Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON], батько дитини [PERSON] 15 вересня 2015 року помер. Відповідачка [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] проживають за адресою: [INFO], та мають задовільні умови для навчання та проживання дитини. Також мотивує позов тим, що відповідачка [PERSON] ніде не працює, зловживає спиртними напоями, вихованням доньки не займається та не має впливу на її поведінку. До сільської ради надходили скарги щодо негативної поведінки відповідачки, від членів її сім'ї та сусідів. Також, у 2016 та 2017 році [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт. Також посилається на те, що в звязку з тим, що дитина проживає з матірю, яка порушує виконання батьківських обовязків, з вересня 2016 року неповнолітня [PERSON] перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, в службі у справах дітей Глухівської районної державної адміністрації. Крім того, неповнолітня [PERSON] періодично співмешкає з повнолітнім хлопцем - [PERSON], [INFO], прагне самостійності, часто без поважних причин пропускає заняття в школі, поводить себе зухвало, на зауваження дорослих не реагує, схильна до протиправної діяльності та аморального способу життя. Враховуючи неконтрольовану поведінку дитини, є потреба у проведенні соціально-психологічної корекції її поведінки. Також позивач мотивує позов тим, що 03.11.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Глухівській районній державній адміністрації, розглядалось питання про направлення [PERSON] до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, та рішенням вищевказаної комісії від 03.11.2016 року № 22, відповідачку [PERSON] було попереджено про неналежне виконання нею батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON], та прийнято рішення про направлення [PERSON] до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, але в зв`язку з покрашенням ситуації в сім'ї, так як матір менше стала зловживати спиртними напоями та більше приділяти уваги доньці, дівчина також стала більш слухняною, потреба у корекції її поведінки відпала. Однак, 12 грудня 2017 року, до служби у справах дітей від адміністрації Полошківського навчально-виховного комплексу надійшло повідомлення, що неповнолітня [PERSON], яка навчається у 9 класі вищезазначеного НВК, постійно пропускає уроки без поважних причин та може бути неатестована з багатьох предметів. Мати неповнолітньої [PERSON] та сама неповнолітня на зауваження служби у справах дітей та дирекції школи не звертають увагу. Також відповідачка [PERSON] не відвідує батьківські збори, на телефонні дзвінки від дирекції школи не відповідає. Практичний психолог, класний керівник заступник з навчальної та виховної роботи неодноразово відвідували дану сімю вдома, але двері їм не відчиняють. 12 грудня 2017 року при проведенні обстеження умов проживання дитини [PERSON] комісії потрапити в будинок не вдалося, так як матері [PERSON] вдома не було, а неповнолітня відмовилась впускати членів комісії до будинку, для обстеження умов її проживання. Оскільки відповідачка [PERSON] зовсім не займається вихованням та розвитком своєї дитини, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не готує її до самостійного життя, залишення дитини із матірю є небезпечним для її морального виховання та здоровя, то позивач просить відібрати неповнолітню [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. Представник позивача в судовому засіданні позов повністю підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позов не подала. Враховуючи дані обставини та зважаючи на положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO], батько дитини [PERSON] помер 15 вересня 2015 року. Відповідно до\~ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,- виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до\~ст. 170 СК України,- суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав - це або крок до оздоровлення неблагополучної сім'ї, або, навпаки, крок до повного припинення правовідносин шляхом позбавлення батьківських прав зі всіма наслідками. Відповідно до п. 2-5 ч. 1\~ст. 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно статтей 9, 18 Конвенції „Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р. за № 780-Х11,- батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної\~Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської\~Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам\~ст. 150 СК України. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження й те, що відповідачка зловживає спиртними напоями, зовсім не займається вихованням та розвитком дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини і її навчання, підготовку до самостійного життя, в результаті чого неповнолітня [PERSON] часто без поважних причин пропускає заняття в школі, на зауваження дорослих не реагує, схильна до протиправної діяльності та аморального способу життя. Оскільки судом встановлено, що відповідачка [PERSON] свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обовязків по утриманню та вихованню дитини, то суд вважає за необхідне відібрати у неї, як матері, неповнолітню [PERSON] без позбавлення її батьківських прав.

Outcome: approved