Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати її наймачем квартири [ADDRESS] з членами її сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат житловою площею 29,2 кв.м та кухні з комунальними вигодами, загальна площа квартири становить 43,1 кв.м. В квартирі зареєстровані та проживають вона, її сестри [PERSON] та [PERSON] , з малолітнім сином [PERSON] . Вказану квартиру у 1990 році отримав їхній батько [PERSON] , на цей час будинок [ADDRESS] мав статус гуртожитку Спеціалізованого управління «Стальконструкція». 23.10.1990 року на підставі ордеру [NUMBER] батько отримав квартиру на сім`ю і вся сім`я була зареєстрована у такій, а саме: батько [PERSON] , мама [PERSON] , донька [PERSON] (тоді [PERSON] ), вона - [PERSON] (до одруження [PERSON] ). [PERSON] була прописана у квартирі у 1992 році після народження, а у 2015 році у зв`язку з народженням був зареєстрований її син. Її батько [PERSON] помер [INFO] , мати [PERSON] померла [INFO] , а вона зі сестрами продовжували проживати у квартирі і зараз проживають у ній. Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 460 від 23.09.2008 року змінено статус гуртожитку на [ADDRESS] на житловий будинок. У зв`язку з бажанням приватизувати зайняту нею та третіми особами квартиру вони звернулися у Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради з заявою про зміну договору найму квартири, оскільки ордер на право вселення, отриманий батьком, не зберігся. Залізнична районна адміністрація листом від 27.06.2019 року повернула їй документи у зв`язку з тим, що вона не представила ордеру на право вселення у квартиру, який не зберігся після смерті батька. Як вбачається з листа ДПЛСУ «Стальконструкція» від 28.11.2011 року її батько [PERSON] був зареєстрований 29.11.1990 року на підставі ордеру [NUMBER] від 23.10.1990 року. Відповідно до поквартирної карточки - форма 17 Залізничного райвідділу міліції уся їхня сім`я була прописана у вищезгадану квартиру. При цьому, батько [PERSON] був прописаний у гуртожитку ще у 1984 року, а у 1990 році отримав квартиру у цьому ж гуртожитку, який у 2018 році отримав статус житлового будинку. З часу поселення у надану квартиру вони нікуди не вибували, постійно проживали в ній, заборгованості по оплаті квартири та комунальних послуг немає. У зв`язку зі смертю наймача квартири - [PERSON] , необхідно змінити договір найму квартири, чому вони змушені звернутися до суду з вказаним позовом. 23.07.2019 року суддею Залізничного районного суду м. Львова відкрито загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, / треті особи: [PERSON] , [PERSON] , ОСББ «Стальконструкція»/ про визнання особи наймачем та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено сторони. Ухвалою від 17.02.2020 року справу за позовом [PERSON] до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, / треті особи: [PERSON] , [PERSON] , ОСББ «Стальконструкція»/ про визнання особи наймачем призначено до судового розгляду по суті, у яке викликано сторони. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві, додатково пояснили, що після смерті батька позивачки - [PERSON] , який був наймачем квартири [ADDRESS] , в якій вона та її сестри постійно проживали та проживають на даний час, потрібно переукласти договір найму квартири, проте в адміністративному порядку вони не можуть врегулювати дане питання, оскільки Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради повернула документи у зв`язку з тим, що позивачка не представила ордер на право вселення у квартиру, який після смерті батька не зберігся. Просять позов задоволити. Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечила з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву, в якій додатково зазначила, що позивачка звернулася в Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради з заявою про укладення договору найму на квартиру по [ADDRESS] , однак листом № 32-3005 від 27.06.2019 року їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документу на підставі якого була зайнята дана квартира. Ствердила, що згідно норм чинного законодавства у позивачки не має підстав для звернення з даним позовом, а тому такий до задоволення не підлягає. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , представника ОСББ «Стальконструкція», які до суду не з`явилися, подавши при цьому заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просять такі задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані основний квартиронаймач [PERSON] з 29.11.1990 року на підставі спецордеру [NUMBER] від 23.10.1990 року, дружина [PERSON] , донька [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується поквартирною карточкою форми 17 /а.с. 4/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] 26.12.2015 року уклали шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.3/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.02.2013 року [PERSON] та [PERSON] 23.02.2013 року уклали шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.9/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.11.2018 року [PERSON] та [PERSON] 24.11.2018 року уклали шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.9/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.05.2010 року [PERSON] померла [INFO] /а.с.7/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.03.2005 року [PERSON] помер [INFO] /а.с.8/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки №226 від 29.06.2019 року, в неприватизованій кв. [ADDRESS] , що належить ОСББ «Стальконструкція» та складається з двох кімнат житловою площею 29,2 кв.м та кухні з комунальними вигодами, загальна площа квартири становить 43,2 кв.м. та в такій зареєстровані та проживають: [PERSON] основний квартиронаймач, з 07.02.2018 року, її сестри [PERSON] з 05.12.2002 року, [PERSON] з 19.04.1992 року та її малолітній син [PERSON] з 15.03.2016 року /а.с.11/. Як вбачається з листа ДПЛСУ «Стальконструкція» від 28.11.2011 року [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] 29.11.1990 року на підставі ордеру [NUMBER] від 23.10.1990 року, однак ордер неможливо надати у зв`язку з тим, що він зберігався у квартиронаймача [PERSON] , який помер [INFO] /а.с.14/. Згідно наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури № 460 від 23.09.2008 року Про зміну статусу гуртожитку в житловий будинок та укладення договорів житлового найму мешканцями будинку [ADDRESS] , надано статус житлового будинку гуртожитку на [ADDRESS] ; зобов"язано Залізничну районну адміністрацію укласти договори житлового найму з мешканцями, які прживають та зареєстровані в будинку [ADDRESS] /а.с. 13/. Згідно листа Залізничної районної адміністрації № 32-3005 від 27.06.2019 року вбачається, що [PERSON] зверталася із заявою про зміну договору найму квартири, однак Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради повернула їй документи у зв`язку з тим, що вона не представила ордеру на право вселення у квартиру /а.с. 12/. Також судом встановлено та не оспорюється сторонами, що померлий [PERSON] разом зі сім`єю правомірно, а саме на підставі спецордера [NUMBER] від 23.10.1990 року вселився в кв. [ADDRESS] та був разом з ними в установленому законом порядку зареєстрований за вказаною адресою, однак такий ордер був втрачений, а на даний період надати копію ордера не можливо у зв`язку з тим, шо він зберігався у квартиронаймача. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз`яснив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, судом достовірно встановлено, що померлий [PERSON] разом зі сім`єю правомірно, а саме на підставі спецордера [NUMBER] від 23.10.1990 року вселився в кв. [ADDRESS] та був разом з ними в установленому законом порядку зареєстрований за вказаною адресою, та що з часу поселення у надану квартиру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як члени сім`ї наймача нікуди не вибували, постійно проживали в такій до та після його смерті, а тому в силу приписів ст.1268 ЦК України є спадкоємцями померлого [PERSON] ,. відтак мають право вимагати визнати їх наймачами за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, який помер. Тому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, визнати [PERSON] наймачем кв. [ADDRESS] з членами сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визнання малолітнього [PERSON] членом сім`ї наймача [PERSON] , то така до задоволення не підлягає, так як в матеріалах справи відсутні будь які відомості щодо наявності таких родинних зв`язків. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed