Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» грошову компенсацію за роботу в вихідні дні в грудні 2008 та січні 2009 років, суму індексації оплати праці за роботу в такі вихідні дні та середній заробіток за час затримки розрахунку. Посилається на те, що з відповідача має бути стягнута грошова сума, яка не була сплачена при звільненні 13.02.2009р. в сумі 1 950 грн., що є компенсацією за роботу в неробочі дні, які випадали в період часу з 27.12.2009р. по 30.12.2009р. та з 12.01.2009р. по 28.01.200р. У вказаний період позивач направвся відповідачем для проведення семінарів, час проведення яких припадав на вихідні дні, а саме: 27.12.2008 р., 28.12.2008 р., 17.01.2009 р., 18.01.2009 р., 24.01.2009 р., 25.01.2009 р. Тому оплата праці за ці дні має бути стягнута з урахуванням індексу інфляції, яка за період з березня 2009 року по січень 2015 року становить 916,90 грн. Середній заробіток за період з 13.02.2009 року по 18.03.2015р. за час затримки розрахунку виплати компенсації за роботу у вихідні дні в грудні 2008 р. - січні 2009 р. становить 245 968, 41 грн. В подальшому представник позивача уточнював вимоги та остаточно просив суд стягнути на користь [PERSON] компенсацію за роботу в вихідні дні у розмірі 2645 грн. 88 коп., суму індексації компенсації за роботу в вихідні дні у розмірі 1 542 грн. 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 338 672 грн. 64 коп., а всього 342 861 грн. 06 коп. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів виконання розпоряджень № 549 та № 3, вибуття у відрядження та роботи у вихідні дні. Крім цього, оскільки з вимогою про оплату роботи у вихідні дні в грудня 2008 року, січні 2009 року, вона звернулась тільки в 2015 році, взагалі відсутні підстави для такої виплати. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що до 13.02.2009р. позивач працювала у ПАТ КБ «Надра» на посаді радника відділу навчання продажу банківських продуктів центру професійного навчання Управління розвитку персоналу Департаменту управлення персоналом. Також судом встановлено, що розпорядженням Віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону». В зв'язку з цим розпорядженням передбачено проведення спеціально в період з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ КБ «Надра». При цьому п.1.1 Розпорядження зобов'язано начальників МРУ, директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу саме в період з 27 по 30 грудня 2008 року. Пунктом 1.2 Розпорядження спеціально зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками (додатки 2-33). В додатку № 33 до розпорядження № 549 від 25.12.2008 року позивача зазначено в якості особи, що у період з 27.12.2008 р. по 30.12.2008 р. направляється для проведення семінарів в Черкаському Регіональному Управлінні ПАТ КБ «Надра». Також відповідно до письмового розпорядження N 3 від 06.01.2009 p. «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» в період з 12 по 28 січня 2009 року. Пунктом 1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку № 1, а п. 2.1 Розпорядження передбачено прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу. Позивач спеціально зазначається серед таких працівників в якості такої, що у період з 12.01.2009 р. по 28.01.2009р. направляється для проведення семінарів в Черкаському Регіональному Управлінні ПАТ КБ «Надра». Зі звіту по операціям по поточному ( картковому) рахунку з 01.12.2008р. по 31.12.2008р. та з 01.01.2009р. по 01.03.2009р., який належить позивачу, встановлюється, що напередодні виконання заходів, виконання яких передбачалось Розпорядженням № 549 з 27.12.2009р. по 30.12.2009р., а саме 26.12.2008р., відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 706 грн. з призначенням «кошти на відрядження», а 09.01.2009р., напередодні виконання заходів, передбачених Розпорядженням № 3 з 12.01.2009р. по 28.01.2009р - 7200 грн. з таким же призначенням. З п.1.3.1 «Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження» в системі ВАТ КБ «Надра» слідує, що працівники Банку можуть направлятись у службові відрядження з наступною метою: а) для вирішення виробничих питань: перевірка роботи структурних підрозділів Банку; поїздка по виробничих питаннях; участь у нарадах, конференціях, отримання та надання інформаційно-консультативних послуг; б) з метою навчання у виробничих потребах; в) з інших питань, пов'язаних із діяльністю Банку. Пунктом 4.1.,4.3. Правил передбачено, що відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі ( при використанні особистої пластикової картки) формі або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється, щонайменше, за один день до початку відрядження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зарахування відповідачем позивачу коштів на відрядження відповідає змісту розпоряджень №549 та №3 та перебуває в безпосередньому зв'язку з ними.Зважаючи на те, що напередодні заходів, передбачених розпорядженнями № 549 та № 3, відповідач зарахував на рахунок позивача грошові кошти на відрядження, вказує на те, що позивач направлявся та перебував у відрядженні згідно цих розпоряджень та на їх підставі, а також виконував передбачені ними заходи у зазначений період. Таким чином в період з 27 по 30 грудня 2008 та з 12 по 28 січня 2009р. залучався до При цьому 27,28 грудня 2008 року та 17,18,24,25 січня 2009 року були неробочими днями. Виконання позивачем робіт у зазначені вихідні дні не було відповідачем обліковане, внаслідок чого заробітна плата за роботу в такі дні, не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивача на оплату праці. Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Всупереч вимогам ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідач не виконав обов'язку забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. Колективним договором ВАТ КБ «Надра» від 31.07.2007 р. встановлено, що відповідно до п.3.1. для працівників Банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При цьому п.4.7.передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та дні у подвійному розмір, про що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. визначено, що при відрядження працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. Відповідно пункту 5.1.10. при виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі. Приписами ч.7 ст. 43 Конституції України встановлено право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. При цьому оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цого Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати. Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений положеннями КЗпП України та передбачає, що робота у святковий і неробочий день ч. 4 ст. 73 КЗпП України оплачується у подвійному розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Належність вказаної вище суми до заробітної плати узгоджується з позицією викладеною Конституційним Судом України в рішенні у справі № 1-13/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу Законів про працю України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» . Конституційний Суд України дійшов до висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій ст.233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на вимоги чинного законодавства відповідачем оплата роботи позивачці у вихідні дні в подвійному розмірі здійснена не була; інший день відпочинку їй також не надавався; також не було виплачено компенсацію при звільненні. У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012, № 4-рп/2012 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу», в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Згідно наданого позивачем розрахунку, який не оспорювався представником відповідача та його представником, сума належної позивачу компенсації ( оплати праці) за роботу у вихідні дні дорівнює 2 645,88 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Положеннями ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру Згідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. В свою чергу статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. В рішенні від 15.01.2013р. № 9-рп/201 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другого статті 233 КЗпПУ, Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення ч.2 ст.233 КЗпПУ слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації частини заробітної плати у зв"язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівникові заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Судом встановлено порушення з боку відповідача права позивача на оплату праці, а саме на отримання компенсації за роботу у вихідні дні. Перевіривши наданий представником позивача розрахунок, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за роботу у вихідні дні з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2 645,88 грн. х 58,3% (сукупний індекс інфляції за період з березня 2009 року по лютий 2015 року), що становить 1 542,54 грн. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 25.01.2014р. по справі № 643цс14, згідно якого несвоєчасно виплачена працівнику сума заробітної плати за роботу у вихідні дні підлягає індексації. Згідно ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач була звільнена з роботи 13.02.2009р. згідно п.11. наказу № №79-п від 13.02.2009р. Оплата за роботу у вихідні дні відноситься до належних працівнику грошових сум, які, згідно ст.ст.47,116 КЗпПУ, мали бути виплачені позивачу при звільненні 13.02.2009р. З наказу про звільнення позивача, а також з виданого при звільненні розрахункового листа не вбачається, що позивачу сплачувалась компенсація за роботу у вихідні дні в грудні 2008 та січні 2009р., а саме за роботу у вихідні дні, які припадали на 27.12.2008 р., 28.12.2008 р., 17.01.2009 р., 18.01.2009 р., 24.01.2009 р., 25.01.2009 р. Частиною першою статті 117 КЗпПУ встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Невиплата відповідачем позивачу оплати праці за роботу у вихідні дні здійснена з вини відповідача, який не виконував вимоги ст.30 Закону України «Про оплату праці», що потягнуло за собою порушення права позивача на оплату праці. Відповідно до п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті означеної компенсації. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у виплаті грошової компенсації за роботу у вихідні дні, з дня звільнення позивача по день постановлення рішення суду в сумі 338 672,64 грн. виходячи з розрахунку, здійсненого за правилами 2порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., що його здійснено представником позивача. Розрахунок перевірено в судовому засіданні. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved