Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким , що втратив право користуватися квартирою , що в [ADDRESS] Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 23.03.2011 року вона є власником вищевказаної квартири . В даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , колишній чоловік позивачки , що підтверджується даними довідки міської ради . Відповідач не проживав за місцем реєстрації ніколи і не проживає на даний час , в квартирі відсутні будь-які речі відповідача .Де на даний час проживає відповідач не відомо. Факт відсутності відповідача за вказаною адресою підтверджується даними акта обстеження вищезгаданої квартири. За утримання будинку відповідач не сплачує кошти, особисто участь в утриманні не приймає. Реєстрація відповідача перешкоджає праву позивачки розпоряджатися даною квартирою. Враховуючи вищезазначене позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився , про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, , заяв про перенесення розгляду не подавав, про причини неявки не повідомляв , а тому суд ухвалив розгляд провести на підставі наявних у справі доказів ( ст. 169 ч.4 ЦПК України). В судове засідання викликалися свідки [PERSON] та [PERSON] , які надали покази , що дійсно [PERSON] ніколи не проживав за місцем реєстрації в [ADDRESS] . Раніше проживав в [ADDRESS] , але вже тривалий час, більше року , не проживає і там . Заслухавши позивачку, її представника , свідків , дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України . Відповідно до договору дарування квартири , позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7) . Відповідно до довідки Бобровицької міської ради в даній квартирі зареєстрований [PERSON] (а.с.11) . Відповідно до акту обстеження житлових умов (а.с.12) [PERSON] не проживає в даній квартирі понад рік , що підтвердили і свідки. Відповідно до наданого свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 10) відповідач не є членом сім"ї позивачки. Отже відповідач відсутній за місцем реєстрації більше 1 року , не є родичем позивачки , членом сім"ї позивачки не являється, договір оренди відсутній , домовленості про тривалу відсутність між сторонами не було, тобто вважати причини відсутності поважними не має . Враховуючи всі надані позивачкою докази , суд вважає , що відповідач відсутній за місцем реєстрації понад рік без поважних причин , а тому втратив право користуватися житлом позивачки . Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved