Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивачка в позовній заяві вказує, що 27 жовтня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір позики, згідно умов якого вона перадала, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 800 (вісімсот) доларів США. Факт укладення договору та отримання позичальником вищезазначеної суми коштів підтверджується розпискою. Однак, після настання моменту виконання зобов'язання з боку позичальника за умовами вищенаведеного договору, тобто повернення грошових коштів, відповідач почав уникати особистого спілкування з нею, при цьому в телефонних розмовах, обіцяючи вчинити дії направленні на погашення даної заборгованості, утім згодом припинив спілкування і по телефону. У зв'язку з тим, що умовами укладеного між ними договору позики не встановлено строк повернення позики, нею 19.01.2017 року на адресу відповідача направлено відповідну вимогу про повернення позики в повному обсязі. 27 січня 2017 року на її адресу повернувся лист з відміткою Українського державного підприємства зв'язку «Укрпошта» про відсутність адресата за вказаною адресою, що беззаперечно стверджує про ухилення останнього від виконання взятих за договором зобов'язань, оскільки останній зареєстрований за цією адресою. Таким чином, відповідач грошові кошти в сумі 800,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час звернення до суду із даною позовною заявою складає 21592,00 грн. не повернув, у зв'язку з чим вона вимушена звертатись до суду з позовом для захисту своїх майнових прав. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Вінниччина» №16 (23158) від 24.02.2017 року. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 27.10.2015 року відповідач позичив в [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 800 дол. США, які зобов'язався повернути до 8 листопада. В підтвердження факту отримання грошей та їх повернення відповідачем була написана відповідна розписка в простій письмовій формі. Однак відповідач борг не повернув та почав уникати особистого спілкування з позивачкою, при цьому в телефонних розмовах, обіцяючи вчинити дії направленні на погашення даної заборгованості, утім згодом припинив спілкування і по телефону. 19.01.2017 року позивачка надіслала письмову вимогу на адресу відповідача про повернення коштів. 27 січня 2017 року на адресу позивачки повернувся лист з відміткою Українського державного підприємства зв'язку «Укрпошта» про відсутність адресата за вказаною адресою. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Нормами ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Однак відповідач позику не повернув, не виконав своїх зобов'язань, тим самим порушив вимоги ст.1049 ЦК України. Судом встановлено, що оригінал договору позики грошових коштів, який знаходився у позикодавця, свідчить про невиконання позичальником умов договору позики. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В свою чергу згідно положення ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч.ч. 1,3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Зміст ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, ви¬значених змістом зобов'язання, (неналежне виконання). Відповідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Так, згідно даних Національного банку України офіційний курс долара США до національної валюти України станом на 02.02.2017 р. складає за 100 доларів США - 2699,85 гривень, тобто загальна сума боргу на момент звернення до суду в гривневому еквіваленті складає 21592,00 грн. (800 х 26,99 = 21592,00 грн.), а оскільки відповідно до змісту ст. 99 Конституції України і Указу Президента України від 25.08.1996 п. № 762/96 „Про грошову реформу в Україні" грошовою одиницею та єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, то саме ця грошова сума підлягає стягненню із відповідача. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Враховуючи, що позивачкою документально підтверджена лише сплата судового збору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 640 грн. витрат по сплаті судвого збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved