Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви від 27.07.2020 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1\\2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 10 листопада 2018 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як на даний час проживають з матір`ю. Всі обов`язки по утриманню та вихованню неповнолітніх дітей покладені на позивача. Батько дітей, який проживає окремо, не надає регулярну матеріальну допомогу на утримання синів, в зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. 28.07.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Також відповідачем не подано заперечень з приводу розгляду справи впорядку спрощеного позовного провадження. На підставі положень ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 10 листопада 2018 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано Дніпровським районним у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис №3138. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з матір`ю, яка несе витрати на їх утримання. Суду не надано доказів, що відповідач, який проживає окремо, надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі, необхідному для забезпечення їх життєдіяльності та гармонійного розвитку. В силу положень ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017 р., яка чинна на час вирішення спору і покращує становище дитини в порівнянні з редакцією даної норми, яка діяла на момент звернення до суду) на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 118грн. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, а також розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Також суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, не має інших утриманців, оскільки будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не надано. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1\\3 частина від усі видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня звернення позивача до суду. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі Ѕ частина його заробітку не є доведеними, оскільки позивачем не надано доказів про розмір витрат, які вона фактично несе на утримання двох дітей, про розмір доходів відповідача, а також доказів того, що він може сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Утримання дітей є обов`язком обох батьків і він не може бути покладений на одного із них, Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: partial