Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] і прохала суд дозволити виїзд за межі території України малолітньому [PERSON], [INFO], уродженцю м. Полтава (свідоцтво про народження сесія [NUMBER], видане 19.10.2004 р. відділом РАЦС Октябрського районного управління юстиції м. Полтави, актовий запис № 899) до досягнення ним 18-річного віку у супроводі матері [PERSON], [INFO] (паспорт серія [NUMBER], виданий 27.1072006 р. Білогірським РВ ГУ МВС України в Криму) або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Полтава, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]. Дозволити матері [PERSON], [INFO] (паспорт серія [NUMBER], виданий 27.10.2006 р. Білогірським РВ ГУ МВС України в Криму) оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за межі території України малолітнього [PERSON], [INFO], уродженця м. Полтава (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 19.10.2004 р. відділом РАЦС Октябрського районного управління юстиції м. Полтави, актовий запис № 899) без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Полтава, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS]. 20 травня 2014 року [PERSON] подала до суду змінену позовну заяву, відповідно до якої прохала суд дозволити виїзд за межі території України малолітньому [PERSON], [INFO], уродженцю м. Полтава (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 19.10.2004 р. відділом РАЦС Октябрського районного управління юстиції м. Полтави, актовий запис № 899) на період три роки, а саме в період з 01.06.2014 року по 01.09.2014 р. до Білорусії у супроводі матері [PERSON], [INFO] (паспорт серія [NUMBER], виданий 15.03.2014 р. Білогірським РС ГУ ДМС України в АР Крим) або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Полтава. Дозволити матері [PERSON], [INFO] (паспорт серія [NUMBER], виданий 15.03.2014 р. Білогірським РС ГУ ДМС України в АР Крим) оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за межі території України малолітнього [PERSON], [INFO], уродженцю м. Полтава (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 19.10.2004 р. відділом РАЦС Октябрського районного управління юстиції м. Полтави, актовий запис № 899) без супроводу та нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Полтава. У судове засідання позивач не з»явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з»явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, направляв на адресу суду заперечення, прохав в задоволенні позову відмовити. Згідно ст. 169,224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу по суті у відсутність сторін на підставі наявних по справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом встановлено та підтверджено документально, що позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували в шлюбних відносинах з 25 жовтня 2003 року. 12 жовтня 2004 року народився [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Октябрського районного управління юстиції м. Полтави, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 19 жовтня 2004 року зроблено відповідний запис № 899. Батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. 20 липня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний запис за № 307, відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Позивач у своєму позові вказувала, що відповідач з сином не спілкується, належної уваги дитині не приділяє, вихованням дитини не займається, матеріально його не утримує. Рішенням Білогірського районного суду Автономної Республіки Крим від 27 травня 2011 року з відповідача стягувалися аліменти. Позивач неодноразово виїздила в Білорусію м. Борисів до свого нареченого [PERSON]. Має намір зареєструвати з ним шлюб, що підтверджується листом «рос. Отдела записи актом гражданського состаяния от 10 января 2014 г. № 145 Д 19-4-4». Позивач має намір на тимчасовий переїзд до нареченого, але відповідач чинить перешкоди і відмовляє дитині у виїзді за кордон. На період свого тимчасового виїзду до Білорусії, не може залишити свою дитину з іншими особами на території України, а тому звернулась до суду. Судом встановлено, що згідно копії паспорту, серії [NUMBER], [PERSON] зареєструвала шлюб в відділі ЗАЦС Борисівського райвиконкома Мінської області, 7 березня 2014 року з [PERSON]. Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 155 Сімейного Кодексу України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Також необхідно зазначити, що із Конвенцією про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. 33 Конституції України гарантується право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі - Конвенція) передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Аналогічні норми викладені у ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4). Відповідно до вимог п. 2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» Відомості Верховної Ради України (ВВР), 1994, N 18 ( із відповідними змінами, станом на 18.01.2014р.) за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ оформляється на три роки або до досягнення дитиною 18-річного віку. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. N 724), виїзд з України громадян, які не досягли 18-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп.2 абз. 9). Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається зі ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам та є доцільним з точки зору її виховання та розвитку та забезпечить законні права та інтереси малолітньої дитини. Відмова батька немотивована у наданні необхідної для цього згоди та створює перешкоди в оформленні належних документів для виїзду дитини за кордон. Однак, враховуючи вік дитини, а також ту обставину, що навчальний процес починається з 1 вересня 2014 року, суд враховуючи інтереси дитини, приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме надання дозволу на виїзд за межі України до Білорусії до 29 серпня 2014 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved