Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] пербувають у шлюбі, який зареєстровано 30.08.2005 р. Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів, що часто призводило до виникнення суперечок та сварок між ними. Відповідач не дбав про сім'ю. З січня 2012 року сторони не підтримують шлюбні стосунки; окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. В ході розгляду справи позивач в повному обсязі підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Між сторонами втрачено почуття любові. Шлюб існує формально. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши заву про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та слухання справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 30 серпня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що складено актовий запис № 2206. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що сторони окремо прживають. З січня 2012 року сторони не підтримують шлюбних стосунків. Сторни не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved