Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на [ADDRESS] Зарічний у м. Кривому Розі, яке видане на імя [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON], народження 27.08.2003 р.; припинити право власності на кв. №107 у буд. № 3 на 5-мкр. Зарічному у м. Кривому Розі [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON], народження 27.08.2003 р.; зобовязати КП « Криворізьке бюро технічної інвентаризації» зняти їх з реєстрації в реєстрі власників нерухомого майна ; змінити договір найму житлового приміщення в [ADDRESS] Зарічний в м. Кривий Ріг та виділити йому на праві самостійного користування ізольовану житлову кімнату площею 12,9 кв.м і залишити [PERSON], [PERSON] та неповнолітньому сину [PERSON] [PERSON], [INFO] три житлові кімнати площею 10,3 кв.м, 13,5 кв.м. і 17,1 кв.м, усього 40, кв.м; зобовязати КЖП № 36 м. Кривого Рогу укласти з ним окремий договір найму житлової кімнати площею 12,9 кв.м. та за відповідачами на три кімнати площею 10,3 кв.м, 132,5 кв.м і 17,1 кв.м, усього 40,9 кв.м в кв.№ 107 у буд. № 3 на 5 мкр. Зарічний у м. Кривий Ріг, також просить стягнути на його користь судові витрати по справі. 09.06.2009 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про виселення, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 107 в будинку № 3 на 5 мкр. Зарічний у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, в якій вказала, що вищевказана квартира була отримана нею, [PERSON] та іншими членами сімї згідно ордеру № 1216 від 03.11.1986 року, приватизована [PERSON] та іншими членами сімї 05.03.2007 року. [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS] Зарічний у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області з червня 1996 року. 18.01.2008 року [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.01.2008 року. Станом на 31.03.2009 року в спірну квартиру [PERSON] не вселився, за комунальні послуги кошти не сплачує, постійно мешкає за іншою адресою, особистих речей в квартирі не має. Позивач за первісним позовом [PERSON] неодноразово змінював позовні вимоги, остання зміна позовних вимог відбулася 26.08.2015 року, де [PERSON] просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності Ж-311, видане 07.02.2007 р., на кв. №107 у буд. №3 на 5-мкр. Зарічному у м. Кривому Розі на імя [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON], народження 27.08.2003 р., зареєстроване в реєстрі про реєстрацію права власності на нерухоме майно 05.03.2007 р. за №18058476, та скасувати його; припинити право власності на кв. №107 у буд. №3 на 5-мкр. Зарічному у м. Кривому Розі [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON], народження 27.08.2003 р, у звязку з чим виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в Реєстраційній палаті Криворізького міського управління юстиції; вселити його в кв. №107 у буд. №3 на 5мкр. Зарічному у м. Кривому Розі за місцем його реєстрації 18.01.2008 р.; визнати неповнолітнього [PERSON], народження 08.03.2009 р. таким, що не має право користування житловим приміщенням в кв. №107 будинку №3 на 5-мкр. Зарічному у м. Кривому Розі; змінити умови договору найму житлового приміщення в кв. №107 будинку №3 на 5-мкр. Зарічному у м. Кривому Розі та виділити йому на праві самостійного користування ізольовану жилу кімнату площею 12,90 кв.м і відповідачам [PERSON], [PERSON] та неповнолітньому сину [PERSON] - [PERSON], народження 27.08.2003 р., - три жилих кімнати площею 10,30 кв.м, 13,50 кв.м і 17,10 кв. м, відповідно; зобовязати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого району м. Кривого Рогу зняти з реєстраційного обліку неповнолітнього [PERSON], народження 08.03.2009 р. в кв. №107 будинку №3 на 5-мкр. Зарічному у м.Кривому Розі; зобовязати Виконком Жовтневої районної у місті ради, ООО «Уют» м. Кривого Рогу укласти зі ним окремий договір найму жилої кімнати площею 12,90 кв.м та з відповідачами - на три кімнати площею 10,30 кв.м, 13,50 кв.м і 17,10 кв. м у . №107.у буд. №3 на 5-мкр. Зарічному у м. Кривому Розі, також стягнути на його користь судові витрати, які будуть здійснені ним на час постанови рішення суду. Позивач за первісним позовом [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив задовольнити в повному обсязі, зустрічну позовну заяву не визнає в повному обсязі. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], кожен окремо, надали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, в яких вказали, що первісні позовні вимоги не визнають в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву подану [PERSON] підтримують в повному обсязі а просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради надали заяву в якій просили розглядати справу в їх відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства. Треті особи - Виконавчий комітет Жовтневої районної у місті ради, ТОВ « УЮТ-2011», відділ опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті ради, відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого району м. Кривого Рогу, кожен окремо, звернулися до суду із заявами про розгляд справи у відсутність їх представників, та прийняти рішення на розсуд суду. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01.11.2004 р. за позовом [PERSON] відповідач [PERSON] був визнаний особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, і після набрання рішенням чинності 03.12.2004 р. позивач був знятий з реєстраційного обліку, про що він довідався у серпні 2005 р., так як у суді не був присутнім. Вищевказане рішення було скасовано ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.03.2006 р., а цивільна справа повернута для розгляду по суті спору у Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2007 року, яке набрало законної сили, було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15.03.2007 року і ухвалено нове рішення про відмову, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] треті особи Комунально-житлове підприємство №36 м. Кривого Рогу, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] втратившим право користування жилим приміщенням за адресою м. Кривий Ріг, м-н 5-й Зарічний 3/107- Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи Комунально-Житлове підприємство №36 м.Кривого Рогу, відділ еміграції, громадянства та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області про вселення у квартиру №107 будинку з на 5-му м-ні Зарічному в м. Кривому Розі та про реєстрацію його за цією адресою у встановленому законом порядку були задоволені. Розпорядженням органу приватизації від 25 грудня 2006 року № Ж-3261 було задоволено заяву про приватизацію квартири № 107 у будинку № 3 на мікрорайоні 5 Зарічний у м. Кривому Розі. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно квартири № 107 у будинку № 3 на мікрорайоні 5 Зарічний у м. Кривому Розі зареєстрована на праві власності в рівних долях за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № Ж-311 від 07 лютого 2007 року. Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Зі змісту статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст.47 Конституції України\~ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.\~ Ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначення уповноваженого власника квартири (будинку). З огляду на викладені норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім'ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання в цій квартирі. Викладене свідчить про те, що приватизація квартири відбулась з порушенням закону ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та з порушенням прав [PERSON], оскільки останній мав право користування житловим приміщенням та на момент приватизації зберігав таке право, оскільки був тимчасово відсутній у вказаній квартирі внаслідок створення йому перешкод у користуванні цією квартирою та позов про захист його житлових прав перебував на розгляді в суді. За таких обставин, вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на спірне майно, припинення права власності та виключення запису про реєстрацію права власності підлягають задоволенню. Щодо вимоги про вселення позивача вселення позивача у спірну квартиру та зустрічної вимоги про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі за первісним позовом проживали у спірній квартирі, а позивач за первісним позовом був тимчасово відсутній у даній квартирі на момент її приватизації у зв'язку зі створенням позивачем перешкод у користуванні спірною квартирою та розглядом судом з приводу цього цивільної справи. Вищевказане підтверджується рішенням Апеляційного судуДніпропетровської області від 26.12.2007 р., витягом з фінансово-особистого рахунку від 28.01.2008 року (а.с. 15), довідкою КШІ № 36 від 28.01.2008 р. (а.с. 13) про те, що квартира приватизована саме під час розгляду справи за позовом [PERSON] про визнання позивача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням та його зустрічного позову про вселення; довідкою від 19.01.2008 р. про склад сімї (а.с. 14), копією свідоцтва про право власності на квартиру Ж-311. виданого 07.02.2007 р. на підставі розпорядження органу приватизації від 25.12.2006 р. №Ж3261 (а.с. 47), витягом про реєстрацію права власності від 05.03.2007 р. (а.с. 48), планом-схемою, квартири (а.с. 16), постановою Жовтневого ВДВ С від 06.10.2008 р., листом Жовтневого ВДВС від 22.10.2008 р. № 2539, постановою Жовтневого ВДВС від 03.11.2008 р., постановою Жовтневого ВДВС від 23.01.2009 року, постановою Жовтневого ВДВС від 17.02.2009 року, актами державного виконавця від 20.03.2009 р., 14.04.2009 р., 22.05.2009 рокупро відкладення виконавчої дії, листами державного виконавця від 07.04.2009 року, №4733, від 13.05.2009 р. № 7800, постановою державного виконавця від 12.05.2009 р. про залучення до виконавчої дії співробітника міліції. Доводи, що відповідач за зустрічним позовом втратив інтерес до спірної квартири, оскільки не сплачував комунальних послуг, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки позивач за зустрічним позовом не предявляла позову до відповідача про стягнення з нього сплачених нею комунальних послуг. Зважаючи на такі обставини, а також на те, що позивач неодноразово звертався до суду із зустрічним позовом про своє вселення, що свідчить про його бажання зберегти за собою право користування житлом. За таких обставин первісна позовна вимога позивача про вселення його у спірну квартиру підлягає задоволенню, а зустрічна вимога про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає. Щодо вимог про зміну умов договору найму житлового приміщення та зобов'язання укласти договори найму слід зазначити наступне. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст.104 ЖК суд має право задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього ( або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менший за встановлений для надання однієї особи. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Приписами ч.2 ст. 63 ЖК України визначено, що не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч.1ст.48 ЖК України). Відповідно до ч.1 ст.48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі,але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. Відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP", затверджених постановою РМ України №470 від 11.12.1984 року, розмір жилого приміщення, що надається за договором найму державного житлового фонду надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Згідно Рішення виконкому Криворізької міської ради №307 від 24.12.1990 року Про затвердження рівня забезпечення громадян житловою площею для визнання їх таким, що потребують покращення житлових умов рівень середньої забезпеченості при наданні житлової площі складає 9 кв.м. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача, йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення, розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення. Таким чином, встановлено, що умовами, при яких допускається зміна договору найму жилого приміщення є: згода наймача, членів його сім'ї і наймодавця, відповідність розміру жилої площі, щодо якої укладається окремий договір найму, нормативам, відповідність умов жилого приміщення вимогам ст. 63 ЖК України. Фактично [PERSON] поставлено питання щодо зміни умов найму жилого приміщення, яке регулюється ст.. 104 Житлового кодексу України. Спірна квартира № 107 у будинку № 3 на мкр. 5 Зарічному у м. Кривому Розі має житлову площу 53,8 кв. м і складається з двох ізольованих кімнат площею: 10,3 кв. м та 12,9 кв. м, а також з двох суміжних кімнат площею 13,50 кв. м та 17, 10 кв. м У квартирі на час звернення позивача до суду були зареєстровані 4 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітній син [PERSON] JI.M. - [PERSON], народження 27.08.2003 p., під час розгляду справи було зареєстровано [PERSON] [INFO]., що є сином [PERSON] Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). [PERSON] є батьком малолітньої дитини, його право користування не оспорюється позивачем. За таких обставин підстав для визнання [PERSON] [INFO], втратившим права користування не має. Питання про зняття з реєстраційного обліку, є похідним і не може бути задоволено також. На кожну особу припадає по: 53,8 кв. м : 5 = 10,76 кв. м . А отже, виділення позивачу окремої кімнати, не призведе до штучного погіршення житлових умов позивача, та не викличе необхідність постановки його на облік. Вимога позивача, щодо зобов'язання відкрити на його ім'я особові рахунки по оплаті комунальних послуг є необґрунтованою, оскільки задоволення цієї вимоги можливо при укладанні з позивачем, окремого договору найму. Так як окремий договір найму позивачем не укладено, то вирішення питання про відкриття чи розподіл особового рахунку є передчасним. До того ж, розподіл поточних рахунків по оплаті комунальних послуг за квартиру не передбачено законом і не входить до компетенції суду. Кожний абонент здійснює оплату поточних платежів, відповідно до умов договору, укладеного з відповідною енерго-, водо-, газопостачальною компанією за Правилами та Методикою встановленою Законом. Питання пов'язані з оплатою за користування житлом вирішують відповідні житлово-комунальні підприємства. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу матеріалів справи, положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги первісного позивача є частково обґрунтованими, та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково, в той час як зустрічний позов задоволенню не підлягає. Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Згідно ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із\~наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Документально підтверджено сплату правової допомоги на суму 4600 грн., що підлягають стягненню з відповідачів, та відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі в сумі 276,60 грн., всього до стягнення 4876,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial