Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до Чернігівської міської ради та просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним та скасувати рішення Чернігівської міської ради від 30 січня 2014 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS], орієнтовною площею 0.0026 на умовах оренди. В обгрунтування незаконності зазначеного рішення органу місцевого самоврядування посилалася на те, що органом місцевого самоврядування надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, яка не є вільною, частина якої належить їй на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Чернігівською міською радою 25 травня 2007 року. Оскільки правовою підставою звернення до суду є захист [PERSON] свого права приватної власності на землю, то за доводами позивача, заявлені вимоги підлягають захисту в порядку саме цивільного судочинства, що випливає із роз'яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013року №3 „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних прав". Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2015 року визнано недійсним та скасовано рішення Чернігівської міської ради від 30 січня 2014 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] орієнтовною площею 0.0026 га (на умовах оренди). В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] В обґрунтування незаконності рішення суду апелянт посилається на невідповідність висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи, оскільки судом в порушення норм процесуального права в основу рішення покладено висновок судової земельно-технічної експертизи №С-294 від 30.12.2014 року, який є суперечливим, ґрунтується на припущеннях, якому судом не дано оцінки з врахуванням інших доказів у справі, що призвело до ухвалення рішення з порушенням вимог статей 212-214 ЦПК України за неповно з'ясованих обставин справи. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Чернігівською міською радою 25 травня 2007 року, є власником земельної ділянки площею 0.0481 га по [ADDRESS], що межує з домоволодінням по [ADDRESS], власниками якого є [PERSON] та [PERSON], відповідно їм на праві власності належать земельні ділянки площею по 0.0223 га, на яких розташоване домоволодіння. У січні 2014 року [PERSON] звернувся до органу місцевого самоврядування з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по [ADDRESS] орієнтовною площею 0.0026 га (на умовах оренди), надавши відповідні документи, що зазначена земельна ділянка згідно даних земельного кадастру є вільною (що оспорює позивач, вважаючи, що органом місцевого самоврядування надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, яка фактично належить їй на праві власності). Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із незаконності рішення органу місцевого самоврядування щодо надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки такий дозвіл надано на фактично відсутню в натурі (на місцевості) спірну земельну ділянку, що за висновком суду підтверджується матеріалами справи, зокрема висновком №С-294 від 30 грудня 2014 року судової земельно-технічної експертизи та призвело до порушення прав позивача - власника земельної ділянки. Проте, такий висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону. Відповідно до положень ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої істанції, але у випадку встановлення неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, апеляційний суд може вийти за межі доводів апеляційної скарги. Згідно п.г ч.3 ст. 152 ЗК України одним із способів захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Підставою для визнання акту недійсним відповідно до положень ст.155 ЗК України є порушення права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Проте, згідно ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються не лише цим Кодексом, але й Конституцією України, згідно ст.8 якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відповідно до засад, на яких ґрунтується правовий порядок в Україні, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Таким чином, виходячи з системного взаємозв'язку зазначених положень ЗК України та Конституції України, для визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, зокрема в сфері земельних правовідносин, доведенню підлягають наявність порушеного права, а також невідповідність дій органу місцевого самоврядування при прийнятті рішення актам законодавства. В порушення зазначених вимог закону судом в рішенні не зазначено, в порушення яких конкретно норм права в сфері земельних правовідносин органом місцевого самоврядування прийнято рішення про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель (присадибна ділянка), по [ADDRESS], орієнтовною площею 0.0026 га. Підстави набуття права на землю, зокрема отримання її у користування, передбачено ст. 116 ЗК України, згідно якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні інших осіб , провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлено статтею 123 ЗК України, згідно якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України „Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно матеріалів справи 10 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Чернігівської міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку для передачі йому в користування на умовах оренди. До заяви було додано схему розміщення спірної земельної ділянки та копію кадастрового плану, згідно якого зазначена земельна ділянка є вільною, знаходиться між земельними ділянками позивача та третіх осіб. Оскільки законом на стадії вирішення питання отримання в користування земельної ділянки забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, то за наявності даних державного земельного кадастру, що земельна ділянка не перебуває у власності чи користуванні інших осіб, у органу місцевого самоврядування були відсутні правові підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З врахуванням викладеного, при прийнятті рішення про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою орган місцевого самоврядування діяв у межах, визначених законом. Крім того, апеляційний суд враховує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, оскільки згідно абзацу 3 частини 3 ст. 123 ЗК України якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином, зазначеною нормою права запроваджено принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, оскільки у випадку бездіяльності суб'єкта владних повноважень, внаслідок якої протягом місяця не розглянута заява про надання дозволу на виготовлення проектної документації, заявник має право здійснити замовлення проекту відведення земельної ділянки. Згідно ст. 25 Закону України „Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документації із землеустрою. Відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2012 р. № 513, під час здійснення землеустрою та складення за її результатами технічної документації із землеустрою проводиться інвентаризація земель, зокрема і з метою узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, які посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі. Роботи з інвентаризації земель включають підготовчі, топографо-геодезичні та камеральні роботи, складення і оформлення технічної документації в паперовій та електронній формі. Підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем вихідних даних для проведення інвентаризації земель, складення робочого інвентаризаційного плану. Камеральні роботи передбачають оброблення даних, отриманих в результаті виконання топографо-геодезичних робіт, під час яких на робочий інвентаризаційний план наносяться межі земельних ділянок, обмежень (обтяжень) у їх використанні та угідь, отримані в результаті виконання топографо-геодезичних робіт, складаються поконтурні відомості з експлікацією, в яких зазначаються номери контурів, площа земельних ділянок, їх кадастрові номери (за наявності), площа угідь, що фактично використовуються на момент проведення інвентаризації, площа обмежень (обтяжень) у їх використанні, а також складається зведений інвентаризаційний план у масштабі згідно з вимогами пункту 14 цього Порядку. Таким чином, виходячи з аналізу зазначеного Порядку, положень Земельного кодексу України, Закону України „Про землеустрій", під час виготовлення проектної документації проводиться, зокрема встановлення місця розташування об'єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, проводиться здійснення державного контролю за використанням земель, за результатами яких з'ясовується, чи не перебуває земельна ділянка у власності чи в користуванні інших осіб, на основі яких приймаються відповідні рішення органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. За таких обставин, оскільки орган місцевого самоврядування, прийнявши рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності даних про перебування її у власності чи в користуванні інших осіб, фактично вжив заходів по з'ясуванню правового статусу земельної ділянки, її місця розташування, а відповідно по з'ясуванню наявності чи відсутності підстав для її передачі у власність чи в користування, вчинив зазначену дію в межах норм земельного законодавства. Враховуючи, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не тягне за собою безумовного набуття права користування спірною земельною ділянкою, а замовник має право на виготовлення проекту щодо відведення земельної ділянки і за відсутності позитивного рішення щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а також враховуючи обставини, які встановлюються при виготовленні проектної документації, висновок суду про порушення зазначеним рішенням прав позивача є безпідставним, оскільки такий висновок суду не відповідає вимогам закону і не ґрунтується на матеріалах справи. Крім того, при ухваленні рішення в обґрунтування порушення прав позивача суд послався на висновок судової земельно - технічної експертизи №С-294 від 30 грудня 2014 року про фактичну відсутність в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 0.0026 га, розташованої між земельними ділянками [ADDRESS]. Проте, згідно наявних в матеріалах справи даних державного земельного кадастру спірна земельна ділянка не надана у власність або постійне користування в межах населених пунктів. Згідно наявного в матеріалах справи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування на умовах оренди [PERSON] роботи по виготовленню технічної документації проводилися з застосуванням сучасних методів вимірювання, а при виконанні камеральних робіт за допомогою ПЕОМ не було встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні інших осіб. За таких обставин, оскільки в силу ч .6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим, то такий висновок підлягав оцінці відповідно до положень статей 212 ЦПК України, згідно якої жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у їх прийнятті. В порушення зазначених вимог закону суд в рішенні не навів мотивів неприйняття інших письмових доказів у справі, зокрема і даних матеріалів проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у користування та даних Державного земельного кадастру. Крім того, судом не враховано, що відповідно до положень ст. 66 ЦПК України, висновок експерта повинен містити докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. З врахуванням положень ч.4 ст. 59 ЦПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, в порушення зазначених вимог закону судом не надано належної оцінки висновку експерта, зокрема щодо відповідності проведених досліджень вимогам, якими регламентується проведення експертиз в сфері земельних правовідносин, та обґрунтованості зроблених експертом висновків. Так, згідно висновку експерта по сьомому питанню земельна ділянка площею 0.0026 га, яка розташована між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно документів, розроблених БПП „Позитив", фактично відсутня в натурі (на місцевості), є думкою експерта. Згідно відповіді на 5 запитання суду (також на думку експерта) при виготовленні технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] було допущено технічну помилку. Таким чином, висновок експерта не є однозначним і ґрунтується на припущеннях. Судом не враховано, що Державний акт [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Чернігові є чинним, його чинність підтверджена рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 червня 2013 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради про визнання недійсним зазначеного державного акту про право власності недійсним. Крім того, судом не дано оцінки тій обставині, що згідно Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) питання земельно-технічної експертизи можуть бути вирішені за умови наявності відповідної правовостановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться фахівцями-землевпорядниками з використанням відповідного обладнання та бази даних. У разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Проте, як встановлено апеляційним судом, експертом в порушення зазначених вимог, було проведено виміри рулеткою без використання сучасного високоточного обладнання та без залучення відповідних фахівців для виконання топографо-геодезичних робіт, хоча згідно матеріалів проекту-землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування роботи з землеустрою було проведено з застосуванням сучасних високоточних приладів. Топографо-геодезичні роботи відповідно до Порядку проведення інвентаризації земель виконуються в єдиній державній системі координат або похідній від неї з метою визначення або уточнення меж земельних ділянок, обмежень (обтяжень) у їх використанні та угідь, які потребують уточнення, або за якими неможливо визначити такі межі під час виконання підготовчих робіт. Вихідними даними для проведення інвентаризації земель є: зокрема, матеріали з Державного фонду документації із землеустрою; відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою; містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; планово-картографічні матеріали, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку; матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану. За викладених обставин, висновок суду про те, що висновок експерта № С-294 від 30 грудня 2014 року є належним і допустимим доказом у справі, не відповідає вимогам процесуального закону і не ґрунтується на матеріалах справи. За таких обставин, оскільки позивач не довела належними і допустимими доказами порушення її права, а відповідно і наявності підстав для його захисту шляхом визнання недійсним і скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, а з врахуванням вчинення дій органом місцевого самоврядування при прийнятті рішення в межах повноважень та відповідно до вимог закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд справи, оскільки апелянт згідно закону звільнений від його сплати.

Outcome: approved