Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з позивачем. В обгрунтування вимог вказано, що впродовж тривалого часу сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство, сім`я фактично розпалась, сумісне життя та збереження шлюбу є неможливим. Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, не заперечував проти розірвання шлюбу та щодо подальшого проживання неповнолітнього сина з позивачем. Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вмоги підтримав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новоград-Волинському реєстраційної служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції в Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №95 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Беручи до уваги те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад та враховуючи, що сторони не бажають зберегти шлюб, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Оскільки сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини разом з матір"ю, суд вважає за можливе залишити неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] на проживання з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved