Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя і в його обґрунтування зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.07.1994 року. Шлюб розірвано 27.01.2014 року рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. За три місяці до реєстрації шлюбу 21.04.1994 року Вирішальненською сільською радою відповідачу [PERSON] під будівництво житлового будинку надана земельна ділянка в с. Вирішальне Лохвицького району Полтавської області. На виділеній земельній ділянці сторони почали будувати житловий будинок та господарські споруди, будівельні роботи були розпочаті в 1995 році, а завершені у 1999 році. В період шлюбу сторони та їх дочка [PERSON] зареєструвалися у 1997 році у вищезазначеному будинку. Будинок має 100% готовності, підключений до усіх комунікацій та мереж. Після розірвання шлюбу рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.04.2016 року за відповідачем [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Крім того, рішенням шостої сесії сьомого скликання Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 01.03.2016 року відповідачу була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . На даний час у спірному будинку проживає позивачка. Крім того, в період шлюбу сторонами за період з 1997 року по 2006 рік, за спільні кошти придбані транспортні засоби, а саме: «ИЖ ЮПИТЕР 5К», 1990 року випуску, «OPEL KADETT» 1986 року випуску, «ЗАЗ DAEWOO Т13110», 2006 року випуску, які знаходяться у користуванні відповідача. Легковий автомобіль марки KIA модель RIO придбаний сторонами 06.06.2012 року, але у 2013 році відповідач без згоди позивачки перереєстрував його на свою матір [PERSON] . Зазначає, що сторонами під час шлюбу за 60000 грн був придбаний трактор ЮМЗ, який без згоди позивача був зареєстрований також на матір відповідача. Усі ці об`єкти нерухомого та рухомого майна є спільно набутим майном подружжя, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду в зв"яку з порушенням своїх прав та просить суд визнати житловий будинок та транспортні засоби «ЗАЗ DAEWOO Е13110», 2006 року випуску, автомобіль марки KIA модель RIO, 2012 року випуску та трактор ЮМЗ спільним майном подружжя та стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію вартості транспортних засобів загальною вартістю 133300 гривень на її користь, а також понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги повністю, дали показання аналогічні позову, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що відповідно до рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.03.2019 року, ухваленому по справі №538/1166/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з будинку на праві приватної власності, у задоволенні позовних вимогах [PERSON] відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.05.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а вищезазначене рішення Лохвицького районного суду Полтавської області залишено без змін. Наголосивши, що у постанові апеляційної інстанції підтверджені висновки суду першої інстанції, щодо неможливості позбавлення позивачку [PERSON] права користування житловим будинком як особу, яка є її співвласником, що є вірними. У зв`язку з чим, це кореспондується з вимогами ст. 82 ЦПК України щодо підстав для звільнення від доказування. У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, надали суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо належності позивачці нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, що належить відповідачу, вважають, що даний житловий будинок та земельна ділянка не є спільним майном подружжя, оскільки саме відповідачу надавалася земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку до укладання шлюбу між сторонами. Витрати по будівництву будинку поніс саме відповідач, а також його мати [PERSON] . Щодо позовних вимог на рухоме майно - трактор ЮМЗ на його ім`я не зареєстрований у Держтехінспекції, щодо договору купівлі-продажу автомобіля марки KIA модель RIO, 2012 року випуску пояснив, що дійсно цей транспортний засіб придбавався у період шлюбу, однак він проданий зі згоди позивачки [PERSON] під час спільного проживання третій особі, яка є на даний час його власником, що також позивачкою не надано належних та допустимих доказів по вартості вказаних у позові транспортних засобів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що перелічені в позові інші транспортні засоби придбалися під час перебування у шлюбі з позивачкою. Просять суд відмовити позивачці у позовних вимогах у повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що згідно рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 27.01.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] шлюб розірвано, в якому сторони перебували з 21.07.1997 року (а.с.8). Згідно архівного витягу з протоколу засідання виконкому Вирішальненської сільської Ради народних депутатів Лохвицького району Полтавської області від 10.12.1993 року № 12 [PERSON] надано земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку в с. Вирішальне (а.с.117-118). Відповідно до довідки від 21.04.1994 року № 407, виданої виконкомом Вирішальненської сільської Ради народних депутатів Лохвицького району Полтавської області [PERSON] являється забудовником (а.с.41). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] станом на 06.11.2014 року замовником технічної інвентаризації є відповідач [PERSON] Також з характеристики будинку, господарських будівель та споруд зазначений рік побудови житлового будинку - 1999 (а.с.10-11). Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, 28.03.2016 року земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.12-16). Із матеріалів цивільної справи, а саме при поданні відповідачем [PERSON] зустрічної позовної заяви до позивачки [PERSON] про виселення із будинку на праві приватної власності в переліку до зустрічного позову зазначена інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де за [PERSON] 11.05.2016 року зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.04.2016 року (а.с.62-64). Дослідженими у судовому засіданні матеріалами цивільної справи №538/638/16-ц, провадження №2/538/289/16 за позовом [PERSON] до Вирішальненської сільської ради Полтавської області про визнання права власності на майно, рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.04.2016 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнано за відповідачем [PERSON] . Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 21.03.2019 року, ухваленим по справі №538/1166/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення з будинку на праві приватної власності у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.05.2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а вищезазначене рішення Лохвицького районного суду Полтавської області залишено без змін. Відповідно до довідок від 03.03.2016 року та від 17.08.2016 року №176, №37, виданих виконкомом Вирішальненської сільської ради Лохвицького району Полтавської області вбачається, що [PERSON] , 1971 року народження та [PERSON] , 1976 року народження з 1997 року і по даний час зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 29,40). Крім того, сторонами у судовому засіданні не заперечувся той факт, що на даний час позивачка [PERSON] проживає у вищезазначеному будинку, а відповідач [PERSON] не проживає. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial