Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з даним позовом вказуючи, що вона 03 жовтня 2015 року з відповідачем зареєструвала шлюб . Від даного шлюбу мають малолітню дитину : [PERSON] [INFO] . Зазначає, що життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на сімейне життя, мають різні характери , в результаті чого між ними постійно виникають непорозуміння, а тому вона прийшла до переконання, що сімя розпалась і зберегти її неможливо. Після уточнення\~позовних вимог\~позивач просить\~суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; сина для подальшого проживання залишити з нею та стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] 17.10. [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з дня пред»явлення позову до суду ; судові витрати покласти на відповідача. Відповідач до суду звернувся з зустрічним позовом в якому зазначає, що 03.10.2015 року з позивачем зареєстрував шлюб. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Син зареєстрований за адресою [INFO]. Вони з дружиною мають спір щодо місця проживання дитини. На даний час він працює в КУ « Центральна дитяча міська лікарня » м. Житомира - водієм. Має постійну роботу та самостійний заробіток. Дитина має проблеми зі здоров»ям і потребує постійного догляду , а за місцем проживання матері відсутні кваліфіковані спеціалісти з дитячої неврології. Він має можливість забезпечити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Відповідач просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] ,[INFO] разом з ним. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду від 05.01.2018 року первісний та зустрічний позов об»єднані в одне провадження. Позивач-відповідач в судовому засіданні свій позов підтримала , зустрічний позов не визнала та пояснила, що вони з відповідачем-позивачем мають різні характери , спільно не -2- проживають, примирення не можливо, а тому просить шлюб розірвати . Починаючи з 17 квітня 2018 року відповідач- позивач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просить стягувати з відповідача-позивача аліменти. Після народження дитини проживала з батьками відповідача- позивача, які їй встановлювали режим щодо догляду за дитиною. Коли дитина залишилась проживати з чоловіком , то він та його батьки перешкоджали у спілкуванні з дитиною, про що зверталась в поліцію. З 17.04.2018 року дитина проживає разом з нею в будинку її батьків, де їй створені належні умови. На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку, має педагогічну освіту. Відповідач позивач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав , щодо стягнення аліментів покладається на розсуд суду в залежності від прийнятого рішення щодо місця проживання дитини, просить дитину залишити для подальшого проживання разом з ним, так як дитина хворіє і мама не в змозі надати необхідну медичну допомогу для її лікування . На даний час працює , і коли дитина проживала з ним , то її доглядали його батьки. Представник третьої особи Хорошівської РДА просить задовольнити позов позивача-відповідача щодо місця проживання дитини, так як матір на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною . На комісії розглядалось питання щодо місця проживання дитини з врахуванням можливості проживання дитини як з батьком, так із матірю. На підставі досліджених матеріалів орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність місця проживання дитини разом з матірю. Представник третьої особи Житомирської міської ради висловив думку про наявність підстав для проживання дитини з батьком , так як за місцем проживання відповідача-позивача створені належні умови для нормального проживання та розвитку дитини та надав відповідний висновок. Питання можливості проживання дитини з позивачем-відповідачем орган опіки та піклування Житомирської міської ради не розглядав. Заслухавши сторін , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню , а зустрічний задоволенню не підлягає за слідучих обставин. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Положення\~ст.51 Конституції України\~гарантують кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до п. 8\~ст. 7 Сімейного Кодексу України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. За змістом ст. ст. 150, 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов»язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усепереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. За принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно\~ст. 161 ч.1 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. -3- За ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.ст. 8,11,15 Закону « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, інтелектуального, морального , культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При визначенні місця проживання дитини в разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно пункту 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При вирішенні даної справи суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14.12.2016 року по справі №6-2445цс16 щодо неможливості розлучення дитини з матір»ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. В судовому засіданні встановлено, що сторони спільно не проживають з 19 жовтня 2017 року, у них відсутні почуття любові, не знаходять спільну мову, примирення неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача-відповідача, що дає підстави суду розірвати шлюб. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини суд враховує вік дитини, ставлення батьків до виховання дитини та створення ними умов для виховання та духовного розвитку дитини , те що на даний час позивач-відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, що батько на даний час працює . Органи опіки та піклування Хорошівської РДА та Житомирської міської ради надали висновки згідно яких вважають доцільним дитину залишити для подальшого проживання як з матірю, так і з батьком. При цьому висновок органу опіки та піклування Хорошівської РДА зроблений на підставі досліджених умов проживання як батька так і матері і вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом з матірю. Висновок органу опіки та піклування Житомирської міської ради зроблений при дослідженні умов проживання лише батька і вважає можливим визначити місце проживання разом з батьком. Суду не надано доказів наявності виняткових обставин у розумінні\~ст. 161 СК України\~та принципу ст. 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір"ю. Враховуючи викладені положення норм національного та міжнародного законодавства, встановлені обставини справи, а також відповідний обґрунтований висновок органу опіки та піклування Хорошівської РДА , суд вважає, що в даному випадку інтересам малолітньої дитини у більшій мірі відповідатиме місце проживання разом з матір'ю. З 17.04.2018 року дитина проживає з матір»ю, відповідач позивач з вказаного часу не надає матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини , він працює в КУ « Центральна дитяча міська лікарня » м. Житомира водієм, має постійну роботу та самостійний заробіток , а тому з нього необхідно стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісячно, -4- але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з часу проживання дитини з матір»ю та ненадання матеріальної допомоги, тобто з 17.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача-позивача судові витрати у виді судового збору на користь держави в сумі 640 грн. за вимогу майнового характеру та на користь позивача-відповідача в сумі 640 грн. за вимогу немайнового характеру.

Outcome: approved