Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам за договором між батьками про сплату аліментів на дитину та неустойки. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги збільшив, збільшені підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 25.09.2008 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу [INFO] у сторін народилась донька [PERSON]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 9.02.2013 року сторони уклали між собою договір між батьками про сплату аліментів на дитину, за яким [PERSON] сплачує щомісяця аліменти в розмірі 5000 грн. на користь [PERSON]. на утримання їх спільної дитини, яка проживає разом з матір'ю. Однак після складання даного договору [PERSON] постійно уникає від його виконання, заборгувавши на час розгляду справи 55 000 грн., які просить стягнути в судовому порядку разом з неустойкою в розмірі 143 020 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судові засідання не з'явились повторно, про розгляд справи були повідомлені двічі належним чином (а.с.104; 111; 113), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як встановлено у судовому засіданні, 25.09.2008 року сторони [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №2619 (а.с.5). Від спільного шлюбу [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] (а.с.6). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.7). Як передбачено ч.1, ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. 9.02.2013 року [PERSON] та [PERSON]. уклали між собою договір між батьками про сплату аліментів на дитину, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. і зареєстрований у реєстрі №1639 (а.с.8-9). За змістом вказаного договору дитина постійно проживатиме разом зі своєю матір'ю [PERSON]., а [PERSON] сплачує щомісяця аліменти в розмірі 5000 грн. на користь [PERSON]. на утримання їх спільної дитини. В подальшому тими ж учасниками договірних відносин 8.10.2013 року був підписаний договір про внесення змін до договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 9.02.2013 року, який також був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. і зареєстрований у реєстрі №10095 (а.с.10). За його змістом сторони домовились внести зміни до п.3 договору між батьками про сплату аліментів на дитину, зменшивши щомісячний розмір аліментів з 5000 грн. до 3000 грн. 23.08.2013 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про зміну прізвища (а.с.11). У відповідності до розписки від 8.10.2013 року [PERSON] надав [PERSON] аліменти на утримання дитини згідно умов договору за лютий 2013 року - 5000 грн.; за березень 2013 року - 5000 грн.; за квітень 2013 року - 5000 грн.; за травень 2013 року - 5000 грн.; за червень 2013 року - 5000 грн.; за липень 2013 року - 3000 грн., а всього 28 000 грн. (а.с.13). На день розгляду справи заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання їх спільної дитини становить 55 000 грн. (а.с.100). За правилами ч.2, ст.189 СК України у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Поскільки вказаною спеціальною нормою права встановлено конкретний порядок стягнення заборгованості по сплаті аліментів, яка утворилась на підставі не виконання умов договору між батьками про сплату аліментів на дитину, а позивачка до приватного нотаріуса Синиці Т.В. з заявою про вчинення виконавчого напису не зверталась, тому в задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 55 000 грн. необхідно відмовити, так як позивачем порушено вказаний порядок. У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Поскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, зобов'язаного їх сплачувати, не на підставі рішення суду, а в зв'язку з невиконання умов договору по сплаті аліментів, тому стягнення неустойки (пені) не регламентується вказаними нормами права, якими обґрунтовує свій позов позивачка і за таких обставин у задоволенні позову про стягнення 143 020 грн. неустойки необхідно відмовити. Згідно ст.79; 88 ЦПК України при відмові у задоволенні позову в повному обсязі, судовий збір, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду, відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed