Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 4281,78 доларів США. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 18.08.2014 р. на підставі договору-заяви № 313731/22986/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Нові гроші" він розмістив у відповідача 5000,00 доларів США під процентну ставку 12,5 річних. Сторони дійшли згоди визначити дату повернення вкладу 18 січня 2015 року. У дату повернення він звернувся до відповідача з вимогою повернення вкладу, проте відповідач запропонував повертати суму вкладу частинами. Він погодився на пропозицію, але в період з 23.01.2015 року по 13.05.2015 року йому було повернуто лише 1000,00 доларів США, після чого виплата депозиту припинилася. Не отримавши грошових коштів та відповіді на його заяву від 10.03.2015 року, якою бажав повернути увесь залишковий розмір грошового вкладу, він повторно звернувся із заявою про повернення вкладу, надіславши її 27.05.2015 року рекомендованим листом до центрального офісу та в копіях до регіонального управління та відділення №7 у м.Бердянську. Разом з тим отримав відповідь, що відповідач працює у відповідності до вимог законодавства та надав перелік можливих варіантів отримання грошей, хоча жоден з них відповідачем не виконується. Станом на 22.05.2015 року відповідно до виписки по рахунку, на рахунку знаходяться кошти в розмірі 4003,21 доларів США. Починаючи з 18.01.2015 року його право на вільне розпорядження своїми грошовими коштами обмежене відповідачем, у звязку з цим до нього можна застосувати стягнення у розмірі 3% річних, що в сумі складає 53,91 доларів США, які він розрахував наступним чином: з 19.01.2015р. по 22.01.2015р.: 5000х3% :\~365 х 4 = 1,64 дол. США; з 23.01.2015р. по 29.01.2015р.: 4900 х 3% :\~365 х 7 =2,82 дол. США; з 30.01.2015р. по 01.02.2015р.: 4800 х 3% :\~365 х 3 = 1,18 дол. США; з 02.02.2015р. по 03.02.2015р.: 4700 х 3% :\~365 х 1 = 0,38 дол. США; з 03.02.2015р. по 04.02.2015р.: 4600 х 3% :\~365 х 1 = 0,38 дол. США; з 04.02.2015р. по 05.02.2015р.: 4500 х 3% :\~365 х 1 = 0,37 дол. США; з 05.02.2015р. по 06.02.2015р.: 4400 х 3% :\~365 х 1 = 0,36 дол. США; з 07.02.2015р. по 09.02.2015р.: 4300 х 3% :\~365 х 3 = 1,06 дол. США; з 10.02.2015р. по 21.02.2015р.: 4200 х 3% :\~365 х 71 = 24,51 дол. США; з 22.04.2015р. по 11.05.2015р.: 4100 х 3% :\~365 х 20 =6,74 дол. США; з 12.05.2015р. по 13.05.2015р.: 4050 х 3% :\~365 х 1 = 0,33 дол. США; з 14.05.2015р. по 25.06.2015р.: 4000 х 3% :\~365 х 43 = 14,14 дол. США Відповідач не виконав своїх зобовязань та після закінчення строку дії договору банківського вкладу не повернув в повному обсязі позивачу суму вкладу та відсотки. При незакритому депозитному рахунку зобовязання відповідача по сплаті процентів не припинилися, тому за використання вкладу необхідно нарахувати проценти за період з 19 січня 2015 року по 25 червня 2015 року, сума яких складає 224,66 доларів США згідно наданого розрахунку, проведеного позивачем аналогічно як 3%річних , тільки зі ставки 12,5%. Отже загальна сума на рахунку, яку позивач вимагає повернути разом з 12% річних за використання вкладу та 3% річних, становить 4281,78 доларів США. На протязі розгляду справи позивач двічі уточнював позовні вимоги шляхом подання уточнюючих позовних заяв: Зокрема в позові , прийнятому в судовому засіданні 15.07.2015 року, позивач уточнив, що станом на 13.07.2015 року відповідач ще виплатив йому 300 доларів США, тому загальна сума повернутих коштів складає 1300 доларів США і залишок коштів на рахунку становить 3703,21 доларів США , тому просив стягнути з відповідача на свою користь 3981,78 доларів США з урахування нарахованих 3% річних та суми процентів.. У судовому засіданні 24.09.2015 року позивач подав ще один уточнюючий позов, в якому збільшив позовні вимоги в частині стягнення 3% річних, розмір яких станом на 24.09.2015 року, за його підрахунком, складає 81,78 доларів США, а також суму процентів за вкладом на цю ж дату, розмір яких становить 336,89 доларів США. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі згідно його останньої позовної заяви. Відповідач - представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заслухавши позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 18.08.2014 р. на підставі договору-заяви № 313731/22986/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) „Нові гроші" на 5 місяців в іноземній валюті позивач розмістив у відповідача 5000,00 доларів США на строк з 18 серпня 2014 року по 18 січня 2015 року під процентну ставку 12,5 річних, що підтверджується його копією. Пунктом 6 цього договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного в п.1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов. Згідно з п.7 цього договору строк розміщення вкладу, визначений у п.1 цього договору-заяви, не може бути подовжений сторонами. Відповідно до наданої позивачем копії квитанції від 18.08.2014р., ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" прийняв від позивача грошові кошти у іноземній валюті на депозитний рахунок у сумі 5000,00 доларів США. З наданих суду виписок по особовому рахунку позивача, станом на 22.05.2015 року залишок коштів складає 4003,21 доларів США, при цьому за період з 21.01.2015 року по 13.05.2015 року позивачу було повернуто вклад частково на суму 1020,00 доларів США разовими платежами від 120 до 50 доларів США. Згідно іншої виписки станом на 13.07.2015 року залишок коштів становить 3703,21 доларів США, тобто повністю грошові кошти позивачу не було повернуто. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до\~\~ст. 525 ЦК України\~\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Отже, відмова банку у видачі залишку суми депозиту є незаконною, суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, оскільки позбавляє позивача права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами, тому суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишку грошових коштів, що становлять суму 3703,21 доларів США, задовольнивши позов повністю в цій частині. Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно з уточнюючої позовної заяви від 24.09.2015 року, позивач просить стягнути 3% річних за період з 19.01.2015р по 24.09.2015 року, навівши розрахунок в іноземній валюті, розмір яких складає 81,78 доларів США. Не спростовуючи правильність наведеного розрахунку, суд разом з тим зазначає, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». У абз. 2, 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземні валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). З вказаного слідує, що у даному випадку суд може стягнути в іноземній валюті лише суму банківського вкладу та відсотки, тоді як 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання стягуються в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Тому, враховуючи офіційний курс НБУ на дату ухвалення рішення 22,60 грн. за 1 долар США, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 19.01.2015р. по 24.09.2015р. , що становить суму 1848,23 грн. (81,78 х 22,60). Втім суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих ним процентів за період з 19.01.2015 року по 24.09.2015 року, які , за підрахунком позивача, складають розмір 336,89 доларів США за ставкою 12,5% річних, зважаючи на наступне. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як вбачається з матеріалів справи, умовами пункту 2 договору-заяви №313731/22986/5-14 про банківський строковий вклад (Депозит) «Нові гроші» від 18.08.2014 року передбачено, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору, Банк нараховує та сплачує вкладникові проценти за ставкою 12,50% річних, тобто зобовязання банку про нарахування процентів обмежувалися строком дії депозиту з 18.08.2014р. по 18.01.2015р.., визначений п.1 договору. Крім цього, з цього договору вбачається, що сума депозиту була прийнята на вкладний рахунок №2630.6.061275.001, а нараховані проценти зараховується вкладнику на відкритий рахунок №2638.4.061275.001. Проте, як видно з виписки по особовому рахунку (а.с.13) виплата позивачу грошових коштів сумами від 120 до 50 доларів США проводилася з іншого рахунку - №10022070900840. Позивач, звертаючись до суду з цим позовом не долучив до позову копію Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які оприлюднені на офіційному сайті банку та, відповідно до положень п.9 договору, які разом з цим договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невідємними частинами. Позивач у позові наводить положення п.5.1 Основних умов, який визначає порядок, строки та умови повернення вкладу після закінчення строку договору (п.6 договору-заяви), відповідно до якого у випадку закінчення терміну розміщення строкового вкладу, визначеному у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення вкладу, кошти зі строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія договору припиняється. Враховуючи, що кошти зі строкового вкладного рахунку були перераховані на інший поточний банківський рахунок позивача №10022070900840 та виходячи з результатів аналізу зазначених вище правових норм та умов договору банківського вкладу, суд вважає, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку перед [PERSON] за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, установлений цим договором. Кошти, переказані Банком отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів, як помилково вважає позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-80гс14 від 02 вересня 2014 року. Закінчення ж строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Тобто, у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену\~\~ч. 2 ст. 625 ЦК України, про що і було заявлено позивачем та задоволено судом позов в цій частині частково: стягнуто 3% річних, проте не в іноземній валюті, а в національній валюті. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс 13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача процентів після закінчення строку дії договору на суму 336,89 доларів США, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого становить 1759,40 грн. (3703,21 х 22,60 +1848,23) х1%.

Outcome: partial