Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 14.10.2004 р. він працює у ПАТ «Дніпроважпапірмаш імені Артема», та з жовтня 2010 року відповідач припинив виплату заробітної плати, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої становить 33 495,83 грн. Предмет позову становить вимога про стягнення зазначеної вище суми з відповідача та про стягнення 2 431,67 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. За розгляду справи судом, позивач повністю підтримав вимоги позову, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача не погодився із розміром суми, зазначеної позивачем, та надав докази про розмір заборгованості з виплати позивачу заробітної плати в сумі 32 995,83 грн., пояснив також, що полагається на розсуд суду при розв'язанні вимоги про стягнення 2 431,67 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Заслухав пояснення позивача та представника відповідача, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працює столяром у Публічному акціонерному товаристві «Дніпроважпапірмаш ім. Артема». Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Утім, відповідач не виконував вимоги закону у частині обов'язку дотримання строків та періодичності виплати заробітної плати, починаючи з жовтня 2010 року; аналогічне порушення закону мало місце й у 2011-2014 р.р. Виконуючи обов'язок доказування, позивач, на переконання суду, довів слушність доводів, надав докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України; утім, зроблений позивачем розрахунок заборгованості із виплати заробітної плати не є таким, що відповідає закону (відповідач частково сплатив заборгованість), через що розмір заборгованості відповідача з виплати заробітної плати становить 32 995,83 грн., при цьому заборгованість відповідача складається з наступного: жовтень 2010 р. - 459,19 грн., грудень 2010 р. - 170,02 грн., січень 2011 р. - 1 133,08 грн., червень 2011 р. - 1 226,65 грн., липень 2011 р. - 1 544,72 грн., вересень 2011 р. - 1 289,23 грн., жовтень 2011 р. - 1 312,83 грн., листопад 2011 р. - 1 008,02 грн., грудень 2011 р. - 1 444,22 грн., травень 2012 р. - 980,10 грн., червень 2012 р. - 1 139,74 грн., липень 2012 р. - 1 505,88 грн., вересень 2012 р. - 1 694,79 грн., грудень 2012 р. - 1 381,90 грн., січень 2013 р. - 1 493,18 грн., лютий 2013 р. - 1 308,49 грн., січень 2014 р. - 1 497,05 грн., лютий 2014 р. - 1 555,52 грн., березень 2014 р. - 1 664,10 грн., квітень 2014 р. - 1 983,59 грн., травень 2014 р. - 1 973,02 грн., червень 2014 р. - 1 583,40 грн., липень 2014 р. - 2 083,40 грн. Розв'язуючи вимогу позову про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 34 Закону України „Про оплату праці" в разі порушення строків виплати заробітної плати робітникові виплачується компенсація відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Порядок нарахування компенсації визначається відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконуючи обов'язок доказування, позивач, на переконання суду, довела слушність доводів, надав докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України; відповідач не оспорював розрахунку, наданого позивачем, що розцінюється судом як визнання відповідачем наданого позивачем розрахунку компенсації, передбаченої ст. 34 Закону України «Про оплату праці» в розмірі 2 431,67 грн., через дана вимога позову є такою, що підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial