Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовною заявою про визнання за нею права власності на житловий будинок № 33 по вул. Шевченка у с. Тисолово. Посилається на те, що відповідно до витягу з погосподарської книги Новоселицької сільської ради та акту обстеження [PERSON] за життя належав житловий будинок № 33 по вул. Шевченка у с. Тисолово. 24.06.1999 р. її дід [PERSON] помер, та згідно заповідального розпорядження від 07.03.1998 р. все своє майно залишив їй, включаючи вищевказаний будинок. В даному будинку вона народилася та продовжувала жити і після смерті [PERSON] Таким чином, в порядку ст.ст. 548 та 549 ЦК УРСР вона вступила у фактичне володіння та управління майном. 27.01.2017 р. вона звернулася у держнотконтору про визнання за нею права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, але їй відмовили через відсутність правовстановлюючих документів на будинок. Просить визнати за нею право власності на спадковий будинок, оскільки оформити право власності у нотаріальному порядку неможливо. Представник Новоселицької сільської ради у судове засідання не зявився. Надав суду лист про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Представник Тячівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно записів погосподарської книги житловий будинок за № 33 по вул. Шевченка у с. Тисолово, який був побудований у 1970 році та зареєстрований за [PERSON] (а. с. 13, 16). Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у судовому засіданні, встановлено, що будинок № 33 по вул. Шевченка в с. Тисолово, у відповідності до діючого на той час законодавства належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно свідоцтва про смерть за актовим записом № 23 від 24.06.1999 р. [PERSON] помер 24.06.1999 р. Статями 1216, 1217 та 1220 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту [PERSON] від 07.03.1998 р. убачається, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] (а. с. 7). Даний заповіт не відмінений і не скасований. В спірному будинку, як до смерті, так і після смерті спадкодавця проживала його внучка [PERSON], що стверджується довідкою Новоселицької сільської ради № 117 від 18.01.2017 р. та відміткою у її паспорті громадянки України. Малолітні, неповнолітні та повнолітні непрацездатні особи, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, у будинку № 33, по вул. Шевченка, у с. Тисолово, не проживали. Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На підставі вказаного заповіту позивачка звернулася у Тячівську держнотконтору про прийняття спадщини, але їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, зареєстрованих у встановленому законом порядку, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 103/02-3 від 27.01.2017 р. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадкований житловий будинок у нотаріальному порядку. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів 392 ЦК України убачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На даний час на імя [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 33 по вул. Шевченка у с. Тисолово. З експлікації вищевказаного будинку вбачається, що він складається з коридору площею 6.5 м.кв., кухні 18.3 м.кв. та житлової кімнати 20.2 м.кв. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості про право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження щодо будинку № 33 по вул. Шевченка у с. Тисолово, відсутні. За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем, що на момент його будівництва (1970 році) прирівнювалося до його реєстрації, [PERSON] являється спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину, в померлого відсутні правовстановлюючі документи на належний йому житловий будинок, які б дозволяли нотаріусу видати свідоцтво про спадщину, що перешкоджає позивачці оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на будинок. Судові витрати слід покласти на позивачку. За таких обставин,

Outcome: approved