Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. 10 серпня 2017 року суддею Ленінського районного суду м. Полтави Кононенко С.Д. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно розпорядження № 156 від 27.10.2017 року керівника апарату Ленінського районного суду м. Полтави щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ дану цивільну справу повторно автоматизовано розподілено судді Новаку Ю.Д. в звязку з відстороненням судді Кононенка С.Д. від здійснення правосуддя. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2017 року справу прийнято до провадження суддею Новаком Ю.Д. З 15 грудня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України діє в редакції, затвердженій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 02.03.2018 року залучено до участі в справі як правонаступника позивача [PERSON] міського центру зайнятості, [PERSON] обласного центру зайнятості - [PERSON] обласний центр зайнятості. В судове засідання не зявився представник позивача, але надіслав до суду заяву про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином повідомлялась про час і місце розгляду справи, зокрема, і через оголошення у пресі. 18.05.2018 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в [PERSON] міському центрі зайнятості як шукаюча роботу 17.10.2016 року. На підставі заяви відповідача від 17.10.2016 року відповідачу було надано статус безробітної. З 24.10.2016 року [PERSON] було призначено виплату допомоги по безробіттю. З 09.03.2017 року було припинено реєстрацію відповідача в службі зайнятості у звязку з припиненням нею професійного навчання без поважних причин. В період перебування на обліку в [PERSON] міському центрі зайнятості, Відповідач виявила бажання пройти курси професійного навчання за навчальною програмою: «Оператор поштового звязку», про що подала заяву 22.12.2016 року. 22.12.2016 року між [PERSON] міським центром зайнятості та відповідачем було укладено договір про професійне навчання № 165016122200002 за навчальною програмою : «Оператор поштового звязку» в Державному навчальному закладі «[PERSON] центр професійно технічної освіти державної служби зайнятості» з 23.12.2016 року по 24.03.2017 року. Наказом ДНЗ «[PERSON] ЦПТОДСЗ» від 23.12.2016 р. № 106 «С» [PERSON] було зараховано на навчання за навчальною програмою: «Оператор поштового звязку». Згідно підпунктів 2.4.2, 2.4.3 пункту 2.4 Договору № 165016122200002, відповідач зобовязувалася приступити у визначені Договором строки до занять, успішно пройти повний курс навчання, а також, виконувати правила внутрішнього розпорядку навчального закладу, де здійснюється професійне навчання, а вразі забезпечення проживання, виконувати правила внутрішнього розпорядку місця, де організоване проживання. Наказом ДНЗ «[PERSON] ЦПТОДСЗ» від 09.03.2017 р. № 65 «С» [PERSON] було відраховано з навчального закладу за систематичні пропуски занять без поважних причин. Згідно частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 р. № 1533 III сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Таким чином, оскільки відповідачем було порушено умови підпунктів 2.4.2, 2.4.3 пункту 2,4 Договору № 165016122200002, з неї підлягає стягненню сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Фінансування професійного навчання Відповідача здійснювалося на підставі договору № 1600161214306 від 14.12.2016 року між [PERSON] обласним центром зайнятості та ДНЗ «[PERSON] ЦПТОДСЗ». Згідно підпункту 4.1 пункту 4 Договору № 1600161214306, оплата витрат, повязаних з професійним навчанням та проживанням безробітних, здійснюється за рахунок кошторисних призначень навчального закладу з коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до розрахунку вартості професійного навчання Відповідача, вартість професійного навчання [PERSON] склала 859, 79 грн. Крім того, відшкодуванню відповідачем також підлягають витрати на проїзд відповідача до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, які були здійснені на користь відповідача [PERSON] міським центром зайнятості. Наказ про повернення [PERSON] незаконно отриманих коштів було видано 25.04.2017 року за № 55 та надіслано на адресу Відповідача рекомендованим листом з повідомленням, однак, поштовий конверт повернувся до [PERSON] міського центру зайнятості за збігом терміну зберігання. Згідно абзацу 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Відповідно до пункту 2 Розділу І Положення про державну службу зайнятості, що затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 р. № 1543, державна служба зайнятості складається з Державної служби зайнятості (Центрального апарату), Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості, міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості, інших навчальних закладів державної служби зайнятості, а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою. Згідно пункту 1 Розділу ІІ Положення, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2014 р. № 90 „Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення до внесення змін до Законів України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та «Про зайнятість населення державна служба зайнятості продовжує виконувати завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені Законами України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та „Про зайнятість населення. Таким чином, обласні та міські центри зайнятості як органи державної служби зайнятості виконують функції виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені Законами України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, зокрема, згідно з статтею абзацу 5 частини 1 статті 34 вказаного Закону, мають право стягувати у судовому порядку кошти Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. З урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові від 22.09.2015 р. № 21-1884а15, висновок колегії суддів у справі про стягнення з фізичної особи виплачених сум допомоги по безробіттю зводиться до того, що такий спір є не публічно-правовим, а приватно - правовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1600 грн.( ставка судового збору на момент подачі позовної заяви). Крім цього, згідно ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач підлягає звільненню від сплати судового збору, тому його сплату в розмірі 1600 грн. на користь держави, суд покладає на відповідача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved