Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, судові витрати покласти на сторони у рівних частках. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2016 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки з відповідачем припинені у квітні 2018 року, між ними склались неприязні стосунки, вони стали чужими один одному. Вважає примирення з відповідачем та збереження родини неможливими. У підготовче судове засідання позивач не прибула, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності; позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також зазначила, що строку для примирення не потребує, наголошує на тому, що регулювання шлюбних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та свободи розірвання шлюбу. Зазначає, що позов про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі. Прізвище після розірвання шлюбу бажає залишити без змін. Відповідач до зали судових засідань не прибув. Також надав заяву про розгляд справи за його відсутності у зв"язку з виїздом з міста; позовні вимоги визнає, із доводами позову погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 13 серпня 2016 року Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Також встановлено, що сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. За положеннями п. 3 ч. 2 ст.\~18, ч.1 ст.\~51, ч. 3 ст.\~56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3\~ст.105\~Сімейного кодексу\~України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами тривалий час не підтримуються. Як зазначає позивач, між нею та відповідачем склались неприязні стосунки, за яких подальше сімейне життя неможливе. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, строку на примирення не потребує; відповідач позов визнає, з його доводами погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у заяві зазначила про своє бажання залишити прізвище без змін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1\~статті 142 ЦПК України\~передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачем за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 352,40 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 352,40 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~

Outcome: approved