Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 18.10.2017 року звернулися до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Одеська універсальна біржа «Вітязь», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просять суд визнати дійсним договір №98-682М від 23.09.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна - квартири №53, загальною площею 42,5кв.м., жилою площею 25,4кв.м., що розташована в будинку №17/3 по вулиці Варненська в місті Одесі, що був укладений між ними - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрований 23 вересня 1998року на Одеській універсальній біржі «Вітязь». В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що 23 вересня 1998року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між ними та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір №98-682М купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №98-682М від 23 вересня 1998року, а також зареєстрований 29.09.1998року в КП «ОМБТІ та РОН» під №252пр стр.187 реєстр. 43. У звязку зі змінами у законодавстві щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю на теперішній час вказаний договір є недійсним, що і вимусило [PERSON] та [PERSON] звернутися до суду із відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.10.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено час і місце проведення судового засідання. Позивачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання 13.11.2017року не зявились, однак їх представник [PERSON] надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач - [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судових повісток на адресу зареєстрованого місця мешкання відповідача, а саме: [ADDRESS], про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.24), а також на адресу, зазначену у позовній заяві, у судові засідання не з'явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, заперечення на позовну заяву не надала. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповідями відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.25, 26) відповідачі - [PERSON] та [PERSON] зареєстрованими/знятими з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значаться. Частиною 9 ст. 74 ЦПК України передбачено, що \~відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. У звязку з чим, виклик відповідачів - [PERSON] та [PERSON] у судові засідання здійснювався через опублікування оголошення у пресі «Одеські вісті», а також направлялись судові повістки за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: [ADDRESS]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~„Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також те, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи у відкритому судовому засіданні за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 1998 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» було укладено договір №98-682М купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого, [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON] купили квартиру [ADDRESS]. Договір був зареєстрований на Одеській універсальній біржі «Вітязь» в журналі реєстрації договорів по обєктам нерухомості, реєстраційний №98-682М від 23 вересня 1998року, а також зареєстрований 29.09.1998року в КП «ОМБТІ та РОН» під № 252пр стр. 187 реєстр. 43 (а.с. 4-5). Відповідно до пункту 6 спірного договору (продавцями) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до підписання даного договору отримані гроші за продану квартиру у розмірі 39600грн., та її новими власниками стали [PERSON], [PERSON]. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що всі зобовязання за договором №98-682М від 23 вересня 1998року купівлі-продажу квартири його сторонами виконані у повному обсязі покупцям була передана у власність квартира [ADDRESS], а продавцям передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами. Крім того, з довідки (з місця проживання про склад сімї та реєстрацію) від 19.10.2017року за №3307, виданої КП «ЖКС «Вузівський» вбачається, що у квартирі [ADDRESS], загальною площею 42,50 кв.м., житловою 25,40кв.м., зареєстровані та проживають: [PERSON] та [PERSON]. Також, з матеріалів справи вбачається, що договори про надання житлово-комунальних послуг відносно квартири [ADDRESS], укладені з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13-17). Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору №98-682М купівлі-продажу нерухомого майна - квартири №53, що розташована в будинку №17/3 по вулиці Варненська в місті Одесі, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, \~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачами в позові не заявлені вимоги щодо відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved