Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У березні 2016 року ТОВ „Фінансова компанія „Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №1491/2068CLPS3 від 27 серпня 2012 року в розмірі 11 268,99 грн, з яких: 3476,46 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 1493,14 грн - заборгованість за відсотками; 6299,39 грн - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що між ПАТ „Платинум Банк" та [PERSON] 27 серпня 2012 року було укладено кредитний договір на суму 4738 грн. 17 червня 2015 року між ТОВ „ФК „Бізнесфінанс" та позивачем було укладено Договір факторингу №1706/1, згідно умов якого ТОВ „ФК „Бізнесфінанс" відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів. Позивач вказував, що на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги, проте останній перестав повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 11 268,99 грн, яку позивач і просив стягнути з відповідача. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ „ Фінансова компанія „ Європейська агенція з повернення боргів " просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Позивач вказує, що Договір про відступлення права вимоги №20140522 від 22 травня 2014 року було укладено між третіми особами, він містить інформацію, яка є комерційною таємницею і не відноситься до діяльності позивача, а також містить персональні дані боржників, права вимоги за якими не відступалися, а відтак позивач не володіє копією зазначеного договору. Суд першої інстанції не сприяв повному та об'єктивному розгляду справи та не витребував вказаного доказу, а отже і не перевірив права вимоги за цим договором у позивача ухваливши незаконне рішення. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором №1491/2068CLPS3 від 27.08.2012 року, оскільки доказів підтвердження відступлення права вимоги за вказаним догором суду не надано. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредиту №1491/2068CLPS3, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 4738 грн.( а.с.4-6,7) Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредит та відсотки за користування кредитом у розмірі 36% річних до 12.03.2015 року. Погашення позичальником заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно відповідно до графіку, рівними платежами в сумі 375 грн, починаючи з першої дати сплати заборгованості. [PERSON] на виконання взятих на себе зобов»язань по кредитному договору було сплачено в період з 12 жовтня 2012 року по 7 серпня 2013 року кошти в розмірі 4087,09 грн. що підтверджується випискою по особовому рахунку. ( а.с. 10-13) В подальшому відповідач належним чином взяті на себе зобов»язання не виконував. 22 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством « Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги № 20140522-Г, за яким право вимоги по кредитному договору №1491/2068CLPS3 від 27 серпня 2012 року було відступлене на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс» ( а.с.187-195) Заборгованість на яку було відступлено право вимоги на дату відступлення прав вимоги складала 6132,41 грн. Листом від 22 травня 2014 року [PERSON] було повідомлено про зміну кредитора в зобов»язані,( а.с.15) що відповідно до п.6.3 умов договору є належним повідомленням позичальника. 17 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 1706/1 , у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, право на одержання яких належало Товариству з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс».( а.с.18-20) Листом від 25 червня 2015 року № 003510 Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс» та листом від 26 червня 2015 року № 003510-1 Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» було повідомлено [PERSON] про зміну кредитора в зобов»язані та про кредитну заборгованість станом на 17 червня 2015 року в розмірі 11268,99 грн.( 15-16) Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). За наявності укладених договорів : від 22 травня 2014 року № 20140522-Г між Публічним акціонерним товариством « Платинум Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс» та від 17 червня 2015 року № 1706/1 між Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Бізнесфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором №1491/2068CLPS3 від 27.08.2012 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Європейська агенція. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості сума боргу по вказаному кредиту , станом на 12 березня 2015 року становить 11239,29 грн. з них тіло кредиту 3476,46 грн.; відсотки 1493,14 грн; пеня 6269,69 грн.( а.с13-14) Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Представником відповідача подана до суду першої інстанції заява про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення з [PERSON] пені у складі заборгованості. Позивач звернувся до суду з позовом 1 березня 2016 року, тобто виходячи з норм ст. 258 ЦК України та за наявності заяви про застосування строків позовної давності, стягненню підлягає пеня за період часу з 1 березня 2015 року по 1 березня 2016 року. Згідно розрахунку наданого позивачем розмір пені обрахований за період з 22.05.2014 року по 12.03.2015 року. Апеляційним судом було запропоновано позивачу надати детальний розрахунок нарахування заборгованості по пені, але з письмових пояснень представника позивача вбачається, що за весь період перебування права вимоги за зазначеним вище договором позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача. Позивач не здійснював ведення власних розрахунків по вище зазначеному кредитному договору, а тому надання на розгляд суду апеляційної інстанції окремого розрахунку помісячного нарахування пені( неустойки є неможливим. Виходячи з наданого суду розрахунку та враховуючи норми діючого законодавства щодо застосування строків позовної давності стягненню підлягає сума пені за період з 01.03.2015 року по 12.03.2016 року. Апеляційний суд позбавлений можливості перевірки правильності наданого розрахунку позивачем за цей період, він викликає сумнів щодо нарахування пені, самостійно обрахунок розміру пені не може бути проведений, оскільки позивачем не надано його детального розпису,а отже в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені слід відмовити за період з 22.05.2014 року по 01.03.2015 року в зв'язку з спливом строків позовної давності, а за період з 01.03.2015 року по 12.03.2015 року в зв'язку з недоведеністю її розміру. Виходячи з зазначеного апеляційний суд вважає, що задоволенню підлягають позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту в сумі 3476,46 грн. та відсотків 1493,14 грн. Відповідно до вимог ч.5 ст. 88 ЦПК України , якщо апеляційний суд ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Суд задовольнив позовні вимоги банку на 44%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 606 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 666,95 грн за розгляд справи апеляційним судом, а всього 1272,95 грн.

Outcome: partial