Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач - Дашішах Оосама Абдулелла звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнив, та в обґрунтування якого зазначив наступне. 07 травня 2010 року між ним - Дашішах Оосама Абдулелла, громадянином [PERSON] Саудівської Аравії, від імені якого, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], діяла [PERSON], та громадянкою України [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Договір позики є безпроцентним. Відповідно до договору, позивач передав відповідачки позику у розмірі 200 000,00 грн., зі строком повернення до 01.10.2012 року. 08 травня 2010 року між сторонами був укладений Додаток № 1 до договору позики, згідно з якого позивач передав, а відповідачка [PERSON] прийняла у борг 7 396 708,00 грн., що за курсом 7.93 грн. за 1 долар США, що еквівалентно 932 750,00 доларам США, строком повернення - 01.10.2012 року. 21 червня 2010 року між сторонами був укладений Додаток № 2 до договору позики, згідно якого Дашішах Оосама Абдулелла передав а [PERSON], прийняла у борг 3 941 210,00 грн., що еквівалентно - 497 000,00 доларам США, зі строком повернення - до 01.10.2012 року. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх обов'язків перед позивачем, 07.05.2010 року між позивачем, від імені якого діяла [PERSON], та TOB «Медіус-Плюс», в особі [PERSON], було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого TOB агентство «Медіус-Плюс» передав позивачу в іпотеку нерухоме майно - комплекс, базу відпочинку «Алые Паруса», який розташований за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр. Курортний, та який є приватною власністю TOB агентство «Медіус-Плюс». Згідно графіку погашення боргу, за період з 20.06.2010 року по 20.02.2012 року і з 20.04.2012 року по 20.07.2012 року, відповідачкою повернуто борг у сумі 382 292 дол. США. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 25.04.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача суму боргу - 8 279 582 грн. та 3% річних у розмірі 248 387,46 грн., а також звернуто стягнення на предмет іпотеки - комплекс базу відпочинку «Алые Паруса», який розташований за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр. Курортний. Ухвалами апеляційного суду Миколаївської області від 04.06.2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.09.2014 року, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2014 року було залишено без змін. На сьогоднішній день відповідач взяті на себе зобов'язання відповідно до договору позики від 07.05.2010 року належним чином не виконала та не виконала рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 25.04.2014 року, а тому позивач просить суд стягнути з неї інфляційні витрати за період з 26.04.2014 року по 11.04.2017 року у розмірі 7 694 780,52 грн. та 3% річних за 1081 день прострочення виконання зобов"язань у сумі 735 635,00 грн. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду свої письмові заперечення проти позову, які долучені до матеріалів даної справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК Україн иодностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судовим розглядом встановлено, що 07 травня 2010 року між сторонами про справі укладено договір позики та додаткові угоди до нього від 08 травня та 21 червня 2010 року на суму 1 429 750 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 11 337 918 грн., строком до 01 жовтня 2012 року. На забезпечення виконання умов договору позики, у той же день між позивачем та TOB «Медіус-Плюс» укладено договір іпотеки нерухомого майна - комплекс, базу відпочинку «Алые Паруса», який розташований за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр. Курортний. Відповідач у встановлений строк борг не повернула. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 25.04.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача суму боргу - 8 279 582 грн. та 3% річних у розмірі 248 387,46 грн., а також звернуто стягнення на предмет іпотеки - комплекс, базу відпочинку «Алые Паруса», який розташований за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр. Курортний. Ухвалами апеляційного суду Миколаївської області від 04.06.2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.09.2014 року, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 25 квітня 2014 року було залишено без змін. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідачки інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України та 3 % річниз. На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судовий збір у сумі 7 724,39 грн.

Outcome: approved