Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] який зареєстровано 18.09.2007 року і від якого у них народилась дочка - [PERSON],2009 р.н., яка проживає разом із нею. З червня 2015 року вона із відповідачем спільно не проживає, не веде спільного господарства, не підтримує подружніх стосунків і не бажає підтримувати. Спільне життя не склалось, оскільки відповідач погано відносився до неї, безпричинно влаштовував сварки та скандали. Позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просила шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка по збігу строку, наданого судом на примирення, позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що за три місяці ніхто з них не робив жодних спроб зберегти сім"ю. Відповідач у судовому засіданні по збігу строку, наданого судом на примирення, проти задоволення позовних вимог не заперечив, зазначивши, що не бажає йти проти волі позивачки і миритися наміру з нею не має, тому ніяких спроб для цього не робив. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], яке видано міським відділом РАЦСу Львівського міського управління юстиції 18 вересня 2007 року цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Із копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого тим же органом РАЦСу вбачається, що сторони є батьками [PERSON] [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, з червня 2015 року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких подальших заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Розприділяючи судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений нею при поданні позовної заяви, судовий збір у розмірі 243,6 грн..

Outcome: approved