Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вилоцька селищна рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 10.02.1961 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрований але більше п`яти років не проживає її далекий родич, відповідач по справі [PERSON] . Відповідач участі в утриманні житла не бере, без поважних причин не проживає в такому та створює позивачу перешкоди у використанні майна на власний розсуд. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із даним позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Відповідач будучи належним чином, своєчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з невідомих суду причин в судове засідання не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подав. Третя особа в судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило. У відповідності до порядку, встановленого ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 10.02.1961 року, виданого на підставі рішення виконкому Вилоцької селищної ради від 03.08.1960 року за № 15 та зареєстрованого в реєстрову книгу за № 151. В даному житловому приміщенні значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] , далекий родич позивача, який в цьому будинку не проживає. Факт не проживання відповідача у будинку, належному позивачу більше як п`ять років підтверджується довідкою виконкому Вилоцької селищної ради Виноградівського району від 12.02.2020 року за № 175. Окремої домовленості між позивачем та відповідачем про встановлення строку та інших умов відсутності відповідача не існує. Поважних причин відсутності таких як: тривале відрядження, переведення на інше місце роботи, військова служба тощо - немає. Відповідач не є наймачем житлового приміщення, договору найму чи оренди житлового приміщення ним не укладено. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.163 Житлового кодексу України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Реєстрація відповідача у житловому будинку належному позивачу порушує право останньої передбачене ст. 317 ЦК України, а саме: перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню майном, а також призводить до надмірного нарахування коштів за житлово-комунальні послуги, створює для позивача перешкоди в призначенні субсидії. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. За встановлених судом обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 840 грн 80 коп. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX . Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки, зокрема, щодо апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. На підставі наведеного,

Outcome: approved