Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, вимоги якої обґрунтовують тим, що [PERSON] є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та їй належить 2/3 частина. Інша 1/3 частина даної квартири належить [PERSON] Разом з позивачами за вказаною адресою зареєстрована та постійно проживає [PERSON] Відповідно до довідки КП «Сумижитло» СМР № 397 від 06.03.2014 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та не проживають наймачі - [PERSON], [PERSON] Відповідачі не проживають за місцем реєстрації більше десяти років, жодним чином не беруть участь в утриманні житла, їхніх речей у будинку не має. [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї власників квартири, були зареєстровані лише тимчасово, так [PERSON] виїхав до іншого міста України, позивачам не відомі його засоби зв'язку, більше року взагалі його не бачили та не чули. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] зі своєю родиною, на прохання знятися з реєстрації за місцем вимоги, ігнорує без будь-якої мотивації. Таким чином позивачі вважають, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкають у спірному приміщенні понад встановлений законодавством річний термін без поважних причин, та ніякої домовленості між сторонами не було встановлено. Враховуючи викладене, позивачі просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. У поданій письмовій заяві, позивачі просять судовий розгляд проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Так як відповідачі на виклики до суду не прибули, тому про час і день судового засідання [PERSON], [PERSON] сповіщені через органи масової інформації, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України - газету „Сумщина", і вважаються таким, що належним чином повідомлені. Однак на судове засідання не прибули, тому суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність останніх, бо по справі зібрано достатньо доказів щодо прав та обов'язків сторін. Третя особа: Управління державної міграційної служби України в Сумській області повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Суд вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням міськвиконкому від 16.05.1995 р. за № 1513, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON], та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON] /а.с.7/. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 листопада 2013 р., посвідчений державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І., зареєстровано в реєстрі за № 1-1285, [PERSON] прийняла у спадщину після померлої [PERSON] спадкове майно, яке складається з: 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складається з двох житловим кімнат, житловою площею 27,4 кв.м. загальною площею 43,9 кв.м. /а.с.8/. Право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] підтверджується витягом № 12163962 від 04.11.2013 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витягом № 30963447 від 15.08.2011 р. з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» /а.с.10,11/. Згідно довідки Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради № 397 від 06.03.2014 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.12/. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд приходить до висновку, що між сторонами склались цивільні правовідносини та оскільки відповідачі перешкоджають позивачам у здійсненні їх прав як власників майна, більше строку встановленого в ст. 405 ЦК України, не проживають за місцем реєстрації без поважних причин. Оскільки будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим приміщенням за вказаною адресою не існує, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користуванням квартирою [ADDRESS], підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, а саме пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів.

Outcome: approved