Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивачка послалася на наступне. Сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 11 серпня 2006 року актовий запис про шлюб № 03 складений виконавчим комітетом Северинівської сільської ради Іванівського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб . Від шлюбних відносин із відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами припинені через конфлікти та непорозуміння на ґрунті різних поглядів на життя, втрати почуття взаєморозуміння один до одного, що робить неможливим подальше спільне проживання однією сім'єю. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини призвело те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дітей, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частина усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня подання позову до повноліття дитини, тобто до [INFO]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, змінила свої позовні вимоги в частині розміру аліментів та просила стягувати з відповідача у розмірі 30 % усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, що позов про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, також в повному обсязі визнає змінені позовні вимоги про стягнення аліментів, просить справу слухати у його відсутність . Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбних відносин із відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини припинені через конфлікти та непорозуміння на ґрунті різних поглядів на життя, втрати почуття взаєморозуміння один до одного, що робить неможливим подальше спільне проживання однією сім'єю. У зв'язку з цим позивачка вважає що сім"я розпалась остаточно, оскільки між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає та відповідач не заперечує проти задоволення позову. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивачка не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, відповідач в свою чергу визнав позовні вимоги, причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню . Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд також вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на повному її утриманні та вихованні, даний факт сторонами не оспорюється. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини , пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачкою по справі поставлена вимога про стягнення аліментів у частці від доходу . При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, та вищезазначене суд , вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved