Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] предявили до суду позов до відповідача [PERSON] міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перша тернопільська державна нотаріальна контора, в якому просять встановити факт родинних відносин, зокрема того, що [PERSON] є дочкою померлого [PERSON], [PERSON] є сином померлого [PERSON], а також просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частини квартири №49 в будинку №10 по улиці [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль та визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири №49 в будинку №10 по улиці [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль, в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після померлого 12 жовтня 2016 року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог вказали, що 12 жовтня 2016 року помер їхній батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру №49 в будинку №10 по улиці [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль. При цьому вказують, що спадкоємцем за заповітом є [PERSON], а спадкоємцем за законом є [PERSON], як такий, що має обовязкову частку, оскільки є непрацездатною особою. У встановлений законом строк вони подали в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом відмовлено їм у видачі свідоцтв про право на спадщину, у звязку із неможливістю встановити факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцями [PERSON], [PERSON]. Вважають, що розбіжності у написанні їхніх прізвищ зумовлені довільним перекладом їхніх прізвищ з російської мови якою заповнені їхні свідоцтва про народження на українську мову, якою заповнені їхні паспорти. З цих підстав позивачі позбавлені можливості у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права після смерті батька, а тому просять позов задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] подали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити. Від відповідача [PERSON] міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішенні спору покладаються на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої тернопільської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності не подавав. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири серії ВАА №933972 посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 20 серпня 2002 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купив належну [PERSON] однокімнатну Квартиру №49, що знаходиться в будинку №10 по вулиці Генерала [PERSON] в м. Тернополі, загальна площа квартири 21,0 кв.м., житлова - 10,9 кв.м. Вказаний договір купівлі-продажу квартири зареєстровано в реєстрі за №1424. Згідно реєстраційного посвідчення виданого 21 серпня 2002 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] [PERSON] в м. Тернопіль зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1424 і записано в реєстрову книгу за №32618. Довідкою №907 виданою 14 квітня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації стверджується, що згідно обліку ТзОВ Міське бюро технічної інвентаризації станом на 29 грудня 2012 року власником квартири №49, що розташована у будинку №10 по вул. Генерала [PERSON] у м. Тернополі є [PERSON]. Згідно технічного паспорта на квартиру №49 в будинку №10, що знаходиться по вул. [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації загальна площа квартири становить 21,0 кв.м., житлова площа 10,9 кв.м. Власником квартири у вказаному технічному паспорті зазначений [PERSON]. Як убачається із Інформаційної довідки №472 виданої 18 квітня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації в результаті перепланування та проведеного ремонту квартири №49 в будинку №10, що знаходиться по вул. [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль, що згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №404 від 09 серпня 2012 року не належить до самочинного будівництва, загальна площа квартири залишилася без змін та становить 21 кв.м., житлова площа зменшилася на 0,5 кв.м. і становить 10,4 кв.м. 12 жовтня 2016 року [PERSON] помер, про що складено актовий запис №1596 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та видане свідоцтво про смерть серії І-ИД №214122. Згідно заповіту складеного 04 жовтня 2002 року у м. Тернопіль та посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON], на випадок своєї смерті [PERSON] заповів [PERSON] належну йому на праві приватної власності квартиру квартири №49 в будинку №10, що знаходиться по вул. [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль. Вказаний заповіт зареєстрований в реєстрі за №1-4279. Згідно запису акта про укладення шлюбу №23 від 17 травня 1975 року складеного Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області, 17 травня 1975 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД №024883 виданого повторно 06 листопада 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, 12 лютого 2003 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 94 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України від 12 лютого 2003 року. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Також, згідно свідоцтва про зміну імені серії 1-ИД №003999 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON], що народилася 04 листопада 1952 року у м. Беслан Північна Осетія-Аланія змінила прізвище на [PERSON], про що в Книзі реєстрації зміни імені 06 листопада 2008 року зроблено актовий запис №160. 18 квітня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт наквартиру №49 в будинку №10, що знаходиться по вул. [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль, згідно якого загальна площа квартири становить 21,0 кв.м., житлова площа 10,4 кв.м. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті вказана [PERSON]. Із матеріалів спадкової справи №981/2016 заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлого 12 жовтня 2016 року [PERSON] вбачається, що позивачка [PERSON] 09 грудня 2016 року подала до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON]. Також, 09 грудня 2016 року позивач [PERSON] подав до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття обовязкової частки у спадщині, як непрацездатний за віком. Згідно письмової відповіді Першої тернопільської державної нотаріальної контори №1692/01-16 від 05 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлого [PERSON], у звязку із неможливістю встановити факт родинних відносин між померлим [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Вікторовичем. Як вбачається із свідоцтва про народження позивачки серії ОА №190764 виданого 27 листопада 1952 року бюро ЗАГС м. Беслан Північна Осетія Росія, складеного російською мовою, прізвище, імя та по батькові позивачки зазначено Боронилова Людмила Павловна, дата народження 04 листопада 1952 року, місце народження м. Беслан, актовий запис №310. Батьком позивачки у вказаному свідоцтві про народження зазначений Боронилов Павел Федорович. За паспортом громадянина України серії НЮ 183421 виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 13 лютого 2009 року прізвище, імя та по батькові позивачки [PERSON], дата народження 4 листопада 1952 року, місце народження м. Беслан Північна Осетія-Аланія Росія. Згідно картки платників податків виданої 13 березня 2017 року Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області, прізвище, імя та по батькові позивачки вказане як Боронілова Людмила Павлівна. У свідоцтві про народження серії І-Ж №114475 виданого 09 лютого 1948 року Ленінським рай бюро ЗАГС м. Махачкала Росія, складеного російською мовою, прізвище, імя та по батькові позивача Боронилов Виктор Павлович, дата народження 3 лютого 1948 року, місце народження м. Махачкала, актовий запис №22. Батьком позивача у вказаному свідоцтві про народження зазначений Боронилов Павел Федорович. За паспортом громадянина України серії МС 730805 виданого 09 серпня 2000 року Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області прізвище, імя та по батькові позивача зазначене [PERSON], дата народження 3 лютого 1948 року, місце народження м. Махачкала. Також згідно Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера виданої Державною податковою інспекцією м. Тернополі, прізвище, імя та по батькові позивача зазначене [PERSON]. Таким чином, судом установлено розбіжність у написанні прізвищ спадкоємця [PERSON] та спадкоємців [PERSON], [PERSON]. У звязку із зазначеними розбіжностями у написанні прізвищ позивачів прізвищу спадкодавця [PERSON] позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права після смерті батька. Суд бере до уваги також ту обставину, що різниця у написані прізвищ позивачів та їхнього померлого батька в одну літеру, зокрема Боронілов та Боронилов може бути наслідком довільного перекладу їхніх прізвищ із російської мови, якою викладені свідоцтва про народження позивачів на українську, якою заповнені їхні паспорти, а також видані усі інші правовстановлюючі документи на імена позивачів. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем , місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд не знаходить сумнівів у достовірності того, що [PERSON] є дочкою померлого 12 жовтня 2016 року [PERSON], а [PERSON] є сином померлого 12 жовтня 2016 року [PERSON]. Встановлення судом зазначеного факту повністю відповідає вимогам ч. 1 ст. 234 та ст. 256 ЦПК України щодо розгляду судом у порядку окремого провадження цивільних справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами. Щодо вимоги позивачів про визнання права власності на спадкове майно, зокрема за позивачкою [PERSON] на ? частини квартири [ADDRESS] [PERSON] в м. Тернопіль, в порядку спадкування за заповітом після померлого 12 жовтня 2016 року [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] [PERSON] в м. Тернопіль, в порядку спадкування за законом обов'язкової частки після померлого 12 жовтня 2016 року [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст.1216-1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, за життя [PERSON] склав заповіт згідно якого належну йому на праві приватної власності квартиру №49 в будинку №10, що знаходиться по вул. [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль заповів позивачці. Однак, крім позивачки [PERSON] син спадкоємця [PERSON] має обовязкову частку у спадщині як непрацездатний пенсіонер за віком, що стверджується пенсійним посвідченням серії ААБ №1756504832, виданим Пенсійним фондом України 25 березня 2008 року, термін дії довічно. Стаття 1241 ЦК України передбачає, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Так, згідно з абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами до непрацездатних громадян належать, зокрема, особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку. Сутність права на обов'язкову частку полягає в тому, що на користь осіб, визначених уч. 1 ст. 1241 ЦК України, відкривається спадщина у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту. Таким чином, оскільки на момент смерті спадкодавця позивач [PERSON] досяг пенсійного віку та звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття обов'язкової частки спадщини, то відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України він має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом, тобто на ? частку квартири №49 в будинку №10, що знаходиться по вул. [PERSON] [PERSON] в м. Тернопіль. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, зважаючи, що відповідач не заперечує проти задоволення позову та\~з огляду на те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а позивач [PERSON] - спадкоємцем за законом, який має право на обовязкову частку у спадщині, як непрацездатна особа, після смерті [PERSON] у встановлений законом строк подали у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, однак позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, у звязку із розбіжністю у написанні їхніх прізвищ та прізвища спадкодавця, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved