Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк, звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 20.09.2006 року, сума якої складає 15805,84 грн. та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.09.2006 року між ними та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість у розмірі 15805,84 гривень. Згідно Договору, відповідач зобов'язався перед позивачем, зокрема сплачувати відсотки за користування кредитом, пеню, винагороду та комісію на умовах, передбачених цим Договором. Вказаний договір підписаний двома сторонами, тобто ПАТ комерційний банк „ПриватБанк \~\~та [PERSON] Відповідно до Договору, забезпеченням виконання зобовязань за Договором є особисті доходи та майно Позичальника, що належить йому на праві власності, та на яке може бути звернене стягнення у порядку, встановленому діючим законодавством. Разом з тим, відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за Договором по користуванню кредитом у встановлені строки не виконувала, чим порушила умови Договору та вимоги діючого цивільного законодавства України, зокрема ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у встановлений договором строк. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк - задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], яка \~\~зареєстрована за адресою : [INFO] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2006 року, у розмірі 15805,84 грн. \~\~ ( пятнадцять тисяч вісімсот пять грн. 84 коп.). Стягнуто з [PERSON], [INFO], ІНН [NUMBER], яка \~\~зареєстрована за адресою : [INFO] \~\~на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк \~\~судові витрати: судовий збір в сумі 243,60 грн. \~\~ До суду 12 жовтня 2016 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення, з клопотанням про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2016 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення - задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 вересня 2014 року, ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасоване. Призначено справу до розгляду в загальному порядку. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили застосувати позовну давність до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно вимої ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати. В силу ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Зі змісту статей 6, 627, 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Судом встановлено, що 20.09.2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк та [PERSON]\~\~ було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту \~\~зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом(а.с.9). У звязку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2014 року утворилась заборгованість в сумі 19512,63 грн., яка складається з наступного :\~\~3367,99 грн. заборгованість за кредитом ;\~\~16144,64 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 4935,64 грн., яка була задоволена судовим наказом Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25.11.2008 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 14576,99 грн. А також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 728,85 грн. (процентна складова), а разом 15805,84 гривні (а.с.5-8). Що стосується доводів відповідача, яка посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а завідсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, ч. ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Як убачається з правил користування платіжною карткою п. 5.4 сторони встановили, що строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту у цілому - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (а.с.15). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. З ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії 'припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в іримусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6- 20цс14, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі судового наказу Дзержинського райнного суду м. Кривого Рогу у справі № 2н-4286/2008 від 25 листопада 2008 року з [PERSON] вже стягувалась заборгованість (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, банк має право на пред"явлення позову щодо стягнення несплачених відсотків. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи видно, що відповідач заявляв про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності. Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем в межах строку позовної давності підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2006 року у розмірі 7834,47 грн, яка складається з: 6985,21 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 10 квітня 2011 року по 10 квітня 2014 року, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), та 349,26 грн. штраф (процентна складова 5%). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial