Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. Вказала, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2004 року позивачці належить будівля будинку побуту, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Його загальна площа складає 57,3 кв.м. Договір був посвідчений нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 4601. Об 'єкт нерухомості розташований на земельній ділянці площею 0,0300 га за цільовим призначенням «Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», кадастровий номер 1425585400:01:000:0473, що перебуває у її приватній власності позивачки. Згідно з рішенням № 68 виконавчого комітету Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області від 07 листопада 2008 року [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію будинку з будівництвом прибудови крамниці загальною площею 96,2 кв.м на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , з оформленням документів в Ясинуватському районному відділі містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства в установленому порядку. Реконструкція проводилась відповідно до проєкту, розробленого КП Ясинуватське районне проєктно- планувальне бюро» № 10 від 02 березня 2009 року. Всі будівельні роботи були проведені позивачкою за власні кошти. Конструкції громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами знаходяться у належному стані. Зараз завершена реконструкція громадського будинку площею 131,2 кв.м. [ADDRESS] . Під час реконструкції не було порушено державних, санітарних, протипожежних та будівель норм і правил. Для здійснення підприємницької діяльності позивачка позбавлена права здійснювати права власності на майно у зв`язку з його реконструкцією. Просить суд визнати право власності на самочинно реконструйований громадський будинок з громадськими (допоміжними) будівлями та спорудами, загальною площею 131,2 кв.м. на земельній ділянці 0,0300 га, кадастровий номер 1425585400:01:000:0473, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. У відкрите судове засідання позивачка [PERSON] , представниця позивачки [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Надано до суду заяву про розгляд справи без участі сторін, на позові наполягають. Представник відповідача - Ясинуватської районної державної адміністрації в особі сектору містобудування та архітектури у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно із договором купівлі-продажу від 17 вересня 2004 року № 4601 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Бюро технічної інвентаризації № 4937081 від 04.10.2004 року [PERSON] є власницею будинку побуту площею 57,3 кв.м, який розташований по [ADDRESS] . Як вбачається з рішення виконавчого комітету Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області від 07 листопада 2008 року № 68 [PERSON] дозволили реконструкцію будинку побуту з будівництвом прибудови крамниці загальною площею 69,2 кв.м. на існуючій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Актом прийому-передачі від 21 вересня 2004 року підтверджено, що 21 вересня 2004 року члени комісії Первомайської сільської ради Ясинуватського району Донецької області передали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 2004 року будівлю будинку побуту, який розташований по [ADDRESS] . Відповідно до висновку (повторного) за проєктом будівництва № 319/03.2 від 11 березня 2009 року, виданого головним державним санітарним лікарем Ясинуватського району Порхал О.Я., був погоджений проєкт реконструкції будинку побуту з будівництвом прибудови магазину у [ADDRESS] . Даний висновок має обов`язкову силу. Відповідно до висновку відділу містобудування та архітектури Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області від 10 серпня 2009 року № 440, [PERSON] було надано дозвіл на отримання виконання будівельних робіт - реконструкцію будинку побуту з будівництвом прибудови магазину в [ADDRESS] . 28 липня 2020 року на даний громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами виготовлено технічний паспорт. Згідно із частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Згідно із частиною другою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). З контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою. Частина третя статті 376 ЦК України, на відміну від частини сьомої цієї статті, набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не ставить у залежність від того, чи відповідають виконані роботи державним будівельним нормам і правилам і чи не порушують права третіх осіб та не суперечать суспільним інтересам. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року № 6 за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. [PERSON] виконала усі умови, передбачені законом, для прийняття спадщини. Але позивачка позбавлена права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від неї не залежать. Тому суд вважає, що є всі законні підстави для визнання за позивачкою права власності на самовільно реконструйований громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами

Outcome: approved