Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У грудні 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках від яких мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. З 2008 року дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року позовні вимоги - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 3 червня 2011 року і до досягнення сином повноліття. В іншій частині позову - відмовлено. Зупинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], що проводяться на підставі виконавчого листа №2-9268/11, ВП №36845801, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач зазначає, що відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Крім того, зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її інтересами. Посилається на ті підстави, що вона сама являється інвалідом ІIІ групи, син часто хворіє і потребує додаткових коштів на його утримання, через що несе додаткові витрати. Всі матеріальні витрати на утримання і лікування дитини несе вона самостійно, оскільки відповідач самоусунувся від матеріального утримання їх спільного сина. Тому позивач просила суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 19000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову; змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року у 1/3 частини доходу (всіх видів заробітку) [PERSON] визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 19000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття; збільшити розмір стягнення аліментів з [PERSON], які стягуються на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 19000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2636,29 грн. коштів додаткових витрат на дитину, викликаних хворобою та необхідністю оздоровлення [PERSON], [INFO]. Ухвалою від 08.01.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.03.2019 року позивач подав до суду клопотання про витребування доказів та виклик свідків, від якого відмовився в судовому засідання 11.03.2019 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, зазначив, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку надавати матеріальну допомогу сину, хоча має задовільний стан здоров'я, працює та отримує заробітну плату. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках від яких мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2014 року позовні вимоги - задоволено частково, стягнуто з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 3 червня 2011 року і до досягнення сином повноліття. В іншій частині позову - відмовлено. Зупинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], що проводяться на підставі виконавчого листа №2-9268/11, ВП №36845801, виданого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2011 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач зазначає, що з 2008 року дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Крім того, зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її інтересами. Посилається на ті підстави, що вона сама являється інвалідом ІIІ групи, син часто хворіє і потребує додаткових коштів на його утримання, через що несе додаткові витрати, на підтвердження чого надає копії квитанцій. Всі матеріальні витрати на утримання і лікування дитини несе вона самостійно, оскільки відповідач самоусунувся від матеріального утримання їх спільного сина. Позивач стверджує, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу, на підтвердження чого надає копію договору купівлі-продажу автомобіля, за яким відповідач придбав автомобіль марки «Infiniti QX56». Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України позивач отримує пенсію по інвалідності (ІІI гр. загальне захворювання). Згідно копії медичної довідки «Центр первинної медико-санітарної установи» від 30.05.2013 року дитина перебуває на лікуванні. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, мінімальний гарантований законодавством розмір аліментів на сина відповідача - [PERSON] [INFO], має становити з 1 січня 2019 року - 2027,00 гривень. У постанові від 03 травня 2018 року у справі №581/638/17-ц Верховний Суд, зокрема, вказав, що «... розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття ЗУ «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів». Позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, з урахуванням того, що прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 2027,00 грн., обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, беручи до уваги, що позивач є інвалідом III групи, відповідач є особою працездатного віку, а дитина потребує більшого забезпечення, та зважаючи що сума стягнутих аліментів не може бути менше 50% прожиткового на дитину відповідного віку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині зміни розміру аліментів, та стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі аліментів в розмірі 5000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового на дитину відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду вказує на те, що неповнолітній син часто хворіє, постійно потребує медикаментозного лікування. Крім того, вказує на такі додаткові витрати на дитину як надана останній допомога на оздоровлення, ліки, на підтвердження чого надає квитанції на загальну суму 2636,29 грн. Зазначила про те, що вказані витрати понесені нею самостійно, відповідач участі в них не приймав. Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Як слідує з позовних вимог позивач до додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина відносить витрати на лікування та оздоровлення дитини, що по суті відповідно до вищевикладеного є додатковими витратами на утримання дитини. Тому суд вважає, що з відповідача в розумінні додаткових витрат слід стягнути одноразово грошову суму в розмірі 2636,29 грн., оскільки суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь понесених витрат на лікування дитини відповідно до ст. 185 СК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Отже, на підставі викладеного,

Outcome: partial