Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля Nissan Note E11E, 2011 року випуску. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав визначених у позовній заяві. Представник відповідача позов визнав. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі з 05.08.2006 року позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Встановлено, що у 2011 році на підставі договору купівлі продажу від 22.06.2011 року сторони придбали автомобіль Nissan Note E11E, 2011 року випуску, що підтверджується копією відповідного договору № КНЧ - 631. Спірний автомобіль оформлений на ім'я відповідача, що підтверджується договором застави рухомого майна № Z1/1121442 від 08.07.2011 року, який укладений між [PERSON] ПАТ «Креді Агріколь Банк» та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 32252161 від 21.07.2011 року. За змістом ст. 60, 61 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (п. 4 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок). Як вказав Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. При цьому підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю. Враховуючи те, що спірний автомобіль було придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі він є спільною сумісною власністю сторін у справі. Згідно із ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, позов [PERSON] до [PERSON], третя особа ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя слід задовольнити. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатила один відсоток від ціни позову у сумі 1734,34 грн., проте в заяві просить визнати за нею лише 1/2 частину автомобіля. Тобто, частина заяче сплаченого судового збору у розмір 867,17 грн. підлягає поверненню.

Outcome: approved