Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та штрафних санкцій, посилаючись на те, що 13.06.2014 року між ним та [PERSON], [INFO] було укладено письмовий договір позики, предметом якого було передання ним у власність відповідачу грошових коштів. У відповідності до умов позики, що зазначено в розписці, він передав відповідачу грошову позику в розмірі 53 200 грн. (п'ятдесят три тисячі двісті гривень) для особистих потреб зі строком повернення через шість місяців, а саме до 01 січня 2015 р. Стверджує, що укладений договір позики грошових коштів між ним та відповідачем є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст.ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки [PERSON], 13 червня 2014 року було надано розписку підписану нею власноручно з встановленням строку повернення грошової позики. Згідно ст.11 ЦКУ визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбаченні цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема - є договори та інші правочини. Ст.202 ЦКУ вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину ст.207 ЦКУ визначає правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або в кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Розписка на яку він посилається, як на доказ своїх вимог, підписана відповідачем та засвідчена свідками - [PERSON] (прож. [ADDRESS]) та [PERSON] (прож. [ADDRESS]), що відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦКУ визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів суму грошових коштів( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти в розмірі 53 200 грн. (п'ятдесят три тисячі двісті гривень) були передані відповідачу 13 червня 2014 року у момент підписання розписки. Статтею 1047 ЦКУ визначенні вимоги до форми договору позики, а саме: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем (позивачем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст.1049 ЦКУ позичальник (відповідач) зобов'язаний повернути позикодавцеві, тобто позивачу (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦКУ визначено, що якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Строк повернення у розписці від 13.06.2014 р. визначено відповідачем до 01 січня 2015р. Станом на 15 січня 2015 року сума позики відповідачем не повернута. З метою досудового врегулювання спору, ним 31.12.2014 р. було вручено відповідачу вимогу про сплату боргу, що підтверджується підписом відповідача на його примірнику вимоги. Однак, на сьогоднішній день вимога про сплату боргу від 31.12.2014 року залишається відповідачем незадоволеною, на всі його усні вимоги про повернення коштів відповідач не реагує та не надає належної уваги. Згідно вимог ст.1050 ЦКУ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦКУ. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст.625 ЦКУ встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти, річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом. Таким чином, станом на 16.01.2015 р. розмір основного боргу відповідача становить 53 200 грн. (п'ятдесят три тисячі двісті грн.). Згідно доданого розрахунку сума штрафних санкцій за невиконання зобов'язання відповідачем складає 13 980,38 грн., а саме: пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 7 848,82 грн. · сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає - 5187,08 грн. · 3 % річних від суми основного боргу складають 944,48 грн. Вся сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача (основний борг + пеня + 3% річних + заборгованість внаслідок інфляційних процесів) становить 67 180,38 грн. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу в розмірі 53200 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 7848,82 грн., суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 5187,08 грн., № % річних від суми основного боргу в розмірі 944,48 грн., судовий збір в розмірі 671,80 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечила. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 53200 грн., що стверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. Відповідач зобов'язався повернути позику до 01.01.2015 р. Дані обставини підтверджуються власноручно написаною відповідачем розпискою від 13.06.2014 року. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором, що не зроблено відповідачем. Згідно вимог ст.1050 ЦКУ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦКУ. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст.625 ЦКУ встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти, річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів невстановлений договором або законом. Згідно доданого розрахунку від 14.01.2015 року сума штрафних санкцій за невиконання зобов'язання відповідачем складає 13 980,38 грн., а саме: пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 7 848,82 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає - 5187,08 грн., 3 % річних від суми основного боргу складають 944,48 грн. Як встановлено судом вище вказаним договором позики від 13.06.2014 року не встановлено сплату неустойки (пені) за порушення зобов'язань, це встановлено ч.2 ст. 625 ЦК України. . Отже, вся сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача (основний борг + 3% річних + заборгованість внаслідок інфляційних процесів) становить 59331.56 грн.. За таких обставин, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 59331.56 грн., з яких: 53200 грн. сума основного боргу, 5187,08 грн. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційний процесів, 944,48 грн. сума 3% річних від суми основного боргу. В решті позову відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial