Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У липні 2014 р. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ними 19.12.2007 р. На обґрунтування позову зазначено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем 19.12.2007 р. було укладено кредитний договір №NKXRRХ07070268 на суму 5535,60 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням відповідачем строків та порядку сплати за користування кредитом та відсотків по ньому, виникла станом на 16.06.2014 р. кредитна заборгованість. Уточнивши позовні вимоги з вирахуванням сум заборгованості, яку було стягнуто з відповідача судовим наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.09.2008 р. в розмірі 6577,60 грн., представник позивача остаточно просив стягнути з відповідача, пославшись на обставини, викладені в позові, заборгованість, яка існує станом на 16.06.2014 р. в сумі 22152,95 грн., з яких: 257,52 грн. - заборгованість за процентами, 465,01 грн. - заборгованість за комісією, 19899,33 - пеня, штрафні санкції: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1031,09 грн. - штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив слухати за його відсутності. Відповідач, будучи неодноразово повідомленою про дату, час і місце розгляду справи у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, у судове засідання не з'явилася. Справа у відповідності з вимогами ст.ст.169,224 ЦПК України розглянута у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду справи, проти чого не заперечував у заяві представник позивача. Вивчивши доводи позову, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих до суду доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що 19.12.2007 р. між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем був укладений кредитний договір №NKXRRХ07070268, за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у розмірі 5535,60 грн. на строк 24 місяці з 19.12.2007 р. по 19.12.2009 р. включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник зобов'язувався здійснювати погашення заборгованості та інших витрат згідно з Умовами шляхом щомісячної оплати з 14 по 19 число кожного місяця по 337,47 грн. Сторони домовились, що заява позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), Тарифи складають кредитно-заставний договір. З умовами укладеного договору, умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (СТАНДАРТ) сторони ознайомлені. Відповідно розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором №NKXRRХ07070268 від 19.12.2007 р., витягу з особового рахунку відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 16.06.2014 р. має заборгованість за вказаним кредитним договором. Згідно наданої суду копії судового наказу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.09.2008 р., уточненого розрахунку заборгованості, з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором, який є предметом по даній справі, в розмірі 6577,60 грн. Вказана сума боргу, стягнута судовим наказом, боржником не погашена. Згідно п.п. 5.1 - 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту нарахування пені, а при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів, сплату штрафу у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконано, а терміни позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Ст.ст.204, 227 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч.1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.ст.546, 548-551, 553-554 ЦК України передбачено, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення яких встановлюється в Законі або договорі. Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Положеннями ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом, зокрема - належним виконанням взятих на себе зобов'язань. Враховуючи викладене наявність судового рішення - судового наказу про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником в повному обсязі, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання зобов'язання, в тому числі - щодо сплати пені та штрафів, що передбачено ст. 624 ЦК України, в подальшому. Відповідно вимогам ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 р. по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Враховуючи, що розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитно-заставного договору пені в сумі 20118,57 грн. є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за процентами за його користування та комісії та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до 2000 грн. В силу ст.88 ЦПК України, з урахуванням положень ст.79 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі пропорційно до задоволених вимог (19,19%) від суми уточнених позовних вимог.

Outcome: partial