Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначає, що 13 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 10000,00 грн. на споживчі цілі, строком на 12 місяців з 13 лютого 2012 р. по 13 лютого 2013 р., зі сплатою процентів у розмірі 17 % річних. Відповідно до умов Договору факторингу від 22 грудня 2014 р. ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 13.02.2012 р., укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем У звязку з невиконанням позичальником зобовязань за Кредитним договором № [NUMBER] від 13.02.2012 р., станом на 16.11.2016 р. за відповідачем існує заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у розмірі 27980,62 грн., яка складається з залишку заборгованості за кредитом - 20562,10 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 7418,52 грн. В звязку з вищевикладеним ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 27980,62 грн., а також судові витрати, які були ними понесені у звязку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 1378,00 гривень. Позивач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про прийняття справи до свого провадження. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, просив про застосування до вимог позивача строків позовної давності. З цих підстав просив суд відмовити позивачу у задоволені позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ Судом встановлено, що 13 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 10000,00 грн. на споживчі цілі, строком на 12 місяців з 13 лютого 2012 р. по 13 лютого 2013 р., зі сплатою процентів у розмірі 17 % річних. Відповідно до умов Договору факторингу від 22 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № [NUMBER] від 13.02.2012 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 16.11.2016 року обсяг невиконаних зобовязань відповідача складає 27980,62 грн. з яких: 20652,10 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 7418,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вказаний розрахунок не має належного обґрунтування розміру позивних вимог (а.с.9). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 267 ЦК України). Відповідно до п. 1.4.1. Договору про надання споживчого кредиту № [NUMBER] від 13.02.2012 року позичальник зобовязаний повністю повернути Кредитору суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобовязання встановленні кредитним договором не пізніше 13.02.2013 року. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже строк позовної давності до вимог позивача про стягнення з відповідача залишку заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам за користування кредитом сплив 13.02.2016 року. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Банк у порядку позовного провадження звернувся до суду 01.03.2017 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України строку. Тобто, позовна давність сплила на все кредитне зобовязання, а відповідно до ст.266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed