Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача суму у розмірі 29764 грн. 40 коп., з яких 25500 грн. 00 коп. витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування; 886 грн. 40 коп. витрати на збір документів; 2000 грн. 00 коп. - витрати, повязані із наданням правової допомоги; судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 17 березня 2010 року о 12 годині 10 хвилин, водій [PERSON], рухаючись по вул.Софіївській на перехресті вул.Г.Сталінграда у м.Дніпропетровську, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21043» державний реєстраційний номер [NUMBER], не надав дорогу транспортному засобу «Мазда-6» державний реєстраційний номер [NUMBER], який приближався до перехрестя ліворуч по головній дорозі, внаслідок чого, скоїв зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди №041/10 від 27.04.2010 року, вартість останньої складає 47367 грн. 52 коп. Моторне (транспортне) страхове бюро України на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувало [PERSON] вартість матеріальної шкоди, що підтверджено копією платіжного доручення №2487 від 14.06.2010 року. Також, МТСБУ понесло витрати на збір документів по справі у розмірі 886 грн. 40 коп. 21 квітня 2010 року постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у сумі 425,00 грн. Отже, страхове бюро, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, і який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, визначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, за надання правової допомоги, страховим бюро було сплачено 2000 грн. 00 коп., у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на пропуск строку позовної давності для звернення позивача до суду із зазначеною позовною заявою, тому, просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що власником транспортного засобу «ВАЗ-21043» державний реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON]. Власником транспортного засобу «Мазда-6» державний реєстраційний номер є [PERSON]. Встановлено, що 17 березня 2010 року о 12 годині 10 хвилин, водій [PERSON], рухаючись по вул.Софіївській на перехресті вул.Г.Сталінграда у м.Дніпропетровську, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21043» державний реєстраційний номер [NUMBER], не надав дорогу транспортному засобу «Мазда-6» державний реєстраційний номер [NUMBER], який приближався до перехрестя ліворуч по головній дорозі, внаслідок чого, скоїв зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. В результаті дорожньо транспортної пригоди були викликані співробітники ДАЇ, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 квітня 2010 року [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у сумі 425,00 грн. (а.с.11). Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абзацу 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Оскільки транспортний засіб «ВАЗ-21043» державний реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON], останній і повинен відшкодувати спричинену шкоду. Встановлено, що 01 грудня 2009 р. між Моторним (транспортним) страховим бюро України та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВС №8375483, відповідно до якого страховиком було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строком дії з 01 грудня 2009 р. по 30 листопада 2010 р. (а.с.8). Згідно частини 1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах визначених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV. Згідно ст. ст. 5, 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.3 ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», обовязковий ліміт відповідальності це грошова сума, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Так, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №041/10 від 27.04.2010 року, вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля [NUMBER], в результаті ДТП, складає 47367 грн. 52 коп. (а.с.16-19). Моторним (транспортним) страховим бюро України на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було компенсовано [PERSON] суму заподіяних збитків у розмірі 25500 грн. 00 коп., що підтверджено копією платіжного доручення №2487 від 14.06.2010 року та складає ліміт відповідальності, передбачений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВС №8375483 (а.с.15). Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2. статті 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове бюро після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтями 1187, 1188 ЦК України, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Таким чином, до позивача в межах сплаченої суми в розмірі 25500 грн. 00 коп. - розмір страхового відшкодування, перейшло право вимоги, яке [PERSON], на підставі ст.ст.1187, 1188, ЦК України мав до [PERSON] Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 25500 (двадцять пять тисяч пятсот) гривень 00 копійок. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду із зазначеною позовною заявою не ґрунтуються на законі у звязку з наступним. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини 2 статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.6 ст.261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Зясувавши обставини справи, суд встановив, що строк, передбачений ст.257 ЦК України, не було пропущено, оскільки, днем виконання основного зобовязання є 14.06.2010 року сплата страхового відшкодування [PERSON], що підтверджено копією платіжного доручення №2487 від 14.06.2010 р. (а.с.15). Позивач вперше звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у травні 2013 року та ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2013 року позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування була повернута позивачу у звязку з непідсудністю даної справи (а.с.43). Тому, строк позовної давності для звернення позивача до суду із зазначеною позовною заявою, пропущено не було. Вимога позивача про стягнення з відповідача 886 грн. 40 коп. витрат на збір документів, задоволенню не підлягає як така, що не ґрунтується на законі. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 2000 грн. 00 коп. - витрат, повязаних із наданням правової допомоги, то вона також задоволенню не підлягає у звязку з наступним. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до витрат пов'язаних з розглядом судової справи. Згідно ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Дані про те, що ФОП [PERSON] була допущена до участі в розгляді справи як особа, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду, відсутні. Крім того, у платіжному дорученні №1469 від 27.03.2013 року відсутні дані про перерахування передплати саме по даній справі (а.с.20); та в платіжному дорученні зазначена сума 1000,00 грн., а не 2000,00 грн., які просив стягнути позивач з відповідача в якості витрат, повязаних із наданням правової допомоги. Тому, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Відповідно до вимог ч.1 ст.\~88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial