Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.06.1975 року вона уклала шлюб з [PERSON] . За час шлюбу у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання, перебуваючи у шлюбі, позивач з чоловіком побудували будинок в [ADDRESS] . В 1988 році будівництво будинку завершено і згідно з рішенням виконавчого комітету Нижнівської сільської ради від 26.05.1988 року за № 21 та виконавчого комітету Коломийської районної ради від 08.06.1988 року за № 121 вирішено оформити право власності на будинководіння № [NUMBER] за [PERSON] . Оскільки подальше спільне життя з [PERSON] не склалось, то 19.05.1990 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер, про що складено 15.09.2020 року відповідний актовий запис за № 163. Після його смерті спадкоємцями за законом на належне спадкодавцю майно є його діти, тобто відповідачі. Позивач стверджує, що за життя колишнього чоловіка у подружжя не виникало спорів щодо поділу спільно набутого майна та після припинення шлюбу подружжя продовжувало проживати разом в спірному будинку, тобто спільно володіти та користуватись спірним майном. Тому позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 01.04.2021 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 86). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили, не звернулися із заявами про розгляд справи в їхній відсутності та не подали відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 17.06.1975 року зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тисменицького району управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 32 (а.с. 10). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 18.09.2020 року Коломийським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вказаний шлюб розірвано 19.05.1990 року, про що складено актовий запис № 75 (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в м. Коломия Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис № 163 (а.с. 8). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації 06.04.2015 року, та виписки з інвентаризаційних матеріалів від 02.04.2015 року нерухоме майно складається з: житлового будинку - (літера «А»), загальною площею 103.5 кв.м., житловою площею 49.1 кв.м., літньої кухні - літера «Б»; сараю - літера «В», сараю - літера «Г»; гаража - літера «Д». Житловий будинок з господарськими будівлями споруджено у 1988 році. Право власності на дане майно станом на 31.12.2012 року не зареєстровано (а.с. 11,14-16). Відповідно до виконавчого комітету Коломийської районної ради від 08.06.1988 року за № 121 вирішено оформити право власності на вказане будинководіння та видати власникам будинків свідоцтва про право власності (а.с.12). Згідно з довідкою, виданої старостою села Княждвір Печеніжинської селищної ради ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області, позивач проживала і вела спільне господарство разом зі своїм чоловіком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 17). Відповідно до довідки №583, виданої цим старостою 16.09.2020 року, рішенням VII-ї сесії Княждвірської сільської ради народних депутатів від 19.09.1991 року [ADDRESS] , було перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно з довідкою №747, виданою вказаним старостою 03.11.2020 року, на момент смерті [PERSON] у вказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання: колишньої дружини - [PERSON] ; сина - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] ; онуки - [PERSON] , [INFO] . Заповіту цим старостою не посвідчувалось (а.с. 19). Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Статтею 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 цієї постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного майна. Державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно на час його створення чинним законодавством не передбачалася. На підставі наведеного, ст.ст.22,28,29 КпШС України, та

Outcome: approved