Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У серпні 2014 року гр. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про визнання за нею право власності на об»єкт завершеного будівництва, а саме, мансарду у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 113,00 кв.м. В позовній заяві зазначала про те, що у 2009 році вона та відповідач домовились здійснити ремонт та реконструкцію житлового будинку за адресою: [ADDRESS], в якому вони проживають, про що 20 квітня 2009 року уклали відповідний договір. Згідно п.2 та п.3 даного договору відповідач зобов»язувався власними силами та за свій рахунок здійснити поточний ремонт приміщення, а також фасаду першого поверху будівлі, та надати дозвіл позивачу добудувати за свій рахунок мансардний поверх на будівлі. Відповідач повідомив орган державного будівельного контролю про початок будівельних робіт та в серпні 2010 року вони розпочали ці будівельні роботи. Вона, позивачка, належно виконувала усі свої зобов»язання, та за свій рахунок через 2 роки будівництво мансарди було завершене. Так, з початку будівництва вона витратила значну частину коштів для будівництва, купуючи будівельні матеріали, що підтверджується накладними та товарними чеками. На сьогоднішній день збереглась лише частина цих документів, але вони підтверджують факт виконання нею своїх зобов»язань. У вересні 2012 року усі будівельні роботи були завершено. Добудована нею мансарда має окремий вхід, усі її приміщення технічно відділені від першого поверху, влаштовано всі необхідні інженерні комунікації, тобто вона є окремим об»єктом нерухомості, що, зрештою, підтверджують і дані з технічного паспорту на житловий будинок, який згідно п.6 Договору від 20.04.2009 року, і мав бути зареєстрований як окремий об»єкт нерухомості. Отже, збудувавши мансарду вона створила нову річ в розумінні ч.1 ст.331 ЦК України та, відповідно, право власності на неї повинна набути саме вона. Про це ж вони домовились і з відповідачем при укладенні договору від 20 квітня 2009 року. (п.7). Більше того, згідно п.8 договору від 20 квітня 2009 року відповідач не тільки гарантував, що не претендує та не буде претендувати на створене майно, а також, що після завершення робіт буде сприяти їй в реєстрації права власності на мансарду. 04 червня 2014 року інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області під №ЛВ142141540132 зареєструвала Декларацію про готовність об»єкта до експлуатації та зазначила, що об»єкт є закінчений будівництвом та готовий до експлуатації. Отже, згідно ч.2 ст.331 ЦК України та договору від 20 квітня 2009 року у неї виникло право власності на новостворене нею майно, а саме мансарду у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Нещодавно вона дізналась, що весь житловий будинок разом з мансардою відповідач зареєстрував за собою, виготовив технічний паспорт, свідоцтво про право власності, а також зареєстрував це право власності. Таким чином відповідач не тільки заперечив її право власності на новостворений нею об»єкт нерухомості, але і порушив норми ст.331 ЦК України та свої зобов»язання, передбачені договором від 20.04.2009 року. З огляду на такі факти просить постановити рішення про визнання за нею права власності на об»єкт завершеного будівництва, а саме мансарду у житловому будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв"язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачка [PERSON] та вони проживають у будинку [ADDRESS]. 20 квітня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов»язувався власними силами та за свій рахунок здійснити поточний ремонт спірного приміщення, а також фасаду першого поверху будівлі та надати дозвіл позивачу добудувати за свій рахунок мансардний поверх на будівлі. (п.2 та п.3) Відповідно до п.7 Договору, [PERSON] визнає, що оскільки мансарда створюється силами та за рахунок виключно [PERSON], то і власником цього майна буде виключно [PERSON] Відповідно до п.8 [PERSON] гарантує, що не претендує та не буде претендувати на новостворене [PERSON] майно, а також, що після завершення будівельних робіт буде сприяти [PERSON] в реєстрації права власності на мансарду, в тому числі надавши необхідні для цього документи, зробивши необхідні заяви, підписавши необхідні погодження тощо. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що у вересні 2012 року усі будівельні роботи були завершені. Добудована нею мансарда має окремий вхід, усі її приміщення технічно відділенні від першого поверху, влаштовано всі необхідні інженерні комунікації, та вона є окремим об»єктом нерухомості, що підтверджують і дані з технічного паспорту на житловий будинок. У відповідності до ч. ч. 1 та 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З позовної заяви, копії свідоцтва про право власності від 24 червня 2014 року та копії технічного паспорту на будинок від 05 червня 2014 року видно, що відповідач [PERSON] порушив свої зобов»язання за вказаним вище договором, виготовивши технічний паспорт на житловий будинок разом з мансардою, зареєструвавши за собою на спірний будинок право власності. (а.с.5-16) Ці обставини підтверджуються долученими до справи копіями договору від 20 квітня 2009 року, свідоцтва про право власності на житловий будинок від 24 червня 2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 червня 2014 року, технічного паспорту на будинок від 05 червня 2014 року, характеристики будинку, допоміжних споруд та їх оцінка, експлікації приміщень до плану житлового будинку та іншими матеріалами справи, та вони в судовому засіданні ніким не оспорювались. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає за можливе визнати за позивачкою [PERSON] право власності на об»єкт завершеного будівництва - мансарду, у житловому будинку [ADDRESS], загальнгою площею 113,00кв.м., що складає 64 % відсотки від всього будинку, або 16\\25 ідеальних часток.

Outcome: approved