Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мостобуд» Мостозагін №2» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні та стягнення моральної шкоди. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що він починаючи з 1976 року працював у Мостозагоні № 2 ПАТ «Мостобуд», з 2010 року по 2015 рік працював на посаді моториста-стернового. Позивач 16.03.2015 року був звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням у зв"язку з виходом на пенсію, однак на день його звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата за період: квітень-червень 2013 року, червень-серпень, листопад 2014 року, березень 2015 року у сумі 12 493 грн. 80 коп. Вказані грошові кошти позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також моральну шкоду у сумі 2000 грн. 00 коп.. Позивач в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Просив позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем склалися трудові правовідносини щодо оплати праці, які передбачені ст.ст. 47, 115, 117 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України „Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як вбачається з трудової книжки (а.с. 6-9) [PERSON] в період з 1976 року по 16.03.2015 року працював у ПАТ «Мостобуд», зокрема у період з 11.08.2010 року по 16.03.2015 року працював у ПАТ «Мостобуд» Мостозагін №2» на посаді моториста-стернового (керманича). Таким чином, позивачем доведено наявність трудових відносин постійного характеру в порядку, визначеному ст.60 ЦПК України, в період до 16.03.2015 року, що підтверджується записом в трудовій книжці, (а.с.9), а тому розрахунок з ним повинен бути проведеним 16.03.2015 року, чого зроблено не було. Судом встановлено, що при звільненні позивачу не виплачено заробітну плату за квітень-червень 2013 року, червень-серпень, листопад 2014 року, березень 2015 року. З огляду на зазначене, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за вказані періоди в сумі 12 493 грн. 80 коп. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що у зв'язку з потиправною поведінкою відповідача щодо нього отримав моральні страждання, втратив нормальні життєві зв"язки, які вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що потягло за собою його приниження, так як він не в змозі своєчасно вносити виплати по комунальним послугам, не має можливості придбати потрібні йому та членам його сім"ї речі та відповідні продукти харчування, а також вкрай необхідні ліки. Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати в справі, а саме: судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. (пропорційно до задоволених судом вимог), підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивач на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved