Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 11326,37 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 вересня 2014 року становить 148175,13 грн., з якої 11072,32 доларів США заборгованості за кредитом та відсотках і 254,05 доларів США пені, що еквівалентно 3323,56 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 26 червня 2008 року між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 20000 доларів США строком до 25 червня 2018 року. Отримавши кредит, [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору надають позивачу право достроково стягнути з неї заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та неустойку. Відповідно до укладеного договору поруки фінансовим поручителем є [PERSON], яка несе солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником за повернення сум кредиту. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю та з аналогічних мотивів, додатково пояснивши, що 22 жовтня 2010 року з позичальником дійсно укладено додаткову угоду, за якою змінено строки сплати процентів, що не є збільшенням обсягу відповідальності відповідачів. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, обґрунтовуючи тим, що вимоги позивача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, предметом якого є кошти в іноземній валюті, є безпідставними. У зв'язку із внесенням змін до кредитного договору без погодження із поручителем, непред'явленням кредитором протягом 6 місяців вимоги до поручителя, порука є припиненою, а тому вимога позивача до [PERSON] є безпідставною. Просять у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, 26 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк», найменування якого надалі змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11365274000, за яким остання отримала кредит в іноземній валюті у розмірі 20000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору 96994 грн., на споживчі цілі строком до 25 червня 2018 року (п.1.1, п.1.2 договору). Пунктом 1.3 договору передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних, а потім підлягає перегляду відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, згідно ч.2 ст.533 ЦК України визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника відповідно до п.2.1 договору між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 26 червня 2008 року укладено договір поруки №213999, згідно пунктів 1.1-1.4 якого поручитель солідарно із боржником відповідає перед кредитором за всіма зобов'язаннями боржника за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, пені та інших штрафних санкцій. Банк свої зобов'язання виконав, видавши [PERSON] кошти у розмірі 20000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору 96994 грн., і ці обставини відповідачами не заперечуються. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до п.1.2 кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит у повному обсязі у термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору. Строк сплати процентів згідно п.1.3.4 визначений з 01 по 10 число (включно) кожного місця, наступного за тим, за який були нараховані такі проценти, який додатковою угодою від 22 жовтня 2010 року, укладеною з позичальником, змінено та визначено з 01 по 20 число (включно) кожного місця. Інші умови кредитного договору залишилися незмінними. Суд погоджується, що збільшення періоду сплати відсотків з 10 до 20 днів, не є збільшенням обсягу відповідальності позичальника та поручителя, оскільки такі зміни кредитного договору призводять до зменшення кількості днів, за які можливе нарахування пені за кредитним договором у разі порушення строків сплати процентів. А тому доводи представників відповідачів, що поруку [PERSON] у зв'язку із внесенням вказаних вище змін до кредитного договору без погодження з поручителем відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України припинено, є помилковими, оскільки не збільшили обсяг їх відповідальності. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Позичальник [PERSON] порушила свої зобов'язання за кредитним договором, у встановлені договором строком кредитні кошти з липня 2013 року не сплачує, з приводу чого кредитор на виконання п.6 кредитного договору 08 серпня 2014 року направляв відповідачам вимогу про дострокове повернення кредиту, яка не виконана. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно п.4.1 за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, кредитор має право вимагати від позичальника додаткової сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Відповідно до положень ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.ст.627, 628 ЦК України сторони при укладенні договору про надання споживчого кредиту досягли домовленості щодо умов відповідальності, які передбачають сплату пені. А тому нарахування штрафних санкцій від суми невиконаного/неналежно виконаного та несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, яке сторонами визначено в іноземній валюті, з подальшою їх сплатою у гривневому еквіваленті не суперечить чинному законодавству. Правильність здійснення позивачем розрахунку пені відповідачами не спростовано. У листі позивача від 14 квітня 2011 року, який банк надіслав відповідачам у справі з вимогою про необхідність погашення простроченої заборгованості у розмірі 679,13 доларів США, не міститься даних про застосування кредитором свого права на повернення кредиту достроково, роз'яснюється право банка дострокового виконання основного кредитного зобов'язання у повному обсязі та зазначається, що у разі погашення заборгованості, лист вважати таким, що втратив свою силу. Таким чином, у направленій банком поручителю вимозі йдеться лише про погашення простроченої заборгованості. Оскільки вказана заборгованість у розмірі 679,13 доларів США була погашена, що підтверджується відповідним розрахунком, і вимоги про дострокове виконання поручителем та боржником основного кредитного зобов'язання у повному обсязі у зв'язку з непогашенням вказаної заборгованості кредитор не направляв, доводи відповідачів про припинення поруки на підставі правил ч.4 ст.559 ЦК України на увагу не заслуговують. Станом на 17 вересня 2014 року заборгованість [PERSON] по кредиту становить у розмірі 9884,04 доларів США та по нарахованих відсотках за користування кредитом у розмірі 1188,28 доларів США, а всього 11072,32 долара США, що еквівалентно 174709 грн. 11 коп. з розрахунку 1577,8907 грн. за 100 доларів США за курсом НБУ станом на 18 грудня 2014 року, а також заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту та процентів на загальну суму 254,05 доларів США, що еквівалентно на час проведення розрахунку 3323,56 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При постановлені рішення відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1481 грн. 75 коп. та недоплаченого судового збору в дохід держави у розмірі 298 грн. 58 коп. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 533, 549, 551, 599, 610-612, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved