Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28 липня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 976 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку доходу щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Вимоги обгрунтовує тим, що спільне сімейне життя не склалось, між сторонами виникають конфлікти, які призвели до відуження та встановлення між ними неприязних відносин. Відповідач добровільно утримувати дітей відмовляється, тому просить стягнути аліменти. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає проти їх задоволення не заперечує. Наявних у справі матеріалів про права та обовязки сторін, достатньо для її розгляду у відсутності сторін. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28 липня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 976\~(а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Спільне господарство між сторонами\~не ведеться. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позовні вимоги у частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо.\~За таких обставин суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 7, 8\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~КонституцієюУкраїни, Конвенцією про права\~дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини,непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто, у судовому засіданні не встановлено фактів, які б давали можливість вважати, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 06 квітня 2018 року позивачка проживає разом з неповнолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у м. Чернігові по вул. Рильського , 24 (а.с.21). Пунктом 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. \~\~Згідно положень\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~саме батьки несуть відповідальність за створення\~умов необхідних для всебічного\~розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІ1 і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 27 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя і матеріальне становище дітей, позивачки та відповідача, обставини даної справи та вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей\~[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved