Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 5513 грн. 23 коп.. Мотивуючи тим, що 01 вересня 2009 року між управлінням комунальним майном Бердичівської міської ради та відповідачем було укладено договір оренди № 763 нежитлового приміщення, площею 46,2 кв.м., розташованого по [ADDRESS], з терміном дії до 01 серпня 2012 року. Враховуючи те, що орендарем з жовтня 2011 року по липень 2012 року не було сплачено орендну плату з врахуванням штрафних санкцій, відділом було направлено йому лист від 22.08.2012 № 365 про припинення договору оренди, погашення заборгованості та повернення об'єкта оренди орендодавцю. У зв'язку з такими обставинами, а також, враховуюче, що протягом тривалого часу підприємець [PERSON] не виконував грошові зобов'язання за цим договором оренди, Бердичівський міжрайонний прокурор звернувся в інтересах Бердичівської міської ради в особі відділу комунальної власності та земельних відносин з позовом до суду про стягнення заборгованості з орендної плати, пені і штрафних санкцій та звільнення нежитлового приміщення з передачею його орендодавцю за актом приймання-передачі. За результатами розгляду даного позову 09.01.2014 року господарським судом Житомирської області було прийнято рішення по справі № 906/1759/13, яким позов задоволено частково, відмовлено у стягненні пені, 3% річних. 25 січня 2014 року господарським судом Житомирської області було видано наказ на виконання даного рішення про передачу за актом прийому-передачі [PERSON] вищевказаного нежитлового приміщення. 07 липня 2014 року [PERSON] було передано відділу комунальної власності та земельних відносин нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] з підписанням акта приймання-передачі. За вищевказаний період розгляду та вирішення спору у господарському суді щодо порушення зобов'язань за вказаним договором, утворилася заборгованість з орендної плати 5513 грн. 23 коп. (за період з жовтня 2013 року по 07 липня 2014 року). З метою забезпечення погашення вказаного боргу підприємцю [PERSON] направлено претензії від: 28.02.2014 року № 86; 28.03.2014 року № 121; 30.04.2014 року № 170; 23.05.2014 року № 201; 18.06.2014 року № 239; 24.07.2014 року № 273 (отримано згідно повідомленнями про вручення поштового відправлення), 20.08.2014 року № 297(будь-якої інформації від відділення поштового зв'язку щодо вручення адресату або повернення відправленого рекомендованого листа не надходило). Відповіді на отримані боржником претензії не надходило, також, вказані грошові зобов'язання за даним договором оренди не сплачено. Виходячи з вищевикладеного, у зв'язку несвоєчасним та неповним надходженням плати за оренду об'єктів комунальної власності до бюджету міста порушуються економічні інтереси держави, оскільки такі обставини не дають змоги належним чином фінансувати соціально-економічні програми міста, що суперечить інтересам територіальної громади та держави в цілому, Бердичівський міжрайонний прокурор звертається з даним позовом до суду в інтересах держави. У відкритому судовому засіданні прокурор Дем"янчук М.С. позовні вимоги підтримав. У відкритому судовому засіданні представник позивача Тимошенко В.М. позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, і просить суд зменшити розмір заборгованості, оскільки він на даний час тяжко хворіє і значну частину пенсії використовує на лікування. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01 вересня 2009 року між управлінням комунальним майном Бердичівської міської ради( правонаступником якого є відділ комунальної власності та земельних відносин), та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди № 763 нежитлового приміщення, площею 46,2 кв.м, розташованого на [ADDRESS], з терміном дії до 01 серпня 2012 року(а.с.6-8). Згідно акту приймання - передачі дане нежиле приміщення було передане відповідачу(а.с.9). Враховуючи те, що орендарем з жовтня 2011 року по липень 2012 року не було сплачено орендну плату з врахуванням штрафних санкцій, відділом було направлено йому лист від 22.08.2012 № 365 про припинення договору оренди, погашення заборгованості та повернення об'єкта оренди орендодавцю (отримано підприємцем 30 серпня 2012 року, згідно з повідомленням відділення поштового зв'язку про вручення поштового відправлення). Оскільки протягом тривалого часу підприємець [PERSON] не виконував грошові зобов'язання за цим договором оренди Бердичівський міжрайонний прокурор звернувся в інтересах Бердичівської міської ради в особі відділу комунальної власності та земельних відносин з позовом до Господарського суду про стягнення заборгованості з орендної плати, пені і штрафних санкцій та звільнення нежитлового приміщення з передачею його орендодавцю за актом приймання-передачі, даний факт сторони не оспорюють. За результатами розгляду даного позову 09.01.2014 року господарським судом Житомирської області було прийнято рішення по справі № 906/1759/13, яким позов задоволено частково, відмовлено у стягненні пені, 3% річних( а.с.19 -22). Дане рішення набрало законної сили Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участі ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено, ці обставини. 25 січня 2014 року господарським судом Житомирської області було видано наказ на виконання даного рішення про передачу за актом прийому-передачі [PERSON] вищевказаного нежитлового приміщення. Відповідно до пункту 2.4 цього договору, об'єкт вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі. 10 липня 2014 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON], що підтверджується спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб(а.с. 38-39). 07 липня 2014 року [PERSON] було передано відділу комунальної власності та земельних відносин нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] з підписанням акта приймання-передачі( а.с.13). За вищевказаний період розгляду та вирішення спору у господарському суді щодо порушення зобов'язань за вказаним договором, утворилася заборгованість в розмірі 5513 грн. 23 коп. (за період з жовтня 2013 року по 07 липня 2014 року), що підтверджується розрахунком( а.с.35). З метою забезпечення погашення вказаного боргу підприємцю [PERSON] направлено претензії від: 28.02.2014 № 86; 28.03.2014 № 121; 30.04.2014 № 170; 23.05.2014 № 201; 18.06.2014 № 239; 24.07.2014 № 273(отримано згідно повідомленнями про вручення поштового відправлення), 20.08.2014 № 297(будь-якої інформації від відділення поштового зв'язку щодо вручення адресату або повернення відправленого рекомендованого листа не надходило)( а.с. 28-34)( а.с.28-34). Відповіді на отримані боржником претензії не надходило, також, вказані грошові зобов'язання за даним договором оренди не сплачено. Згідно зі ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Ч. 1 ст. 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 764 ЦК України, визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Проте, орендарем не було повернути орендодавцю об'єкт оренди. Ч. 4 ст. 631 ЦК України, встановлено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. І ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької діяльності та іншої діяльності. Крім того, ст. 18 Закону України ««Про оренду державного та комунального майна», передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі. Ч.З ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», встановлено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі. Ч. 1 ст. 286 ГК України, визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. У розділі 2 Договору № 763 сторони домовились про умови передачі та повернення орендованого приміщення будівлі, зокрема, як вступ орендаря у користування об'єктом оренди, так і повернення об'єкту оренди настають одночасно з підписанням сторонами Акту прийому-передачі (п. п. 2.1., 2.4. Договору оренди №763). Строк дії Договору оренди № 763 визначено сторонами у п.11.1 - з 01.09.2009 року по 01.08.2012 року. Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. У п. 5.3 Постанови № 12 роз'яснено, що нарахування орендної плати за фактичнекористування майном вважається правомірним до моменту підписання акта приймання - передачі приміщень орендодавцеві, якщо про це зазначено у договорі з урахуванням також положень статей 653, 795 ЦК України. Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 20 листопада 2012 року у справі № 12/75-2167-33/75-4/180. Однак у вищевказаному договорі про це зазначено не було. Водночас, згідно статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин (право на яку виникає в орендодавця у разі несвоєчасного повернення орендованого майна орендарем) та підлягає стягненню за весь час прострочення зобов'язання щодо повернення речі (постанова ВСУ від 20.03.12 року у справі № 40/117). Про право позивача вимагати у відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування об'єктом за час прострочення було визначено також у п. 2.7 Договору № 763 від 01.09.2009 року, отже про настання такого обов'язку після закінчення строку його дії відповідачу було відомо. Встановлені в процесі розгляду справи факти свідчать, що позивач набув право після 01.08.2012 року вимагати у відповідача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Прокурор у позові, пред'явленому в інтересах позивача, кваліфікував відносини сторін як договірні, у зв'язку з чим визначив плату за користування річчю за час прострочення в розмірі орендної оплати. Оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягає стягнення плата за користування річчю за час прострочення, в сумі 5513 грн. 23 коп., визначена в позові як орендна плата, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд, вважає, що прокурор обґрунтовано звернувся до суду з наступних підстав. П. 2 ст. 121 Конституції України передбачено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Ст. 1 цього Закону встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Ч. 1 ст. 10 даного Закону, визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Виходячи з вищевикладеного, у зв'язку несвоєчасним та неповним надходженням плати за оренду об'єктів комунальної власності до бюджету міста порушуються економічні інтереси держави, оскільки такі обставини не дають змоги належним чином фінансувати соціально-економічні програми міста, що суперечить інтересам територіальної громади та держави в цілому, Бердичівський міжрайонний прокурор звертається з даним позовом в інтересах держави в особі територіальної громади міста Бердичева в особі Бердичівської міської ради в особі відділу комунальної власності та земельних відносин Бердичівської міської ради. Даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного провадження з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно із ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Підвідомчість справ господарським судам визначена статтею 12 ГПК України. Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 4 жовтня 2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб - підприємців [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 10.07.2014 року(а.с. 38-39). Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції господарських судів. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки доказів про наявність у відповідача підстав передбаченних ст. 5 Закону України „ Про судовий збір", які звільняють від сплати судового збору, суду не надано.

Outcome: approved