Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просила винести рішення, яким розірвати шлюб із [PERSON] , зареєстрований 31.10.2018 у Вінницькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. Від подружнього життя дітей не мають. Між ними втрачені почуття любові та взаємної поваги, давно разом не проживають, таким чином їхня сім`я розпалась остаточно. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу за таких обставин не можливе. Тому в своїй заяві до суду просила позов задовольнити, справу розглянути в її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Позивач в своїй заяві до суду наполягала на задоволенні своїх вимог і просить про постановлення заочного рішення. Дане клопотання позивача суд задовольнив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін, обґрунтований вимогами ст.ст.110,112 СК України. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із сплаченого нею судового збору та витрат, пов"язаних із розглядом справи, а саме за надання юридичних послуг. При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 30 липня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Чудаком В.Д. було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до ордеру серії ВН № 059467 (а.с. 11). Відтак, право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції Українитастаттею 12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій). За приписами статей 79,84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 р.). Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому позовні вимоги щодо стягнення судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Отже, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з наданням їй правової допомоги в сумі 1000 грн. слід відмовити за недоведеністю. Так, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. відповідно до квитанції № 0.0.1423907281.2 від 31.07.2019. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial