Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся в суд до відповідача з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 03 квітня 2000 року між ним та відповідачкою було укладено договір № 816 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Універсальній Біржі „Південь", записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 816 від 03.04.2000 року та зареєстрований 04.04.2000 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №114 за реєстровим № 6645. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленою ним на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він змушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, направив для участі у справі свого представника, який позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була сповіщена через оголошення в газеті "Рідне Прибужжя", а тому вважається повідомленою належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди представника позивач суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи- Універсальна Біржа „Південь"- в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 816 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], на Універсальній Біржі „Південь", записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 816 від 03.04.2000 року та зареєстрований 04.04.2000 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №114 за реєстровим № 6645. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивачка уплатила продавцю вартість квартири, вселилася в жиле приміщення, зареєструвалася там та користується нею, а відповідач отримав оплату договірної вартості квартири, звільнив її від побутового майна та здійснив виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved