Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що він є власником квартири [ADDRESS]), що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, видане Державним районним підприємством житлово-комунального обслуговування 02 вересня 1996 року, реєстраційний номер 417. Право власності на цілу частку квартири йому перейшло після смерті матері [PERSON] [INFO] року. 08.12.2016 року він дав згоду на реєстрацію в своїй квартирі відповідача, так як останній сказав йому, що це тимчасово. З травня 2017 року до теперішнього часу, відповідач в квартирі не проживає і не з"являється. Оплати за комунальні послуги не проводить, свої речі забрав. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Пулинської селищної ради від 05.12.2017 року № 3628, в належній йому квартирі зареєстрований [PERSON], який фактично там не проживає. Про те, що відповідач вже протягом більше 6 останніх місяців за місцем реєстрації не проживає і житлом не користується, 05.12.2017 року було складено відповідний акт, що підписаний його сусідами. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник доводи позовної заяви підтримали з вищезазначених підстав та просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач повторно в судове засідання не з"явився, в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (через оголошення в пресі). З викладених обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1996 року, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ([ADDRESS]), належить на праві часткової власності [PERSON] 3/4 частки та члену її сім"ї [PERSON] 1/4 частки (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.09.2002 року, [PERSON] померла [INFO] року (а.с.8). З довідки № 3628 від 05.12.2017 року, виданої виконкомом Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає (а.с.9). Згідно акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.12.2017 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS], починаючи з 01.05.2017 року фактично не проживає (а.с.10). Відповідно до ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду (п. 53 Листа судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України Правові позиції, висловлені судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 1 грудня 1997 року). Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання про те, що [PERSON] з травня 2017 року в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON], не проживає і з того часу він його не бачив. Таким чином в суді доведено, що відповідач протягом більш як 6 місяців не проживає в [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності, участі у сплаті комунальних платежів та обслуговуванні житла не приймає, тому втратив право на її користування. При зверненні до суду позивача на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача на користь Державної судової адміністрації України в розмірі 640 грн.

Outcome: approved