Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідачки посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS], яка була набута ним за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.08.2012 року та зареєстрована у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Позивач зазначав, що згідно довідки форми№3, в спірній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON]. Позивач зазначав, що відповідачка проживає у цій квартирі, не утримує її, не несе комунальні витрати, перешкоджає йому у користування його власністю. Позивач зазначав, що надсилав відповідачці листа, де повідомляв про своє право на спірну квартиру, отримання дублікату ключів від квартири. Позивач вказував, що відповідачка на його листи не відповідала, дублікати ключів на надала, а примусово потрапляти у спірну квартиру він не міг, оскільки у цій квартирі знаходилися речі відповідачки. А тому просить суд позов задовольнити, з урахуванням заяви про зміну предмету спору (а.с.51-56) вселити його у квартиру [ADDRESS], усунути перешкоди в користуванні житлом та здійсненні права власності на квартиру, шляхом виселення відповідача з вказаної квартири, стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 6199,78 грн, та понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперчувала, вказувала, що позивач у спосіб не передбачений законом набув право власності на спірну квартиру, в якій вона зареєстрована, вказувала, що спадкову справу після смерті [PERSON], у Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі не закрито, в спадковій справі наявний заповіт, докази про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно відсутне, позивач не прийняв спадкове майно, неправомірно проведено державну реєстрацію права власності на підставі рішеня Свчятошинського районного суду м. Києва від20.08.2012 року по справі №2608/613/12 Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, а тому відсутні підстави для задоволення позову. В судовому засіданні відповідач за основним позовом подала зустрічний позов до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням ( а.с.148-154 т.2). В обгрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом вказувала, що [INFO] року після смерті [PERSON] у Дванадцятиій Київській державній нотаріальній конторі було відкрито спадщину, яку відповідач [PERSON] не прийняв (ЦК редакції 1963 року),свідоцтво про право на спадщину не видавалось, спадкова справа відкрита, також вказувала, що згідно редакції ЦК України 1963 року не передбачено набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду. Позивач вказував, що з 1997 року постійно мешкала спільно із спадкодавцем, вела спільно господарство, сплачувала комунальні послуги, займалася похованям бабусі, дбала про спадкове майно, та є такою, що фактично прийняла спадщину та вступила в правління та володіння спадковим майном до набрання чинності ЦК України 2003 року, првовіднсини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року й не мають продовжувального характеру, спадщина фактично прийнята [PERSON], до набрання чинності ЦК 2003 року, тому застосуванню на думку позивача до спірних правовідносин після смерті [PERSON], ЦК України редакціії 1963 року. Вважає, що відповідач [PERSON], вважається такий, що не прийняв спадщину не вступив у фактичне володіння спадковим майном, не отримав свідоцтво на спадщину і як наслідок не вправі розпоряджатися спадковим майном, поки не буде ним одержано свідоцтво про право на спадшину у відповідності до ст. 552 ЦК України у редакції 1963 року в нотаріальній конторі. Позивач вважає, що основний позов поданий особою, яка не має встановлене і підтверджднене свідоцтво про право на спадщину і правоздатністю у цивільному процесі не володіє. Позивач вказує, що единим власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] є спадкодавець [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, від 26.09.1994 року. Вказувала , що вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому просить визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням у спірній квартирі, як член сім"ї власника (спадкодавця) і такою, що фактично прийняла і вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті [PERSON] Суд заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, встановив наступне. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від20.08.2012 року ( а.с.44,45 т.1) за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS]. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] яка була за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.08.2012 року та зареєстрована у Державному реєстрі прав на нерухоме майно належить [PERSON] ( а.с.6-8). Судом встановлено, що докази про неправомірне набуття позивачем за основним позовом права власності на спадкове майно, або доказів про недійснисть запису про реєстрацію спадкового майна суду не надано, а також не повідомлено про підстави звільнення від доказування. Судом встановлено, що згідно довідки форми №3 від 10.06.2015 року, в спірній квартирі з 03.07.1997 року зареєстрована [PERSON] (а.с.23). Судом встановлено, що по вказаній квартирі [ADDRESS], позивачем сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги згідно квитанцій від 30.08.2014 року,30.04.2015 року, 30.04.2015 року,13.06.2015 року,13.06.2013 року ( а.с.57-60) на загальну суму 6199,78 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України; далі - ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном). Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial