Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди завданої органами дізнання та досудового слідства. На підставу своїх вимог спирається на те, що 2 квітня 2015 року слідчим відділом прокуратури Черкаської області було розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 27 травня 2015 року її було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. З ст. 369 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. 28 травня 2015 року слідчий слідчого відділу прокуратури Черкаської області звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно мене запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке судом було задоволено частково та обрано позивачу запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 4 червня 2015 року слідчий слідчого відділу прокуратури Черкаської області звернувся до суду з клопотанням про відсторонення її від посади, яке судом було залишене без задоволення. Вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року позивача було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу зазначеного кримінального правопорушення. Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 7 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо неї було скасовано. Постановлено визнати позивача винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. З ст. 369 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На виконання даного вироку позивача було поставлено на облік в службі пробації та зобов`язано приходити періодично на реєстрацію, не покидати місця проживання та межі України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 7 лютого 2017 року було скасовано та призначений новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 2 травня 2019 року вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року, яким позивача було визнано невинуватою та виправдано, залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Касаційний кримінальний суд Верховного суду своєю ухвалою від 5 лютого 2020 року вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 2 травня 2019 року залишив без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Позивач вважає,\~що у\~зв`язку\~з незаконними\~діями органів\~досудового слідства\~та суду\~позивач незаконно\~перебувала під\~слідством та\~судом за\~обвинуваченням у\~вчиненні злочину,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~15,\~ч.\~4.\~ст.\~27,\~ч.\~3\~ст.\~369\~КК України,\~з 2\~квітня 2015\~року до\~5\~лютого 2020\~року,\~тобто 58\~місяців.\~За час\~перебування під\~слідством і\~судом,\~нею понесені\~моральні страждання\~та втрати\~у зв`язку\~з характером\~пред`явленого\~обвинувачення,\~тривалістю її\~перебування під\~дією запобіжних\~заходів:\~порушенням її\~законних прав\~на вільне\~пересування,\~зміни режиму\~життя.\~Внаслідок протиправних\~дій органів\~досудового розслідування\~у неї\~значно погіршився\~загальний стан\~здоров`я,\~перенесла мозковий\~інсульт та\~захворіла на\~гіпертонічну хворобу\~3\~стадії,\~змінилось її\~соціальне становище\~в суспільстві\~були,\~порушені,\~позивача нормальні\~життєві зв`язки,\~розлучення з\~чоловіком,\~а тому\~вона змушена\~до теперішнього\~часу вживати\~додаткові зусилля\~для організації\~свого життя\~так як\~на утриманні\~в неї\~знаходиться малолітня\~дочка.\~Моральну шкоду\~вона оцінює\~в 348\~000\~грн.\~(\~58\~м.\~х 6000\~грн.\~=\~348\~000\~грн), що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Представник Черкаської обласної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в розмірі 99144 грн. 33 коп., що складається із прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн. за 47 місяців 9 днів. перебування під слідством і судом, в решті позовних вимог просив відмовити. Представник управління СБУ в Черкаській області позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з?явився, але згідно письмової заяви просить розгляд справи проводити у його відсутність з врахуванням позиції викладеної у відзиві щодо не визнання позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини. 2 квітня 2015 року слідчим відділом прокуратури Черкаської області було розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 27 травня 2015 року позивачу було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. 28 травня 2015 року слідчий слідчого відділу прокуратури Черкаської області звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке судом було задоволено частково та обрано позивачу запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 4 червня 2015 року слідчий слідчого відділу прокуратури Черкаської області звернувся до суду з клопотанням про відсторонення її від посади, яке судом було залишене без задоволення. Вироком Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року позивача було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу зазначеного кримінального правопорушення. Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 7 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо позивача було скасовано. Постановлено визнати позивача винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. На виконання даного вироку позивача було поставлено на облік в службі пробації та зобов`язано приходити періодично на реєстрацію, не покидати місця проживання та межі України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року вирок Апеляційного суду Черкаської області від 7 лютого 2017 року було скасовано та призначений новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 2 травня 2019 року вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року, яким позивача було визнано невинуватою та виправдано, залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Касаційний кримінальний суд Верховного суду своєю ухвалою від 5 лютого 2020 року вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 2 травня 2019 року залишив без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що у зв`язку з незаконними діями органів досудового слідства та суду позивач незаконно перебувала під слідством та судом за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4. ст. 27, ч. 3 ст. 369 КК України, з 2 квітня 2015 року до 5 лютого 2020 року, тобто 58 місяців. За час перебування під слідством і судом, нею понесені моральні страждання та втрати у зв`язку з характером пред`явленого обвинувачення, тривалістю її перебування під дією запобіжних заходів: порушенням її законних прав на вільне пересування, зміни режиму життя. Внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування у неї значно погіршився загальний стан здоров`я, змінилось її соціальне становище в суспільстві були, порушені, позивача нормальні життєві зв`язки, а тому вона змушена до теперішнього часу вживати додаткові зусилля для організації свого життя . Суд вирішуючи даний спір керується наступним. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону). Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат. Шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, підлягає відшкодуванню шляхом її стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 335/9784/19. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6000 грн. У даній справі встановлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачці було завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої вона набула на підставі ухвали апеляційного суду Черкаської області від 02 травня 2019 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 5 лютого 2020 року, якою вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року залишено без змін яким позивачку визнано невинуватою у пред"явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.4 ст. 27, ч.3 ст. 369 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в діях позивачки складу кримінальних правопорушень. Позивач обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає період перебування під досудовим слідством та судом як 58 місяців, а саме з 2 квітня 2015 р. по 5 лютого 2020 р. проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки з часу набрання законної сили ухвалою апеляційного суду (тобто з моменту її проголошення 02.05.2019 - ч.4 ст.532 КПК України) вона втратила статус обвинуваченої та припинилися будь-які обмеження її прав, перегляд касаційним судом вказаного рішення апеляційного суду, що, як зазначалося, перебувало в законній силі, не може свідчити про те, що позивач зазнала тих чи інших обмежень, які є підставами для відшкодування їй моральної шкоди за положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та, що цей період зараховується до часу перебування особи під слідством та судом. Судом встановлено, що строк перебування позивача під слідствомм та судом складє 47 місяців 5 днів за період з 27.05.2015 р.(оголошеня підозри) по 02.05.2019 р. (набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції). Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати 6000 грн. станом на 1 січня 2021 р. стягненню на користь позивачки підлягає сума 283 000 грн. ( 47м.5 дн.х6000=283000 грн.), що є частковим задоволенням позовних вимог. Суд визначаючи даний розмір відшкодування враховує всі обставин справи, на підставі належної оцінки поданих сторонами доказів, враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивачки протягом 47 повних місяців та 5 днів під слідством та судом, що призвело до суттєвого порушення її нормальних життєвих зв`язків, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 283 000 грн. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування позивача під слідством і судом, суд визначає у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, встановленого законодавством за кожен місяць перебування особи під слідством чи судом, що узгоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15. Крім того необгрунтованими є посилання представника Черкаської обласної прокуратури на необхідність застосування розміру прожиткового мінімуму в розмірі 2102 грн. до розрахунку розміру відшкодування, оскільки дане посилання не узгоджується з положеннями діючого законодавства України та суперечить вищевстановленим обставинам справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved