Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Зазначила, що у 2010 році вона дала згоду на тимчасову реєстрацію у вказаній квартирі чоловікові доньки - [PERSON], з яким остання перебувала у зареєстрованому шлюбі до січня 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач з лютого 2013 року у вищевказаній квартирі не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в її утриманні, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, представник позивача надала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити ( а.с. 44). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні спірне жиле приміщення являє собою трикімнатну квартиру, жилою площею 37,8 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] ( а.с. 12). Дана квартира належить позивачці на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13 березня 2001 року (а.с. 8). В спірній квартирі зареєстровано чотири особи, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 23.09.2016 року №3259 (а.с. 12). У позовній заяві позивачка вказувала, що у лютому 2010 року вона прописала у спірну квартиру чоловіка доньки - [PERSON], з яким донька перебувала у зареєстрованому шлюбі з червня 2007 року та який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 січня 2014 року ( а.с. 14). Крім того, [PERSON] вказувала, що відповідач з лютого 2013 року у квартирі не проживає, його речі в ній відсутні. Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджується актами від 29.11.2014 року, 04.11.2016 року (а.с. 10, 11). Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Статтею 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК України відповідач по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивача по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, його батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачем спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а [PERSON] потрібно визнати таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved