Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Представники позивача звернулися до суду із зазначеною позовною заявою, яку уточнили та в обґрунтування якої зазначили, що з 2004 року позивач перебувала у громадянському шлюбі з [PERSON]. Оскільки її громадянський чоловік хворів, вони вирішили придбати будинок за містом, щоб провести останні роки життя в приватному будинку. В 2010 році позивач з чоловіком домовилися з відповідачем [PERSON] про купівлю-продаж належного йому домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], однак відповідач попередив, що документи необхідні для офіційного укладення договору не готові та запропонував сплатити йому належну суму під розписку, а нотаріально оформити угоду пізніше. 23.09.2010 року позивач з чоловіком в присутності секретаря Червоненської сільської ради Криворізького району передала відповідачу 10 000 грн. в рахунок вартості будинку, а відповідач власноруч склав розписку, яку секретар посвідчила своїм підписом, та пообіцяв найближчим часом підготувати документи для оформлення угоди. [INFO] [PERSON] помер, а вона залишилася проживати у придбаному будинку сама. Відповідач до теперішнього часу правовстановлюючі документи для оформлення угоди купівлі-продажу не надав, на її неодноразові звернення не реагує. Позивач вважає, що на підставі ст. 74 СК України, спірний будинок належить їй, оскільки він придбаний під час спільного проживання з [PERSON] на їх спільні гроші, тобто належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідач отримав плату за будинок, що надає позивачу право вимагати право власності на нього як вдові покійного [PERSON] Позивач просить визнати факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] [INFO], з [PERSON], померлим [INFO], та визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засідання кожен окремо позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, вказуючи, що факт проживання однією сім'єю позивача з [PERSON] є доведеним, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу майна, а тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності на придбаний нею з чоловіком будинок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, судовий виклик надісланий за його місцем проживання на 04.05.2016 року він отримав особисто, інші судові повістки на 14.06.2016 року, 08.08.2016 року, 05.09.20126 року. 12.10.2016 року повернулися в суд з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання. Представники третьої особи Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області також правом на участь в судовому засіданні не скористалися, надали суду заяву, в якій просили справу розглянути без їх участі на розсуд суду (а.с. 42). Зі згоди сторони позивача, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши сторону позивача, всебічно та повно дослідивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Згідно п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, cуд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Стаття 259 ЦПК України визначає, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Позивач стверджує, що з 2004 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9) На підтвердження факту проживання однією сім'єю позивач надала довідки виконкому Червоненської сільської ради Криворізького району №536 від 16.08.2011 року та № 637 від 17.10.2013 року, згідно яких позивач дійсно зареєстрована та проживає на [ADDRESS] разом з [PERSON], за яким проводила догляд до дня його смерті [INFO] та здійснила його поховання (а.с. 32,34). Відповідні дані про проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою містяться і в довідці виконкому Червоненської сільської ради Криворізького району від 08.10.2014 року №662. Згідно акту депутата Червоненської сільської ради [PERSON]. від 29.01.2015 року, вона підтвердила, що позивач проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] до дня його смерті та здійснила поховання померлого (а.с. 37). Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. Однак, з аналізу досліджених вище доказів не можливо зробити достовірного висновку про наявність між [PERSON] та [PERSON] спільного побуту, взаємних прав та обов'язків, тобто факт існування сім'ї. Письмові пояснення [PERSON] (а.с. 73), в яких остання стверджує про те, що позивач з [PERSON] вели спільне господарство, та позивач здійснювала догляд за чоловіком під час його хвороби, суд вважає неналежним доказом, оскільки вказані пояснення ніким не завірені, стороною позивача не було заявлене клопотання про допит цієї особи в якості свідка. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише у разі, якщо він не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як встановлено частиною 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.11.2008 року, належить житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.06.2016 року (а.с. 50) та архівною довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» №1636 від 12.07.2016 року (а.с. 58). 23.09.2010 року [PERSON] надав власноруч написану розписку про отримання від [PERSON] грошей в сумі 12 000 грн., яка завірена секретарем Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Хорольською І.В. Позивач стверджує, що вказана розписка видана відповідачем в підтвердження укладення угоди купівлі-продажу спірного домоволодіння, в який після укладенні угоди вони зі [PERSON] вселилися і в якому вона проживає по теперішній час. Факт користування вказаним домоволодінням позивачем підтверджується копією абонентської книжки споживача газопостачання ПАТ «Криворіжгаз» (а.с. 74-75), копією договору про користування електричною енергією для побутових споживачів від 07.11.2013 року (а.с. 76-79). В той же час допитана в судовому засіданні свідок Хорольська І.В. пояснила, що дійсно будучи секретарем Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, завірила розписку [PERSON] про отримання ним грошових коштів від [PERSON] в сумі 12 000 грн., начеб то за будинок, однак чи в повному обсязі сплачено відповідачу та можливі інші умови домовленості їй не відомо, сторони про укладення угоди купівлі-продажу не згадували. Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 7 роз'яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема ні підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яке означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст. 5 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивач не довела в судовому засіданні факт укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] або нею особисто, факт проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини з [PERSON], відповідно, вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні позову в повному обсязі необхідно відмовити.

Outcome: dismissed