Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 7 квітня 2014 року в розмірі 30769,02 гривень. В позовній заяві позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 7 квітня 2014 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит в розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору № б/н від 7 квітня 2014 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 28 травня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 30769,02 гривень, що складається з: 4690,00 гривень заборгованості за кредитом, 11033,21 гривень заборгованості за відсотками, 13104,43 гривень нарахованої пені, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 1441,38 гривень штрафу (процентна складова). Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 30769,02 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 7 квітня 2014 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав письмову заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 4, 31). Відповідач [PERSON] в судові засідання 1 серпня 2018 року, 21 серпня 2018 року та 4 вересня 2018 року не з'явився, хоч про час та місце його проведення був повідомленим у встановленому порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення № 3520000078055, № 3520000091388 (а.с. 43, 47). Причини неявки в судове засідання відповідач [PERSON] не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, за наявної згоди представника позивача, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 1 серпня 2018 року, 21 серпня 2018 року та 4 вересня 2018 року. У вказані судові засіданні сторони та/чи їх представники не з'являлися. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що анкета-заява відповідача [PERSON] (а.с. 8), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-24), а також Тарифи банку складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Згідно кредитного договору № б/н від 7 квітня 2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] банк надає відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с. 18). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача (а.с. 5-7) станом на 28 травня 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 7 квітня 2014 року складається з: 4690,00 гривень заборгованості за кредитом, 11033,21 гривень заборгованості за відсотками, 13104,43 гривень нарахованої пені. Суд погоджується з розрахунком, проведеним позивачем, оскільки доказів, що вказували б на неправильність такого розрахунку сторонами до суду не надано та судом не встановлено. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 7 квітня 2014 року строки не виконав. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача за кредитним договором №б/н від 7 квітня 2014 року 4690,00 гривень заборгованості за кредитом (тіла кредиту), 11033,21 гривень заборгованості за відсотками, 13104,43 гривень нарахованої пені. Крім того, за порушення умов кредитного договору № б/н від 7 квітня 2014 року відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме порушення відповідачем строків сплати належних за договором платежів, позивачем нараховані відповідачеві штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 1441,38 гривень штрафу (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 гривень та процентної частини штрафу - в розмірі 1441,38 гривень не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог, позивачеві необхідно відмовити. Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 7 квітня 2014 року в розмірі 28827,64 гривень, що складається з: 4690,00 гривень заборгованості за кредитом (тіла кредиту), 11033,21 гривень заборгованості за відсотками, 13104,43 гривень нарахованої пені. В решті вимог позивача слід відмовити. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20) кредитний договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Позивачем понесено судові витрати, що становлять 1762,00 гривні (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача [PERSON] витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1650,80 гривень (28827,64 гривень х 1762,00 гривень : 30769,02 гривень = 1650,80 гривень). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Outcome: approved