Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Представник Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю шляхом виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у комунальній власності м. Запоріжжя перебуває гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться у господарському віданні та на балансі КП «Наше місто» ЗМР. Згідно із особовим рахунком № [NUMBER] , який відкрито по кімнаті № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] , основним квартиронаймачем кімнати є [PERSON] , яка зареєстрована за вказаною адресою з 02.03.2006 року разом із [PERSON] , [PERSON] . Відомості щодо підстав надання кімнати у користування зазначеним особам на даний час не збереглися. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вказаному житловому приміщенні не проживають більше двох років та не користуються ним, мають заборгованість по наданим комунальним послугам, відомості про їх місцезнаходження на теперішній час відсутні. Разом з цим, у зазначеній кімнаті гуртожитку без реєстрації проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] , відносно яких надходили скарги мешканців сусідніх кімнат щодо порушення правил внутрішнього трудового розпорядку гуртожитку та етичної поведінки, що порушує спокій громадян, які проживають у гуртожитку. Зазначеним особам надавалися попередження щодо звільнення житлового приміщення, однак вони продовжують проживати у вказаній кімнаті, не маючи документів, які дають право на проживання у ній. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] , та усунути перешкоди у користуванні, належним позивачу майном шляхом виселення із зазначеного приміщення відповідачів [PERSON] і [PERSON] , судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 22.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам у справі надано строки для подання заяв по суті справи. 15.04.2021 року відповідачем [PERSON] було подано відзив на позов, за змістом якого відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що він не проживає за місцем реєстрації, з поважних причин, у зв`язку із призовом на строкову військову службу з 21.07.2020 року, яку проходить у місті Стрий Львівської області. У зв`язку із цим просить суд у задоволенні позовних вимог, заявлених до нього, відмовити, а також просив зупинити провадження у справі до закінчення ним строкової військової служби. 15.04.2021 року відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов до Запорізької міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, який ухвалою суду від 22.06.2021 року було залишено без руху, у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 177 ЦПК України. Ухвалою суду від 23.09.2021 року зустрічний позов [PERSON] , на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, визнано неподаним та повернуто позивачу. 30.04.2021 року представник третьої особи КП «Наше місто» ЗМР подав письмові пояснення по справі, у яких підтвердив викладені у позові обставини, та наполягав на задоволенні позову. 17.05.2021 року представник позивача Запорізької міської ради суду подав уточнений позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, що є власністю шляхом виселення, який було прийнято до розгляду судом 22.06.2021 року. Посилаючись на зазначені у первісному позові обставини, з урахуванням відзиву відповідача [PERSON] , позивач просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] , та усунути перешкоди у користуванні, належним позивачу майном шляхом виселення із зазначеного приміщення відповідачів [PERSON] і [PERSON] , судові витрати покласти на відповідачів. 22.06.2021 року представником позивача подано клопотання про виклик у судове засідання для допиту у якості свідка гр. [PERSON] з метою підтвердження обставин позову, на які позивач посилається в його обґрунтування, яке ухвалою суду від 22.06.2021 року було задоволено. 18.10.2021 року представником позивача було подано клопотання про виклик у судове засідання для допиту у якості свідка гр. [PERSON] з метою підтвердження обставин позову, на які позивач посилається в в його обґрунтування, яке в ході розгляду справи було задоволено судом. Інших заяв по суті справи суду подано не було. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в уточненому позові, та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, суду пояснив, що відповідач отримував зазначене у позові житло, на підставі відповідного ордеру, в подальшому виселився та знявся з реєстрації за вказаною адресою та на даний час має інше місце реєстрації. Потім, через деякий час він знову вселився у вказану кімнату гуртожитку зі згоди сина [PERSON] . Тому вважає позовні вимоги, заявлені до [PERSON] , необгрунтованими та у їх задоволенні просить відмовити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність суду не подавали. Представник третьої особи КП «Наше місто» ЗМР у судовому засіданні підтвердила викладені у позові обставини, просила позов задовольнити. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.2006 року № 66/2 „Про прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя об`єктів житлового фонду від відкритого акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.Кузьміна" передано до комунальної власності м. Запоріжжя (а.с. 9-10). Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є власником 23/25 частин гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11-12). Зазначений будинок знаходиться у господарському віданні КП «Наше місто» ЗМР, відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.06.2019 року № 268 (а.с. 118). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 35-36). Довідками начальника абонентської служби КП „Наше місто" ЗМР від 27.01.2021 року підтверджено, що за [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , та вона є відповідальним квартиронаймачем житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в тому числі, має заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 01.01.2021 року у розмірі 7 854,89 гривень (а.с. 18-19). Відповідно до актів КП «Наше місто» ЗМР, складених за результатами обстеження житлового приміщення на предмет фактичного проживання громадян від 10.11.2020 року, 16.12.2020 року, 18.01.2021 року, зафіксовано факт того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у кімнаті [ADDRESS] понад 6 місяців, разом з тим встановлено, що за вказаною адресою проживають інші особи - відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] без реєстрації, та які не мають документів на право проживання за вказаною адресою (а.с. 13-15). Матеріалами справи підтверджено, що місце знаходження відповідачів [PERSON] та [PERSON] не встановлено. Зазначені обставини підтверджені у судовому засіданні свідками [PERSON] і [PERSON] , які були допитані судом за клопотанням позивача. На підставі аналізу зазначених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають та не користуються понад шість місяців житловим приміщенням, у якому вони зареєстровані, мають заборгованість по наданим комунальним послугам. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно зі статтею 128 Житлового кодексу України, жила площа у гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у кімнаті [ADDRESS] понад шість місяців, що перешкоджає позивачу у реалізації його прав щодо належного йому майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та достатність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням. Вирішуючи позовні вимоги, заявлені до [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод у користуванні, належним позивачу майном, шляхом виселення із зазначеного приміщення відповідачів, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. З матеріалів справи встановлено факт звернень мешканців гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , до Запорізької міської ради та органів Національної поліції щодо неодноразового порушення відповідачами [PERSON] і [PERSON] , які проживають за вказаною адресою, правил внутрішнього трудового розпорядку гуртожитку та етичної поведінки, що порушує спокій громадян. Зазначені обставини підтверджено показами допитаних судом у судовому засіданні наступних свідків. Згідно показів свідка [PERSON] встановлено, що він проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року. У сусідній кімнаті № 102 без реєстрації проживає відповідач [PERSON] разом з [PERSON] , які порушують громадський порядок, вживають спиртні напої, поводять себе гучно вночі, висловлюються нецензурною лайкою, збирають у кімнаті велику кількість людей, які порушують спокій мешканців будинку. На зауваження сусідів відповідачі не реагують, у свою чергу у його бік висловлювалися погрози. Така поведінка негативно впливає на життя мешканців гуртожитку, серед яких є неповнолітні діти та підлітки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані у вказаній кімнаті, не проживають у гуртожитку. Згідно показів свідка [PERSON] встановлено, що він проживає у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , тривалий час. У кімнаті № 102 проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які порушують громадський порядок, ведуть аморальний спосіб життя, шумлять у місцях загального користування та лякають дітей, які проживають у гуртожитку, що негативно впливає на всіх мешканців. Зазначені особи у вказаній кімнаті не зареєстровані, після того як сім`я [PERSON] , яка зареєстрована у вказаній кімнаті, виїхали з гуртожитку, він самовільно заселився у кімнату разом із [PERSON] . На зауваження сусідів щодо припинення порушень порядку відповідачі не реагують. Статтею 58 ЖК України передбачено, що єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду є ордер, який видається громадянинові на підставі рішення про надання жилого приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано суду обгрунтованих доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, та не надано даних щодо реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , або відповідних даних про наявність правових підстав на право проживання у зазначеному гуртожитку. Згідно із отриманою судом інформацією від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.03.2021 року, а також з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 19.03.2021 року, відсутні дані щодо реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що громадянам [PERSON] та [PERSON] департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради було складено попередження від 19.02.2020 року про звільнення кімнати [ADDRESS] у строк до 01.03.2020 року, де вони мешкають без реєстрації, та займають кімнату у гуртожитку, що перебуває у комунальній власності м. Запоріжжя, без відповідних документів на право проживання у зазначеному приміщенні (а.с. 16). Крім того, як встановлено судом, мешканців кімнати [ADDRESS] вказаного будинку було попереджено, що у разі відсутності документів, які надають право на користування та проживання кімнатою, з урахуванням звернень мешканців гуртожитку, вони мають звільнити займану кімнату у встановлений строк (а.с. 17). На час розгляду справи матеріали справи не містять даних про звільнення відповідачами [PERSON] та [PERSON] житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Доводи представника відповідача [PERSON] , надані у судовому засіданні щодо його проживання у вищезазначеному житлову приміщенні з дозволу квартиронаймача, не підтверджено належними доказами та повністю спростовано матеріалами справи. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі „Ятрідіс проти Греції" зазначив, що володіння майном повинно бути законним. За змістом зазначених норм права власник майна має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи встановлені судом обставини про факт самоправного зайняття відповідачами жилого приміщення, яке перебуває у власності позивача, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо наявності перешкод у користуванні позивачем належним йому майном в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження дослідженими судом доказами. Враховуючи, що позивач самостійно у позасудовому порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, суд доходить висновку, що такі перешкоди підлягають усуненню в судовому порядку, шляхом виселення відповідачів [PERSON] і [PERSON] з кімнати [ADDRESS] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Запорізької міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved