Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У липні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (надалі позивач-1), [PERSON] (надалі позивач-2) до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В грудні 2015 року зазначену цивільну справу передано від судді Сирбул О.Ф. до провадження судді Комаревцевої Л.В. Позивачі зазначають, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок перебуває на утриманні ОСББ «Осокорки-Київ», головою правління якого є [PERSON] Оскільки відповідач мав значну заборгованість за житлово-комунальні послуги, ОСББ «Осокорки-Київ» було змушено звернутись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Враховуючи викладені обставини, позивачі вказують, що відповідач має особисту неприязнь до посадових осіб ОСББ «Осокорки-Київ», в зв'язку з чим розповсюджує матеріали, що базуються на відверто не правдивій, надуманій інформації та припущеннях. За викладених обставин, позивачі просять: 1) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], викладені у листівці №1, а саме фрази: «Цель ваших соседей из кв. №96 - доказать, что [PERSON] незаконно заставляет платить за несуществующее отопление», «[PERSON] ринулся в глупую войну с [PERSON]. Вся его сила в том, чтобы молочно и подленько наказати неудобную жилочку», «Теперь [PERSON] распаляет ненависть среди соседей» такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію Позивача 1, такими що завдають моральної шкоди Позивачу 1; 2) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], викладені у листівці №2, а саме фрази: «ГНАТЬ ПОГАНОЙ МЕТЛОЙ [PERSON] и его правление!», «Гоним к чертям собачьим никчемного, бездарного [PERSON], с его импотентным правлением!» такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію Позивача 1, такими що завдають моральної шкоди Позивачу 1; 3) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], викладені у листівці №3, а саме фрази: «Соседи! Ми ведь не стадо овец, которых ведут на бойню? [PERSON], пожалуй, думает иначе, нагло нарушая наши законне права», «Мы же не кролики для экспериментов в лаборатории [PERSON]!» такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію Позивача 1, такими що завдають моральної шкоди Позивачу 1; 4) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], викладені у листівці №4, а саме фрази: «Зачем Чернявскому лишать себя лазеек для злоупотреблений? Всю деятельность [PERSON] свел к борьбе с [PERSON]. В отчаянной схватке [PERSON] истратил более 30 000 гр. на оплату услуг адвокатам. Из общих денег! Из вашего кармана! Зто откатная система получения денег! Зто коррупция!», «Нужен нам такой председатель? Нет! Ми же не стадо овец из 209 голов, которих [PERSON] ведет на бойню?!» такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію Позивача 1, такими що завдають моральної шкоди Позивачу 1; 5) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], викладені у листівці №8, а саме фрази: «Почему [PERSON] снес дверь [PERSON]? ... Что за маниакальная страсть к [PERSON]? ... Все просто. Мелко мстит. ... [PERSON] геть!? Лучше адекватный председатель, чем северокорейский божок!?» такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію Позивача 1, такими що завдають моральної шкоди Позивачу 1; 6) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], викладені у листівці №11, а саме фрази: «... И потому нашим майном владеет кучка негодяев, с вороватим и мстительним председателем!? ... На [PERSON] висит уголовное дело по факту мошенничества» такими, що порочать гідність, честь та ділову репутацію Позивача 1, такими що завдають моральної шкоди Позивачу 1; 7) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], висказані у судовому засіданні 01.08.2013 року у справі №753/6373/13-ц (зобов'язання вчинити певні дії ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ» за позовом [PERSON].), а саме фразу: «[PERSON] являєтся коллектором, и у него поэтому такая мораль - шакалья» такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію Позивача 2, такою що завдає моральної шкоди Позивачу 2; 8) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], висказані у судовому засіданні 22.08.2013 року у справі 753/8490/13-ц (зобов'язання вчинити певні дії Відповідачем [PERSON] за позовом ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ»), а саме фразу: «[PERSON], Вы мошенник» такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію Позивача 2, такою що завдає моральної шкоди Позивачу 2; 9) визнати висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], висказані 22.08.2013 року у приміщенні Правління ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ», а саме такі фрази: «Вы воспитанний человек? У Вас мораль шакалья», «Ты малолетка, поэтому я с тобой так и разговариваю» такими, що порочить гідність, честь та ділову репутацію Позивача 2, такими що завдають моральної шкоди Позивачу 2; 10) визнати висловлювання [PERSON] на адресу Позивача 1 та Позивача 2, висказані 22.08.2013 року у приміщенні Правління ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ», а саме таку фразу: «Два мужика, два мудака...» такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію Позивача 1 та Позивача 2, такою що завдає моральної шкоди Позивачу 1 та Позивачу 2; 11) зобов'язати [PERSON] у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну та образливу інформацію, яка вказана вище про Позивача 1 та Позивача 2 у спосіб, який таку інформацію було поширено, а саме: шляхом публікації у власній сторінці соціальної мережі Facebook тексту наступного змісту: «Шановні читачі! Прошу Вас звернути увагу на той факт, що раніше поширена мною інформація про Голову Правління ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ» [PERSON] та представника ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ» [PERSON] є недостовірною, такою що принижує їх честь та гідність. В діях вказаних осіб я не вбачаю будь-яких злочинних, несправедливих дій!»; 12) зобов'язати [PERSON] у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну та образливу інформацію що вказана вище про Позивача 1 та Позивача 2 у спосіб, який таку інформацію було поширено, а саме: шляхом розміщення оголошення на дошках оголошень будинку [ADDRESS], наступного змісту: «Шановні мешканці будинку! Прошу Вас звернути увагу на той факт, що раніше поширена мною інформація про Голову Правління ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ» [PERSON] та представника ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ» [PERSON] є недостовірною, такою що принижує їх честь та гідність. В діях вказаних осіб я не вбачаю будь-яких злочинних, несправедливих дій! [PERSON].»; 13) зобов'язати [PERSON] у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену листівками у сусідні будинки недостовірну та образливу інформацію, яка вказана вище про Позивача 1 та Позивача 2 шляхом оприлюднення у газеті Дарницького району м. Києва «У Озера» (адреса видавництва: 02068, м. Київ, вул,Ревуцького, буд. 6) за власні кошти тексту наступного змісту: «Шановні мешканці району! Прошу Вас звернути увагу на той факт, що раніше поширена мною інформація про Голову Правління ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ» [PERSON] та представника ОСББ «ОСОКОРКИ-КИЇВ» [PERSON] є недостовірною, такою що принижує їх честь та гідність. В діях вказаних осіб я не вбачаю будь-яких злочинних, несправедливих дій! [PERSON], мешканка будинку [ADDRESS]»; 14) стягнути з відповідача на користь Позивача 1 моральну шкоду в сумі 1218 грн., судовий збір в розмірі 487,20 грн.; 15) стягнути з відповідача на користь Позивача 2 моральну шкоду в сумі 1218 грн., судовий збір в розмірі 487,20 грн. Під час розгляду справи позивачі збільшили позовні вимоги (а.с. 156-157), в яких зазначили, оскільки Відповідач поширила недостовірну та образливу інформацію про позивачів, шляхом направлення заяви з власним підписом депутату Котвицькому С.О., депутату Мірошніченко І.М., позивачі вважають, що в діях відповідача є юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. У судове засідання позивачі з'явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Надала до суду письмові заперечення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивачів, врахувавши надані покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановив наступне. Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має повагу до його гідності. Разом з тим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобіганню розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до п. 18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст. 201 ЦК України). Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.15 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто/або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо,телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації є також вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших товарів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь, гідність фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Пунктом 18 Постанови зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що висловлювання стосовно [PERSON] у листівках №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 8, 9, 10, 11, 12 дійсно можуть бути такими, що принижують гідність, честь та ділову репутацію, проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що саме відповідач [PERSON] є їх автором та, що у вказаних листівках висловлено саме її ставлення до [PERSON], також цього не було встановлено і у судових засіданнях. Наявність у листівках №№ 1, 2, 3, 4, 9, 10 домашнього телефону [PERSON] не є доказом, що вона є автором цих листівок, оскільки її телефон могла вказати будь-яка інша особа, крім того, у вказаних листівках вказано й інші телефони невстановлених осіб. До того, як вбачається з листівок №№ 8, 9, 10, 11, 12 їх автором є [PERSON], однак суду не надано належних доказів, що [PERSON] має відношення до вказаної особи чи що «[PERSON]» може бути її псевдонімом. З викладеного вбачається, що підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] в цій частині їх спростування відсутні. Відповідно до п. 17 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішення органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішення про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом встановлено інший порядок оскарження. Згідно абзацу 3, п. 17 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 - інформація, зазначена у позовній заяві, чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах може бути підставою для захисту честі, гідності чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі. У пункті 17 вказаної постанови зазначено, не підлягають розгляду судами позови про захист честі, гідності, чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Разом з тим, у роз'ясненнях, викладених у п.16 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 зазначено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мало місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003. В даному рішенні зазначено, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. За викладених обставин, у вищезазначених позивачами листах, зверненнях та заявах відповідач викладала відомості з ціллю захистити свої права, свободи та законні інтереси. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підвередили факту, що відповідач є автором долучених до матеріалів справи листівок. Як пояснив свідок [PERSON] рік потому вона бачила, що Відповідач розповсюджувала листівки (граната 5, граната 8, коктейль молотова, [PERSON] в отставку), натомість, що саме відповідач є їх автором висловила лише припущення, що не може бути належним доказом в силу вимог ст. 58 ЦПК України. В рішенні Європейського суду з праву людини у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 р. зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини». Згідно ст. 47-1 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Так, фундаментальними принципами Європейського Суду згідно з його практикою щодо ст. 10 Конвенції є те, що свобода вираження поглядів складає одну з важливіших підвалин демократичного суспільства. За дотримання умов п.2 ст, 10 вона застосовується не тільки до „інформації" чи „ідей", які сприймаються сприятливо, чи розглядаються як необразливі чи байдуже, але й такі, які ображують шокують чи турбують (рішення у справі „Хейдісайд про Сполученого Королівства від 07.12.1976). Аналізуючи обставини справи, пояснення надані відповідачем у судових засіданнях від 01.08.2013 в цивільній справі № 753/6373/13-ц (за позовом [PERSON] до ОСББ «Осокорки-Київ» про зобов`язання вчинити дії та висловлювання відповідача на адресу позивача [PERSON] в судовому засіданні 22.08.2013 при розгляді цивільної справи №753/8490/13 за позовом ОСББ «Осокорки-Київ» до [PERSON] про зобов'язання привести приміщення у первісний стан, стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. В даному випадку дії відповідача узгоджуються з вимогами ст. ст. 27,31,167 ЦПК України та Постановою ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009. Оскільки відповідно до положень вищевказаних статтей Відповідач реалізовувала своє процесуальне право на надання поясненнь та заперечень під час розгляду цивільних справ та мала право висловлювати судження, які за своїм змістом є оціночними. Крім того, зазначені висловлювання не мотивовані цілеспрямованими діями з метою приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача і не можуть бути розцінені як недостовірна інформація, яка б принижувала його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки вона не містить твердження про порушення позивачами законодавства чи моральних принципів і лише надає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації щодо вказаних обставин, а тому підстави для задоволення вимог позивачів в цій частині їх спростування, відсутні. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно ч.7 ст.277 ЦПК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. На підставі викладеного, судом встановлено, що позовні вимоги, щодо зобов'язання відповідача опублікувати на її сторінці в соціальній мережі Facebook, розмістити оголошення на дошці оголошення будинку [ADDRESS] та у газеті Дарницького району м.Києва «У Озера» спростування поширеної начебто відповідачем неправдивої інформації стосовно позивачів також не підлягають задоволенню з наведених вище підстав, а саме: суду не доведено, що відповідач є автором листівок та що саме вона їх розміщала на дошці оголошення будинку [ADDRESS]; не доведено, що саме на інтернет-сторінці відповідача в соціальній мережі Facebook викладено неправдиву інформацію, яка принижує гідність, честь та ділову репутаціюпозивачів; крім того, не надано належних доказів того, що відповідач публікувала у газеті Дарницького району м.Києва «У Озера» неправдиву інформацію стосовно позивачів, яка могла б принижити їх гідність, честь та ділову репутацію. Крім того не підлягають задоволенню вимоги позивачів про визнання такими, що завдають моральної шкоди, порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача-2 висловлювання Відповідача 22.08.2013 на адресу позивачів в приміщенні правління ОСББ "ОСОКОРКИ-КИЇВ", а саме фрази «Вы воспитанний человек? У Вас мораль шакалья», «Ты малолетка, поэтому я с тобой так и разговариваю» та висловлювання «два мужика, два мудака», так як вказані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Аудіозапис, на якому зі слів позивачів, є висловлювання Відповідача на адресу позивача-1, що за змістом порочить його честь, гідність та ділову репутацію, не може бути належним доказом в силу вимог ст. 58 ЦПК України, оскільки не підлягає відтворенню та ідентифікації особи. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивачі моральну шкоду обґрунтовували тим, їм завдано моральну шкоду, яка виявилась у значних душевних стражданнях. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Разом з тим, позивачами не подано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт завдання їм моральної шкоди, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, тому у задоволенні цих позовних вимог також необхідно відмовити. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені жодними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно відхилити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати не підлагають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed