Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі -позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 35790,17 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до ПАТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг , у зв,язку з чим підписав заяву №б/н від 16.01.2007 року , згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки..Відповідач підтвердив свою згоду на те , що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку , які викладені на банківському сайті , складає між ним та банком договір про надання банківських послуг , що підтверджується підписом у заяві . Взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу вищевказані грошові кошти, але Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов,язання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року направлено за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018 року справу №643/6339/18 розподілено у провадження судді Колодяжної І.М. Ухвалою судді від 11 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження . 10 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що у 2007 році він оформив на своє ім`я зарплатну картку в ЗАТ Комерційний Банк «ПриватБанк», оскільки установа в якій відповідач працював на той час обслуговувалась у даному банку. Разом із зарплатною карткою представник ПриватБанку нав`язав оформити кредитну картку, шляхом заповнення заяви копія якої додана до позову. Ніяких паперів, крім вказаної заяви в одному примірнику, йому надано не було та він не підписував. Потреби в кредитних коштах на той час відповідач не мав, саму кредитну картку не отримував, про що свідчить відсутність підпису у відповідній графі заяви. Згідно зазначеної заяви, яка підписана відповідачем 04 січня 2007 року, кредитний ліміт банком було встановлено в сумі 2000 грн. Строк дії картки встановлено 3 роки. В свою чергу в позовній заяві позивач вказав суму кредиту у розмірі 15000 грн. згідно договору № б/н від 16 січня 2007 року, про який відповідачу нічого не відомо. Також жодних документів до позову стосовно даного договору позивачем не додано. У подальшому вказаною кредитною карткою відповідач не користувався, та яким чином відбувалося зняття коштів та погашення заборгованості йому не відомо. Згідно наданого позивачем Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16 січня 2007 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 31-01-2018, який підписаний невідомим представником банку та не має дати підписання, користування карткою припинилося 20.10.2010 року. Враховуючи, що строк кредитної картки становив три роки, то вона припинила дію у 2010 році. В той же час за наданням нової картки чи продовженням строку дії за весь період з 2007 року до 2018 року відповідач до банку також не звертався. Згідно вищевказаного розрахунку ,починаючи з 20.10.2010 року і до 03.10.2015 року, тобто майже 5 років жодних дій щодо користування карткою не здійснювалось. Однак , 03.10.2015 року було здійснено погашення заборгованості в розмірі 1154,68 грн. Вказаний платіж відповідачем також не здійснювався, та яким чином це було зроблено за карткою, яка втратила чинність ще у 2010 році відповідачу також не відомо. В обгрунтування заявлених вимог позивач надав до суду «Умови та правила надання банківських послуг». Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача . При цьому позивачем на надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною, як стверджує позивач ,укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами відповідач ознайомлювався, підписуючи заяву позичальника, та відповідно,чи брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Строк дії картки, яка оформлялася у вказаній заяві , закінчився в 2010 році, тобто будь-які договірні відносини між відповідачем та АТ КБ Приватбанк» були припинені після цієї дати, оскільки він відповідно не продовжував такий строк та не отримував ніяких карток. Крім цього в наданому суду розрахунку заборгованості взагалі відсутні відомості по якому рахунку, або по якій платіжній картці проведено позивачем розрахунок руху грошових коштів, яким чином грошові кошти знімалися з картки або рахунку, яким чином вони надходили, яким чином та на які потреби банком списувалися. Крім цього в наданому суду розрахунку заборгованості взагалі відсутні відомості по якому рахунку, або по якій платіжній картці проведено позивачем розрахунок руху грошових коштів, яким чином грошові кошти знімалися з картки або рахунку, яким чином вони надходили, яким чином та на які потреби банком списувалися. Також не може бути належним і допустимим доказом у справі розрахунок заборгованості за кредитним договором та заява позичальника, так як вони не можуть підтверджувати існування боргу у відповідача оскільки позивачем не доведено факту погодження між ним та відповідачем при укладенні договору підстав та умов нарахування відсотків, сплати комісії, штрафів та пені. Тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача вказаних нарахувань, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Окрім того, рух по картковому рахунку щодо погашення заборгованості було припинено 20.10.2010 року, що співпадає з моментом закінчення строку дії картки. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності. 23 січня 2019 року до суду надійшла відповідь АТ «КБ «ПриватБанк» на відзив, в якому представник позивача зазначив, що при укладанні договору сторонами були обговорені усі істотні умови , Умови і Правила надання банківських послуг , а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією , яка розміщена у відділеннях банку та офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети -заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг , заява разом з Умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувався грошима , отримував кошти через банкомат , здійснював розрахунки через термінал в касах магазинів , а отже й отримав кредитну картку «Універсальна» , оскільки проведення вказаних операції є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований , контррозрахунок не наданий , судово - економічні експертизи про справі не призначалися. Із виписки вбачається , що відповідач частково погашав заборгованість за договором . Користуючись кредитним коштами , відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору , а тому його твердження щодо не знання тарифів , умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Обставини , на які відповідач посилається в своєму відзиві на позов , не відповідають дійсності, строк позовної давності позивачем дотримано . Ухвалою суду від 23 січня 2019 року заява відповідача про витребування доказів задоволена. Представник позивача в судове засідання з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без застосування засобів фіксації , заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 16.01.2007 року Відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . Відповідно до п. 1.3. Умов та правил надання банківських послуг «Датою укладання договору є дата відкриття рахунку , зазначеному в розділі «Відмітки банку «заяви» . В анкеті - заяві датою відкриття рахунку вказано - 16 січня 2007 року. Як вбачається з довідки ,наданої ПАТ «КБ «ПриватБанк» , відповідачу відповідно до підписаного кредитного договору №б/н надана кредитна картка № [NUMBER] . Пунктом 9.13 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонговується на той же строк . Письмової заяви ні про закриття рахунку, ні про припинення договору відповідач до банку не надавав, у зв`язку з чим на підставі норм, передбачених Умовами і правилами надання банківських послуг, договір було продовжено на такий же строк. Отже, Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ „ПРИВАТБАНК" передбачена пролонгація договору, яка полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком умовами та правилами , правилами користування платіжною карткою , тарифами складають між ним та банком кредитний договір , підтверджується підписом у заяві. У анкеті - заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Таким чином, твердження відповідача про те, що йому не надавались документи щодо укладення договору, та заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг , є необґрунтованими та не відповідають матеріалам справи. Адже, у анкеті-заяві було зазначено ,що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила, [PERSON] в письмовому вигляді ознайомився з ними , ознайомлення з чим засвідчується власним підписом відповідача в Заяві про приєднання. Крім того, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, що підтверджується випискою по розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.01.2007 року укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . В постанові від 22.03.2017 за № 6-2320цс16 ВСУ дійшов висновку, а саме: згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України), шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір Правова позиція викладена у вищевказаній постанові ВСУ . Матеріалами справи встановлено, що взяті на себе зобов`язання за зазначеним Договором банк виконав вчасно й повністю, надавши кредитні кошти. Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином та своєчасно не виконувалися й не виконуються до теперішнього часу. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення Позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов,язань за кредитним договором Відповідача станом на 31.03.2018 року має заборгованість - 35790,17 грн. , яка складається з наступного: -7454,17 грн. - заборгованість за кредитом; -20676,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 5479,38грн. - заборгованість за пенею та комісією ; - 500 ,00 грн. - штраф (фіксована складова); -1680,48 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості на суму виниклої заборгованості позивачем нарахована пеня та сума штрафів, яка складається з фіксованої частини та процентної складової, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення штрафів в розмірі 500 грн. ( фіксована частина); - 1680,48 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц. За таких обставин суд вважає, що стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором а саме : -7454,17 грн. - заборгованість за кредитом; -20676,14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 5479,38грн. - заборгованість за пенею та комісією ; Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Посилання відповідача [PERSON] на пропущення позивачем строків позовної давності є безпідставними , оскільки позовна давність щодо кредитних коштів і процентів , повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами , повинні обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу , що викладено у постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №б/н , укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] станом на 31.03.2018 року, останній платіж відповідачем сплачений 03.10.2015 року , тобто позовна давність обчислюється з 03.10.2015 року . Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом 22 травня 2018 року, строк звернення до суду не сплинув. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд знаходить позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за договором кредиту, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial