Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував з огляду на таке. 20 жовтня 2013 року між ними, [PERSON] та [PERSON], було зареєстровано шлюб, від якого [INFO] народилась дочка [PERSON], яка була не недоношеною, мала ряд захворювань - проблеми із центральною нервовою системою, органами дихання, функціональний розлад травлення, вроджений вивих, пахова грижа, 22.10.2014 року перенесла складну операцію і продовжує лікуватись до тепер. З червня 2014 року мати новонародженої дитини [PERSON] - [PERSON] зникла у невідомому напрямку із отриманими грошима допомоги на дитину. З травня 2014 року дитина постійно проживає біля батька та його батьків, які допомагають позивачеві доглядати дочку. На даний час мати позивача - [PERSON], перебуває в оплачуваній відпустці по догляду за дитиною її сина [PERSON], [INFO] до досягнення нею трьохрічного віку. Дитина забезпечена всім необхідним відповідно до свого віку та потреб. Мати дитини [PERSON], з самого народження дочки неодноразово покидала дитину, а на даний час місце перебування [PERSON] взагалі не відоме. Крім цього, [PERSON] було притягнуто Липовецьким районним судом Вінницької області до адміністративної відповідальності за невиконання нею обов'язків щодо виховання дитини постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16.07.2014 року. Приймаючи до уваги, що мати дитини фактично з моменту народження дитини не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її станом здоров'я, розвитком, життям, не дбає про її утримання, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не проявляє будь-якої батьківської турботи, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки та протягом періоду біля 8 місяців не виявляє щодо неї батьківського піклування, позивач просив суд позбавити матір дитини батьківських прав стосовно їх спільної дочки. Крім цього, ураховуючи те, що весь цей час відповідач не надавала та не надає ніякої матеріальної допомоги своїй дочці, не приймає ніякої участі у її матеріальному забезпеченні, лікуванні, хоча є фінансово спроможною сплачувати аліменти хоча б в обов'язковому мінімальному розмірі, оскільки час від часу має роботу, а Договір про сплату аліментів не укладався, позивач просив суд присудити у примусовому порядку із відповідача на його користь аліменти на їх спільну дитину, в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України на день стягнення аліментів, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення донькою повноліття. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мочульська-Собчук Ж.А. позовні вимоги підтримала у заявленому обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно, хоча про день та час розгляду справи була оповіщена за адресою її зареєстрованого місця проживання у встановленому законом порядку, проте згідно відмітки Укрпошти наведеній у Довідці, адресат від одержання судової повістки відмовилась. Представник третьої особи Іванюк В.М. в судовому засіданні вказала на наявність передбачених законом підстав, що дають можливість позбавити відповідача батьківських прав, в підтвердження чого надала суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої дитини [PERSON], не заперечувала стосовно задоволення позову. Частиною 8 ст.76 ЦПК України, передбачено, що особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Прийнявши до уваги, що відповідач не з'явилась в судове засідання, будучи повідомленою в установленому законом порядку без поважних на те причин, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а відтак здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні в загальному порядку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Батьками дитини [PERSON], яка народилась [INFO] є: батьком [PERSON], матір'ю - [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], батьки дитини - сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно довідки виданої Липовецькою міською радою Вінницької області та Акта обстеження від 29.01.2015 року, [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає із своїми батьками: [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS]. В силу довідки виданої Липовецьким УПСЗН, [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини. Мати позивача [PERSON] відповідно до наказу від 02.09.2014 року Липовецької лікарні відновного лікування дітей з органічним ураженням центральної нервової системи, порушенням психіки і опорно - рухового апарату, перебуває в оплачу вальній відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трьохрічного віку з 10.09.2014 року по [INFO]. Згідно Актів обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] складених комісією у складі яких були депутати міської ради, представник органу опіки та піклування та сусіди відповідно від 13 червня 2014 року, 01.08.2014 року, 13.08.2014 року, 20.01.2015 року, [PERSON] не проживає разом з чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON], 2014 року народження, після отримання державної допомоги на дитину зникла і останніх півроку дитину не провідувала. Дитину доглядає мати позивача [PERSON] Дитина перебуває на утриманні батька. Місце перебування матері дитини [PERSON] невідоме. Відповідно до Виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON], 2014 року, дитина народилась недоношеною, має з народження ряд захворювань - проблеми із центральною нервовою системою, органами дихання, функціональний розлад травлення, вроджений вивих, пахова грижа, 22.10.2014 року перенесла складну операцію і продовжує лікуватись до тепер. [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її здоров'ям, що констатовано довідкою виданою КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Липовецької районної ради Вінницької області. Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої дитини доньки [PERSON] було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини Липовецької райдержадміністрації від 19.02.2015 року, за наслідками якого було складено висновок, відповідно до якого комісія дійшла висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її доньки [PERSON], 2014 року народження. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Главою 13 „Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей" Сімейного кодексу України. Статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до якої поміж інших обов'язків, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із змісту ст. 164 СК України, слідує, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до рекомендацій викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Зважаючи на викладене та у контексті наведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї доньки [PERSON], [INFO], не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тощо. За таких обставин таку поведінку відповідача суд розцінювати як ухилення від виховання дитини та покладених на неї законодавством обов'язків, а отже позов в цій частині підлягає до задоволення. Що ж стосується вирішення питання про стягнення аліментів на утримання доньки, то слід вказати на наступне. Відповідно до ч.2 ст.166 вказаного Кодексу, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Наведене узгоджується і з приписами викладеними в ч.4 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" де передбачено, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку утримувати дитину. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і ( або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову( ст. 191 ч. 1 СК України). Врахувавши всі обставини, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, як того вимагають положення визначені ст.182 Сімейного кодексу України, суд вважає, що відповідач, будучи особою працездатного віку, не маючи протипоказань до роботи, спроможна виплачувати аліменти на дитину у мінімальному розмірі визначеному законодавцем, що складає 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки з приводу розміру заявлених позивачем аліментів, відповідач не надала жодних доказів на спростування доводів, які наведені позивачем у позовній заяві та, які позбавляють її можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі запропонованому позивачем. За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають також задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за вимогами про стягнення аліментів, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від їх сплати, а також на користь позивача судовий збір за вимогами про позбавлення батьківських прав, які підтверджені документально. Згідно ст. 367 ЦПК України дане рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved