Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] пред'явила в суді позов до Бердичівської міської ради. Просить визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж ( літ. А-1), площею 31,82 кв. м, по зовнішньому обміру, площею 36,89 кв. м за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що в 1989 році без отримання дозволу міської ради та виготовлення проектної документації нею було збудовано гараж. Відповідно до свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0037 га, кадастровий номер [NUMBER] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка передана для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва під гаражем зареєстрована на нею на праві власності. На її звернення до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції щодо введення в експлуатацію гаража, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав. Пояснив, що позивачка позбавлена можливості ввести гараж в експлуатацію та оформити право власності через прогалину у законодавстві. Іншим чином, ніж у судовому порядку позивачка позбавлена можливості захистити свої права. Гараж будувався його дружиною у той час, коли вона працювала та проживала без реєстрації у місті Бердичеві. Представник відповідача позов не визнав з тих підстав, що позивачка, згідно відміток у її паспорті, ніколи не була зареєстрована у м. Бердичеві. Крім того до позову не додано доказів того, що гараж побудовано саме нею. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване майно. Рішенням шістдесят шостої сесії шостого скликання Бердичівської міської ради від 25.06.2015 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 37 кв. м для індивідуального гаражного будівництва у [ADDRESS] ( а.с .20). Право власності на земельну ділянку площею 0,0037 га, передану для індивідуального гаражного будівництва, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за позивачкою відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.08.2015 ( а.с. 11). Відповідно до технічного паспорта на гараж у [ADDRESS], виготовленого 28.11.2005 площа самовільно побудованого гаража „А-1" складає 31,8 кв.м ( а.с. 14-16). Згідно роз'яснень, викладених у пунктах 9 та 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Як вбачається з листа Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, до якої зверталася позивачка за вирішенням питання щодо прийняття збудованого гаража в експлуатацію (а.с.21), їй рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання права власності на збудований гараж. При цьому Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області роз'яснено п. 10 "Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженого Постановою КМУ " 461 від 13.04.2011 року, відповідно до якого у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Згідно технічного заключення № 32559536-08-01-0003.16 від 04.02.2016, виконане експертом з технічного обстеження будівель і споруд ТОВ „Промбутекспертсе6рвіс" гараж ( літ. А-1), за адресою: [ADDRESS] у задовільному стані та придатний до експлуатації ( а.с. 22,23). Доводи представника відповідача щодо не підтвердження того, що гараж збудований саме позивачкою спростовується тим фактом, що Бердичівською міською радою позивачці передано у власність земельну ділянку під гаражем, а також письмовим доказом, нотаріально засвідченою заявою [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт будівництва позивачкою гаража. Про недопустимість цього письмового доказу представник відповідача не заявляв. Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що позивачка не проживала у місці Бердичеві згідно відміток у паспорті. Факт наявності чи відсутності зареєстрованого місця проживання ніяким чином не може впливати на можливість визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. При тому, що як зазначено вище, Бердичівська міська рада, очевидно знаючи про наявність уже збудованого гаража, виділила земельну ділянку саме позивачці. А тому, зважаючи позивачка є власником земельної ділянки, на якій розташований уже збудованим гараж, розмір земельної ділянки, що передана у власність позивачці відповідає площі гаража, звернення позивачки до компетентного державного органу про прийняття забудови в експлуатацію не мали позитивного вирішення, матеріали справи та доводи сторін не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачкою права власності на самочинно збудований гараж будуть порушені права інших осіб, - позов слід задовольнити.

Outcome: approved