Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи: заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності йому трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 11.06.1980 на ім`я « [PERSON] » (російською « [PERSON] », та атестату №3957, виданого Войнилівським сільським професійним училищем №4, 30.04.1978 на ім`я « [PERSON] ». Свої вимоги мотивує тим, що 10.06.1980 був прийнятий на роботу в цех теплової автоматики і вимірювання електрослюсарем третього розряду по ремонту виробів теплотехнічного контролю і автоматики теплових процесів в котлотурбінному цеху, де 11.06.1980 було йому заповнено трудову книжку. При заповненні трудової книжки була допущена помилка та невірно зазначено ім`я і по батькові, а саме заповнено російською мовою « [PERSON] », що в перекладі на українську мову відповідає « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Також на сторінці 41 цієї трудової книжки допущена помилка та зазначено по батькові « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Крім цього має місце помилка по батькові і в атестаті про навчання №3957, виданого Войнилівським сільським професійним училищем №4 30.04.1978, де зазначено по батькові « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Заявник [PERSON] досягнув пенсійного віку та має право на призначення пенсії, однак через помилки у документах позбавлений можливості реалізувати таке своє право. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представниця у своїй письмовій заяві просить справу розглядати у їх відсутності, заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, однак у своїй письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності та врахувати письмові пояснення, в яких зазначено, що [PERSON] при зверненні до сервісного центру Головного управління ПФ України в Івано-Франківської області було надано трудову книжку, в якій невірно зазначено ім"я та по батькові заявника, а тому в позасудовому порядку прийняти таку трудову книжку не представляється можливим. Заяви та клопотання заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 16.10.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом заявника та заінтересованої особи. 06 листопада 2020 року від представника заявника до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у їх відсутності, заяву задовольнити (а.с.14). 06 листопада 2020 року зацікавленою стороною подано пояснення про розгляд справи без їх участі (а.с.16). Фактичні обставини, встановлені судом: 10.06.1980 [PERSON] був прийнятий на роботу в цех теплової автоматики і вимірювання електрослюсарем третього розряду по ремонту виробів теплотехнічного контролю і автоматики теплових процесів в котлотурбінному цеху, де 11.06.1980 йому було заповнено трудову книжку російською мовою на ім"я « [PERSON] », що в перекладі на українську мову перекладено як « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Крім того, 30.04.1978 заявнику було видано Войнилівським сільським професійним училищем №4 атестат №3957, в якому зазначено по батькові заявника « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Про те, що ім"я та по батькові заявника [PERSON] є « [PERSON] », свідчать: -світлокопія паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого [PERSON] Калуським РВ УМВС в Івано-Франківській області 10.12.1996 (а.с.3); - світлокопія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 20 квітня 1961 року (а.с.4); - світлокопія пенсійного посвідчення [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 14.12.2017 (а.с.9). Встановлення факту належності правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення, оскільки він зможе реалізувати своє право на оформлення пенсії. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані заявником на обґрунтування заяви,з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що заява [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами статті 4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 6 частини 1 статті 315\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту належності трудової книжки [PERSON] має для нього юридичне значення, так як він зможе реалізувати своє право на отримання пенсійних виплат. В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатися за участю заявників та заінтересованих осіб. Заявники та залучені до участі у справі заінтересовані особи, зокрема, вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви по встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", на підставі п. 6 ст.\~273\~ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як вбачається із дослідженої в судовому засіданні трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 11.06.1980, та атестату № [NUMBER] , виданого Войнилівським сільським професійним училищем №4 30.04.1978, в них були допущені помилки, а саме: у трудовій книжці зазначено російською мовою « [PERSON] » що в перекладі на українську вказано « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] », а в атестаті зазначено « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». В той\~же час\~з наданих\~суду світлокопій\~паспорта громадянина\~України серії\~ [NUMBER] ,\~виданого Калуським\~РВ УМВС\~в Івано-Франківській\~області 10.12.1996,\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 20\~квітня 1961\~року,\~пенсійного посвідчення\~серії [NUMBER] ,\~виданого 14.12.2017,\~вбачається що\~правильно ім`я\~і по\~батькові заявника\~-\~ [PERSON] . При наявності таких доказів суд приходить до висновку, що трудова книжка серії [NUMBER] , заповнена 11.06.1980, та атестат № [NUMBER] , виданий Войнилівським сільським професійним училищем №4 30.04.1978, належить [PERSON] . Встановлення факту належності [PERSON] вказаної трудової книжки та атестата породжує для нього настання правових наслідків і він зможе підтвердити свій трудовий стаж та оформити пенсію. З огляду на викладене, зважаючи на те, що заявник немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт належності правовстановлюючого документу, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога заявника законна, обґрунтована та доказово підтверджена матеріалами справи. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved