Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" після скасування судового наказу від 5.09.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення з неї на його користь заборгованості за спожиту теплоенергію. На обгрунтування вимог зазначив, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS]. В період з 01.07.2000 року по 01.08.2013 року їй на квартиру площею 73,1 кв.м. була відпущена теплова енергія, яку вона споживала, проте плату за неї не сплачувала, в зв'язку з чим за вказаний період за нею утворилася заборгованість в розмірі 23941 грн. 49 коп. Оскільки відповідачка в добровільному порядку відшкодувати зазначену заборгованість не бажає, позивач просить суд стягнути з неї на його користь зазначену суму, 3% річних в сумі 473,89 грн., інфляційні збитки в сумі 73,53 грн. та понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд стягнути задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], діючий на підставі довіреності, позовні вимоги визнав частково, зробивши заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.1996року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського нотаріального округу (арк.спр. ). Квартира відповідачки підключена до системи центрального опалення і позивачем на її ім'я відкрито особовий рахунок [NUMBER] на сплату послуг з надання теплової енергії (арк.спр.9). Згідно ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги у квартирі, яка належить громадянину на праві власності, стягується по затвердженим в установленому порядку тарифам. Відповідно до ст.68 ЖК України, Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, якими передбачені розрахунки для встановлення оплати послуг, плата за надання цих послуг повинна надаватися не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Обов'язок споживачів теплової енергії щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за отриману теплову енергію передбачений ст.19 Закону України "Про теплопостачання" від 2.06.2005р та п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. Суд вважає, що оскільки позивачем на ім'я відповідачки було відкрито рахунок на споживання теплової енергії, це свідчить про фактичне укладення договору, згідно якого позивач повинен надавати, а відповідач сплачувати плату за спожиту теплову енергію. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Як вбачається з досліджених судом доказів, договір між сторонами не укладався, тому відповідачка повинна була сплачувати послуги на підставі відкритого на її ім'я рахунку не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Судом встановлено, що послуги з теплопостачання в період з 01.07.2000 року по 01.08.2013 року відповідачкою [PERSON] не сплачувались (арк.спр.7-8). Згідно розрахунків позивача сума заборгованості відповідачки за відпущену теплову енергію за за період з 01.07.2000 року по 01.08.2013 року складає 23941,49 грн. (арк.спр.7-8). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В разі, якщо вимоги заявлені поза вказаними строками, суд може за заявою відповідача, зробленою до винесення рішення, відповідно до п.3 ст.267 ЦК застосувати строки позовної давності. Оскільки представник відповідача звернувся до суду з такою заявою, вимоги підлягають задоволенню частково, в межах трирічного строку позовної давності. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про стягнення суми заборгованості в розмірі 23941,49 грн. за період з 01.07.2000 року по 01.08.2013 року після скасування судового наказу, який було видано Димитровським міським судом 05.09.2013року. Скасовано судовий наказ було за заявою боржника 04.10.2013року. В судовому засіданні представник позивача заявив, що в разі, якщо судом буде прийнята заява представника відповідача про застосування строку позовної давності, то платежі за використану, але несплачену теплоенергію мають нараховуватись з 01.10.2010року по 01.08.2013року і становити 9277,65грн., що було прийнято в судовому засіданні представником відповідача. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, тому вимоги позивача про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 процентів річних підлягають задоволенню. Проти стягнення 3% річних в сумі 473,89грн. та інфляційних збитків в розмірі 73,53грн. представник відповідача не заперечував, визнавши зазначені вимоги повністю. Вирішуючи питання про судові витрати у справі в порядку ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно до задоволених вимог судовий збір в розмірі 92,10грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial