Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за державний кордон України до Швейцарії на постійне місце проживання разом з матір`ю [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] з можливістю відвідувати родичів в Україні; покласти на мати [PERSON] всю відповідальність за здоров`я та життя дитини [PERSON] , [INFO] ; надати дозвіл [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформити документи в компетентних органах для виїзду за кордон неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Сектор громадянства і реєстрації фізичних осіб Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Киїівській області оформити документи на виїзд на постійне місце проживання неповнолітнього [PERSON] без супроводу та письмової згоди батька [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. та стягнути борг за минулі рішення суду в сумі 730,80 грн.. Ухвалою суду від 20.03.2017 року за заявою позивача позовні вимоги про зобов`язання Сектору громадянства і реєстрації фізичних осіб Бориспільського МРВ ГУ МВС України в Киїівській області оформити документи на виїзд на постійне місце проживання неповнолітнього [PERSON] без супроводу та письмової згоди батька [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] борг за минулі рішення суду в сумі 730,80 грн. залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 09.08.2003 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . 07.11.2008 року рішенням Дарницького районного суду м.Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, дитина залишилася проживати з позивачем та перебував повністю на її утриманні. Ще у 2007 році відповідач повністю припинив будь-яке спілкування з дитиною та з позивачем, жодного разу не поцікавився ані здоров`ям, ані життям дитини. З 2007 року по 2010 рік ніякої матеріальної допомоги не надавав. Згідно рішення суду з червня 2010 року з місячного доходу відповідача через фінансову службу військової частини примусово стягуються аліменти на утримання дитини. В додаткових витратах участі не приймає. Крім того, навмисно перешкоджає повноцінному розвитку та відпочинку дитини, оздоровленню дитини. Відповідач постійно мешкає у м.Харкові, жодного разу відповідач не навістив дитину за місцем її мешкання, останній раз позивач привозила сина у 2013 році до Харкова, з того часу відповідач жодного разу сина не бачив. Позивач є представником польської фірми в Україні. У 2013 році позивач познайомилась з теперішнім чоловіком [PERSON] . Протягом 3 років громадянського шлюбу [PERSON] постійно спілкувався з [PERSON] , приїздив до м.Києва, м.Южноукраїнська. Позивач з сином відвідувала Швейцарію, разом проводили відпустки та вільний час. Влітку позивачу запропонували новий контракт на більш зручних та матеріально вагомих умовах, позивач отримала запрошення від швейцарської фірми. Новий роботодавець клопоче про навчання сина позивачки в навчальному закладі Швейцарії. Кирило буде навчатись неподалік від місця його майбутнього фактичного проживання, школа розрахована для навчання учнів 7-9 класів. Після 9-го класу діти в Швейцарії навчаються в професійних школах за вибраним фахом протягом 3 років. Після закінчення мають змогу безкоштовно вступити до вищих навчальних закладів Швейцарії. Влітку 2017 року Кирило буде зайнятий при школі інтенсивним безкоштовним і індивідуальним навчанням німецької мови, для швидкої інтеграції дитини в суспільство. А з початку вересня 2017 року розпочне зі школярами свій навчальний рік. До того ж часу Кирилу необхідно отримати вид на проживання в Швейцарії. Родина має власний дім, син вже має власну кімнату, об лаштоване робоче місце, всі необхідні речі для навчання. Після отримання дозволу дитина буде мати страховий поліс в Швейцарії. Тому, враховуючи інтереси сім`ї та бажання сина мати повноцінну сім`ю та розвиватися, ми плануємо переїхати на постійне місце проживання до теперішнього чоловіка [PERSON] , який мешкає у Швейцарії, має постійне місце роботи та всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Сім`я для пересування має власний автомобіль. Позивач зазначила, що її нова робота дозволить родині мати ще більш сукупний дохід та мати більше можливостей для кращого життя. Нами подані документи до Посольства Швейцарії в Україні на воз`єднання родини. Для того, щоб дитина мала право отримати вид на проживання в Швейцарії, необхідно дозвіл батька, а в разі наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Питання переїзду в іншу країну обговорювалось з відповідачем раніше, але дійти згоди невдалося. Позивач вважає, що така позиція відповідача суттєво шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному і гармонійному розвитку. Для Кирила це можливість мати повноцінну сім`ю, вищий рівень освіти, вищий рівень життя. Крім того, дитина не змінює громадянство і в подальшому планує приїздити до родичів на канікули. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений своєчасно, повідомив суд про неможливість бути присутнім при розгляді справи, оскільки проходить військову службу в зоні проведення АТО у м.Маріуполі. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог позову не заперечував. Уповноважений представник третьої особи Служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника Служби , позовні вимоги підтримав та вважають за доцільне надати дозвіл на виїзд за межі України на постійне місце проживання неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази кожний окремо та у їх взаємозв`язку, дійшов наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до частин 7, 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 згаданої Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У проголошеній Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року «Декларації прав дитини" (принцип 6) вказано, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матірю. У ст.141 СК України\~визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Стаття 142 СК України зазначає, що діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ч.2 ст.150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади,органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України). У відповідності до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають інтереси. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23.06.2010 року. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 05.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно акту №01 про фактичне місце проживання дитини, складеного 04.09.2016 року головою ОСББ Шевчуком О.О. в присутності сусідів-свідків [PERSON] , [PERSON] , проведено обстеження фактичного місця проживання [PERSON] , [INFO] . Внаслідок обстеження виявлено, що [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З акту обстеження умов проживання від 05.10.2016 року вбачається, що Службою у справах дітей Южноукраїнської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] . Згідно його змісту житло розміщене на 6 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 3-х кімнат: дитячої кімнати, спальної та вітальні; квартира об лаштована необхідними меблями та предметами тривалого вжитку. В кімнатах чисто та затишно відповідно до санітарно-гігієнічних норм. Для дитини облаштовано окрему кімнату,\~ в якій є шафа для одягу, диван, стіл, стілець, комп`ютер. Дитина забезпечена одягом та взуттям. Під час обстеження умов проживання була проведена бесіда з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , та у відповідності до с.с.1,2 ст.171 СК України з`ясовано думку неповнолітнього щодо його виїзду за межі України на постійне місце проживання без батька, на що дитина повідомила, що має бажання виїхати за кордон разом із матір`ю. Як зазначає позивач у позовній заяві, з 2007 року відповідач повністю припинив будь-яке спілкування із нею та з сином, жодного разу не поцікавився здоров`ям, життям дитини. З 2007 року по 2010 рік ніякої матеріальної допомоги не надавав. Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2010 року відповідач сплачує аліменти. У додаткових витратах участі не приймає. Крім того, навмисно систематично перешкоджає повноцінному розвитку та відпочинку, оздоровленню дитини. Так, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.12.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] частково задоволено, зокрема, надано дозвіл на багаторазові, тимчасові виїзди неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за межі держави Україна до Республіки Польща в період з 04 березня 2016 року по 31 сервня 2017 року без згоди та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] , яка гарантує повернення в Україну після кожного виїзду за кордон, надано дозвіл [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформити документи в компетентних органах для багаторазових тимчасових виїздів за кордон неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позову вбачається, що відповідач постійно мешкає у м.Харкові, жодного разу відповідач не навістив дитину за місцем її мешкання, останній раз позивач привозила сина у 2013 році до Харкова, з того часу відповідач жодного разу сина не бачив. Відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] м.Харків. Вказаний факт підтверджується довідкою №52 від 13.02.2017 року, наданою командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] .. Позивач в позові зазначає, що вона є представником польської фірми «WIR-WEST»\~ в Україні. В її функціональні обов`язки входить моніторинг та звітування про виконання кошторису витрат та укладення контрактів, напрацьовування клієнтської бази. Ця робота є дистанційною, але роботодавець дає можливість дитині позивача супроводжувати її при кожному відрядженні до Республіки Польща. Позивач також має запрошення від швейцарської фірми «Voigt Trockenbau GmbH» (м.Базель, Швейцарія). В функціональні обов`язки позивача входить складання звітності про доходи та витрати фірми, кошторис витрат будівельних матеріалів. Роботодавець клопоче про навчання сина [PERSON] в навчальному закладі Швейцарії. Зазначений факт підтверджується запрошенням від 05.08.2016 року. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 14.09.2016 року уклали шлюб. Цей факт підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.09.2016 року, № [NUMBER] , місце укладення шлюбу [PERSON] , [PERSON] . Чоловік позивача [PERSON] проживає у громаді комуни Мумпф за адресою Хауптштрассе 47 4322 Мумпф. Цей факт підтверджується свідоцтвом про місце проживання, наданого відділом реєстрації місця проживання комуни [PERSON] від 16.01.2017 року. В матеріалів позову вбачається, що позивачем подані документи до Посольства Швейцарії в Україні на воз`єднання родини. Крім того, [PERSON] до Міністерства народного господарства і внутрішніх справ подано клопотання про переїзд до іноземця до нього неповнолітнього [PERSON] із України. Цей факт підтверджується листом від 22.11.2016 року. Для того, щоб дитина мала право отримати вид на проживання в Швейцарії, необхідно дозвіл батька, а в разі наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Питання переїзду в іншу країну обговорювалось з відповідачем, але дійти згоди сторонам невдалося. Згідно із ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231\~(із змінами). Згідно положень п. 2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57\~, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»,\~\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.11 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики», однією з основних засад зовнішньої політики є забезпечення інтеграції України в європейський політичний, економічний, правовий простір з метою набуття членства в Європейському Союзі. Відповідно до абзацу 1 передмови до Програми інтеграції України до Європейського Союзу, схваленої Указом Президента № 1072/2000 14.09.2000, «Пріоритетність співробітництва України з Європейським Союзом (ЄС) та його окремими державами-членами пов`язана з тим, що це угруповання буде визначати напрями економічного прогресу та політичну стабільність в регіоні у довгостроковій перспективі». З наведеного випливає презумпція права дитини на вільний виїзд за кордон в супроводі матері, особливо до держав - членів Європейського Союзу. Також суд зауважує, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Вирішуючи спір, суд виходить з оголошених вище законодавчих актів та міжнародних договорів, приймає до уваги, що відповідач [PERSON] не виявив бажання на проживання дитини з ним та надає перевагу матеріальному забезпеченню дитини та можливості покращення його становища у зв`язку з переїздом матері [PERSON] до Швейцарії та наявністю достатніх доказів щодо їх подальшого влаштування та забезпечення. При цьому суд враховує, що чоловік [PERSON] [PERSON] приймає активну участь у забезпеченні нової родини, з 2013 року постійно спілкується з дитиною, разом проводить із ним відпустки та вільний час. Таким чином, суд надає перевагу покращенню матеріального становища родини та неповнолітньої дитини внаслідок можливого переїзду до Швейцарії на постійне проживання.\~\~Водночас, суд враховує, що безпека дитини під час такої подорожі гарантуватиметься супроводом матері. За таких умов права та інтереси дитини, на думку суду, будуть забезпечені максимально Оскільки у позивача [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України на постійне місце проживання, враховуючи інтереси та особисту думку дитини, яка перебуває на вихованні та утриманні матері, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved