Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою 23.04.2014 року та обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 23.04.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 002-26008-230408, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 3338,10 грн. на придбання майна (послуг), в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит в строк та на умовах, визначених Договором, сплативши банку проценти за користування кредитом, виходячи зі ставки 0,01 % річних та плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,5 % в місяць. Позивач свої зобов'язання за вищевказаним Договором виконав у повному обсязі. Однак відповідач [PERSON], отримавши у розпорядження майно, на придбання якого їй було надано кредит, своїх зобов'язань за кредитним договором № 002-26008-230408 від 23.04.2008 року належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 24.02.2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 3256,25 грн., яка складається з: - заборгованості за сумою кредиту - 2333,75 грн.; - заборгованості за відсотками - 0,15 грн.; - заборгованості за комісіями - 922,35 грн. Дану заборгованість представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно письмового клопотання, викладеного у прохальній частині позову, просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 4). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На адресу суду повернулися поштові конверти з судовими повістками, яким вона викликалася на 04.08.2014 року та 15.09.2014 року з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с.25,27), що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових викликів, однак вони вважаються такими, що вручені їй належним чином в силу п.5 ч.5 ст.74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у відповідності зі ст. 1048 цього ж Кодексу. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що 23.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" зі скороченим офіційним найменуванням - АТ "Дельта Банк" (а.с.18) (далі, - Кредитор) та відповідачем [PERSON] (далі, - Позичальник) був укладений кредитний договір № 002-26008-230408 від 23.04.2008 року (далі, - Договір) (а.с. 5-7). Відповідно до п.п.1.1.,1.2. даного кредитного Договору позивач надав відповідачу кредитні кошти на придбання майна (послуг) у сумі 3338,10 грн., строком на 24 місяці, в обмін на зобов'язання відповідача, повернути кредит наступним чином: починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, щомісячно не пізніше 23 (двадцять третього) числа кожного місяця, зараховувати на рахунок кредитора рівними частинами суму грошових коштів (платіж) у розмірі 191,00 грн., яка включає в себе: заборгованість за Кредитом, заборгованість по сплаті процентів, виходячи зі ставки 0,01 % в рік (п.2.3.), та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,5 % у місяць (п.2.5.), у відповідності до Графіку платежів (додаток 1 до Договору), який є невід'ємною частиною цього Договору, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж «22» квітня 2010 року (п. 2.9. Договору). Пунктом 6.1. Кредитного договору сторони визначили, що при несвоєчасній сплаті Позичальником платежів в строки, передбачені цим Договором, Кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства України. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором № 002-26008-230408 від 23.04.2008 року по наданню відповідачу кредитних коштів у сумі 3338,10 грн. на придбання товару виконав у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером та актом перевірки наявності, стану, умов використання предмету застави від 23.04.2008 року (а.с. 14,15). Однак відповідач в порушення умов вищевказаного кредитного договору взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту належним чином не виконала. Судом встановлено, що останній платіж за договором [PERSON] здійснила 23.12.2008 року, після чого взагалі припинила погашати кредит та інші платежі, в результаті чого утворилася заборгованість. Як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості (а.с.16-17), станом на 24.02.2014 року позивачем нараховано заборгованість у загальному розмірі 3 256,25 грн., яка складається з: - заборгованості за сумою кредиту - 2333,75 грн.; - заборгованості за відсотками - 0,15 грн.; - заборгованості за комісією за РО - 922,35 грн. Однак, проаналізувавши умови спірного кредитного договору, суд вважає, що відповідачем необґрунтовано включено до суми заборгованості заборгованість по «комісії за РО» у розмірі 922,35 грн., виходячи з наступного. За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Системний аналіз наведених вище норм Закону, приводить суд до переконання, що при здійсненні будь-яких кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, що встановлені договором, у тому числі і в частині формулювання назв таких нарахувань, що забезпечило б прозорість і однозначність вимог банку. Але матеріали справи свідчать про існування неузгодженості між умовами спірного кредитного договору та пред'явленими позивачем вимогами. Як вбачається з умов спірного кредитного договору, а саме з п. 2.8. Договору, розмір комісії, яку відповідач зобов'язався сплатити банку становить 0% від частини суми кредиту, тобто фактично комісія відсутня, що свідчить про неправомірність нарахування позивачем заборгованості саме за «комісіями» у сумі 922,35 грн. та відповідно спростовує вимогу позивача в частині стягнення даної суми з відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом враховано те, що окремим платежем за договором виступає «плата за обслуговування кредитної заборгованості» у розмірі 1,5 % в місяць, обов'язок по сплаті якого покладений на відповідача згідно п. 2.5. Договору. Але дану плату позивач не просить стягнути з відповідача на користь позивача, будь-яких застережень стосовно тотожності даного платежу з «комісією» чи то з «комісією за РО», про які представник позивача зазначає у позовній заяві та своєму розрахунку заборгованості відповідно - не надає, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України та п. 3 постанови Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, в силу чого можливість задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача плати за обслуговування кредитної заборгованості - виключається. Аналізуючи викладене, оцінюючи перелічені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про те, що відповідачем допущено порушення умов кредитного договору № 002-26008-230408 від 23.04.2008 року, укладеного між сторонами, у зв'язку чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість станом на 24.02.2014 року у загальному розмірі 2 333,90 грн., що включає в себе: заборгованість за сумою кредиту - 2 333,75 грн. та заборгованість за відсотками - 0,15 грн. В частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями у сумі 922,35 грн. вимоги позивача не підлягають задоволенню з тих міркувань, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позивачу частково задоволено позовні вимоги у розмірі 2 333,90 грн. замість 3 256,25 грн., що становить 71,7 % заявлених вимог (2 333,90 грн. х 100% / 3 256,25 грн. = 71,7 %), тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 174,66 грн. (243,60 грн. х 71,7% / 100% = 174,66 грн.). На підставі викладеного і

Outcome: partial