Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, я кому просить визначити місце проживання малолітньої дитини (сина) [PERSON], [INFO], залишвши його проживати разом з нею за адресою: [ADDRESS]; відібрати малолітнього сина, який на даний момент проживає з батьком та передати його матері; встановити відповідачу графік відвідувань дитини в такий спосіб: побачення один раз в два тижні в суботу з 09.00 год. до 12.00 год. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу в них народилась дитина [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] забрав дитину та забороняє їй з ним бачитись. Оскільки відповідач чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, з тих підстав, що він більш матеріально забезпечений та створює всі необхідні умови для його матеріального та духовного розвитку. Представник третьої особи в судовому засіданні вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, а саме в частині відібрання дитини та визначення її місця проживання з матір"ю, а в частині визначення графіка побачень відповідача з сином таким, що не підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.10.2005 року. Сторони по справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.18). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.06.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). На початку травня відповідач [PERSON] забрав дитину до себе та з того часу вона проживає з ним за адресою: м. Житомир вул. І.Гонти, 52. Відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Відповідачем не доведено, що проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю створює реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини. Будь-яких поважних причин, що проживання з матір'ю суперечить інтересам дитини суду не вказано, а є тільки посилання відповідача на те, що він створює більш кращі умови проживання дитини ніж мати, оскільки має кращій матеріальний статок, і що дитина не бажає жити з матірю. Згідно рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 02.09.2015 року №565 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON] (а.с.44). З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги про відібрання дитини від батька та передачі дитини матері підлягають задоволенню. Рішення в частині встановлення відповідачу графіку відвідувань дитини не підлягає задоволенню, оскільки дана вимога відноситься до компетенції органу опіки та піклування, який в свою чергу, за заявою особи, якій чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною, на підставі Сімейного кодексу України визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька, а саме дні та часи спілкування. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Outcome: partial