Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, який мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.04.2008 року [PERSON]отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобовязалася повернути банку отриманий кредит та сплатити відсотки за користування ним у порядку та строки, обумовлені договором. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 30.04.2015 р. сума заборгованості склала 26135,00 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 15761,34 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8352,95 грн., заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1220,71 грн. В поясненнях на заперечення відповідача представник позивача зазначає, що позичальник підтвердила свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. При укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору. Зважаючи на те, що Банк не мав доступу до інформації про місце перебування, проживання боржника станом на 14 квітня 2014 року фактично не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахувань у відповідності до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З метою списання штрафних санкцій відповідач до Банку не зверталася. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26135,00грн., а також судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 261,35грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, надав суду заяву, у якій просить суд провести судове засідання без його участі (а.с. 37). Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 03.03.2017 р. не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Надала суду заперечення, згідно з якими вказала, що умови кредитного договору вона виконувала в повному обсязі до того часу, поки була можливість сплачувати у касу ПАТ КБ «Приватбанку» до липня 2014 року, потім перестала виконувати в звязку з проведенням АТО в м. Луганськ. Посилається на те, що з вересня 2014 року діяльність підприємства, на якому вона була працевлаштована була зупинена та була призупинена виплата заробітної плати по червень 2016 року. Посилається на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, яким було встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитами та вважає, що вона має сплачувати лише тіло кредиту, а оскільки жоден філіал ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Луганськ не працює, а тому вона не мала можливості щомісячно сплачувати тіло кредиту та не мала умислу ухилення від договірних зобовязань з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України вважає, що порушення зобовязання сталося внаслідок проведення АТО в м.Луганську, що відносяться до непереборної сили і не залежить від волі відповідача. Також позивачем не був направлений їй претензійний лист та не надана будь-яка інформація про заборгованість. Просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 72-73, 81, 90). Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутністьпредставника позивача та відповідача на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.04.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір кредиту № б/н (надалі Договір), на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 10000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-15). При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердила свою згоду підписом, на те, що заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір (а.с. 9-15). Пунктом 5.3 Умов передбачено право банку односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Відповідно до п. 6.4 Умов, у разі незгоди зі зміною Правил та/або «тарифів Банку», позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Згідно п. 6.5 Умов відповідач зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 4.6 Умов передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно п. 5.7. «Правил» Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Згідно п.6.6 Умов у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу позивача відповідач повинен виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди позивачу. Згідно п. 8.6. Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Таким чином, правовідносини сторін виникли внаслідок укладання ними кредитного договору №б/н від 21.04.2008 року. Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4-8), яку позивач просить стягнути на його корить з відповідача станом на 30.04.2015 р. сума заборгованості склала 26135,00 грн., а саме: сума заборгованості за кредитом 15761,34 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8352,95 грн., заборгованість за пенею та комісією 300,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1220,71 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України уразі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості за тілом кредиту та процентів, який відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.04.2008 року у розмірі 24114,29 грн., а саме: заборгованості за кредитом у сумі 15761,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 8352,95 грн., знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо посилання відповідача на те, що порушення зобовязання сталося в період проведення АТО в м. Луганську, що відносяться до непереборної сили і не залежить від волі відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідач [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що м. Луганськ знаходиться у зоні АТО, як на обставини непереборної сили, внаслідок яких вона порушила своє зобов'язання перед позивачем, оскільки не мала можливості сплачувати кредит у касу банку. Однак суд не може погодитись з цим, оскільки зазначене спростовується поясненнями представника позивача, згідно яких для зручності клієнтів у «Приватбанк» організовано Інтернет-банк Приват24. Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача відносно того, що діяльність підприємства АТ бізнес центр Фармація, на якому вона була працевлаштована була зупинена, та була зупинена виплата заробітної плати, так як згідно п. 3.4. наказу Бізнес центру «Фармація» № 52 від 29.08.2014 р., який відповідач надала до суду, за працівниками на період простою було збережено середній заробіток. Таким чином, під час судового розгляду зазначені обставини відповідачкою не доведені. У пункті 1 частини першої\~статті 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно ч. 2 ст. 14-1 статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо"; Відповідно до частини 3\~статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Правовий режим антитерористичної операції визначений в Законі України «Про боротьбу з тероризмом» № 638-ІV від 20.03.2003. В ст.14 цього Закону передбачені обмеження, які можуть вводитись в зоні проведення антитерористичної операції, в тому числі заборона на перебування в зоні антитерористичної операції, зупинення діяльності підприємств та інші. Такі обставини безумовно можуть привести до неможливості виконання зобовязань по договорам. Таким чином, події в зоні антитерористичної операції в певних випадках можуть бути кваліфіковані як форс-мажор. Але про обставини форс-мажора можна говорити виключно до конкретного випадку невиконання зобовязань, а сама по собі ця обставина не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання договору. Належними доказом форс-мажору може бути сертифікат Торгово-промислової палати України, що передбачено ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» №671/97-ВР від 02.12.1997. Судове рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Про засвідчення торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин у період з травня 2014 року відповідачем не доведено, доказів з цього приводу вона не надала. Суд такі докази не одержував та не досліджував. Однак враховуючи, що у своїх запереченнях на позовну заяву відповідач зазначила про необхідність застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд вважає, що вказані доводи відповідача заслуговують на увагу та позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею та комісією 300,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1220,71 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним зобовязанням позичальника за кредитним договором є погашення кредитних коштівта сплата процентів за користування ними, додатковим зобовязанням є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в якому міститься місто Луганськ Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрована у м.Луганськ, а тому вона є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, яка саме сума заборгованості по комісії, а яка саме по пені, у звязку з чим вважає за необхідне у задоволенні даної позовної вимоги відмовити, оскільки вважає недоведеним позивачем ані в судовому засіданні, ані письмовими доказами той факт, що заборгованість відповідача у сумі 300,00 грн. це заборгованість саме за комісією, а не за пенею, на нарахування якої накладено мораторій згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім цього, позивачем у позовній заяві зазначено, що він просить стягнути з відповідача штрафи, які нараховані відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, які позичальник зобовязаний сплатити банку при порушенні ним строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів. Однак, з наданого розрахунку заборгованості та інших матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, за який саме період нараховані ці штрафи відповідачу та який період вважається позивачем початком порушення відповідачем строків платежів та по якому саме з грошових зобовязань. У звязку з чим суд вважає недоведеним той факт, що штрафи були нараховані не в період дії мораторію, введеного згідно із Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за пенею та комісією 300,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 1220,71 грн. - необхідно відмовити. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог. Позивачем при подачі позову була сплачена сума судового збору у розмірі 261,35 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені на 92,27 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у загальному розмірі 241,15 грн. (261,35*92,27 % / 100 = 241,15 грн.). Згідно Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року справи, підсудні Ленінському районному суду м. Луганська розглядаються Сватівським районним судом Луганської області. У звязку з вищевикладеними обставинами, позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial