Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Представник позивача - адвокат Фрей А.В. подав до суду позовну заяву до [PERSON] у якій, просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт вступу [PERSON] у володіння та управління спадковим майном після смерті Спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 травня 1993 року, виданого Сморжівською сільською радою; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на Житловий будинок, позначений літерою «А-1» загальною площею 38,9 м. кв. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №24 та підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 травня 1993 року, виданого Сморжівською сільською радою. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, зокрема, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме: проживав без реєстрації на день смерті [PERSON] - [INFO] , в будинку по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт в користь онука - [PERSON] , яким заповіла належний їй будинок останньому. При зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася, участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила. Заяви та клопотання учасників справи Представник позивача подав на розгляд суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити (а.с.35). Відповідачка подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає(а.с.36). Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частини 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії у справі Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 29.07.2021 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.2-3). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.18-19). 08.05.1971 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 08.05.1971 (а.с.16). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.1972(а.с.17). На підставі рішення Радехівського райвиконкому №80 від 17.05.1990, [PERSON] видано Свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 12.06.1990 на будинковолодіння, колгоспний двір, головою якого вцілому є [PERSON] , яке знаходиться в [ADDRESS] (а.с.22). Згідно поверхового плану з Технічного паспорта на будинок, виданого 26.03.1990, по [ADDRESS] знаходиться Житловий будинок позначений літерою «А-1, загальною площею приміщень 38,9 м. кв та складається з: кладова, кухня, жила кімната, тамбур(а.с.23-24). Відповідно до заповіту, складеного 01.12.1990 у с. Сморжів Радехівського району Львівської області, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, в тому числі належний їй будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Щуровичі Радехівського району Львівської області - внуку: [PERSON] (а.с.21). Згідно зі свідоцтвом про смерть від 29.05.1993, [PERSON] померла [INFO] у с. Щуровичі Радехівського району Львівської області (а.с.15). Довідкою, виданою Лопатинською селищною радою Радехівського району Львівської області від 09.06.2021 за №355 встановлено, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею без реєстрації проживав її онук [PERSON] , [INFO] . Від імені померлої [PERSON] виконкомом Сморжівської сільської ради Радехівського району Львівської області посвідчувався заповіт, реєстраційний номер 30 від 01.12.1990 (а.с.20). 23.06.2021 Радехівською ДНК [PERSON] відмовлено у відкритті спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у зв`язку з пропуском шестимісячного строку встановленого ст. 1270 ЦК України(а.с.26). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавець не встиг оформити свої спадкові права на будинковолодіння, яке є предметом спору у даній справі. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Нормою частини 2 цієї статті ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Норми статей 293 та 294 ЦПК України, визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм процесуального закону, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - постанова Пленуму ВСУ). Так, в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 16 постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктами 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] до дня смерті, [INFO] , була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею без реєстрації проживав її онук [PERSON] , [INFO] . [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї бабусі, однак не зміг оформити свої спадкові права через те, що пропустив строк у шість місяців з дня відкриття спадщини. Ці обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами. Таким чином, суд доходить переконання про наявність достатніх обґрунтованих підстав вважати, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Також, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого була [PERSON] . Станом на 29.05.1993 у цьому житловому будинку була зареєстрована та проживала лише [PERSON] як голова двору. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] . За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, в тому числі належний їй будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Щуровичі Радехівського району Львівської області - онуку: [PERSON] . Однак, позивач пропустив строк, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України та позбавлений можливості юридично оформити право на спадкове майно у визначений законом спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право на житловий будинок) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. З огляду на обґрунтованість та підставність заявлених вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та

Outcome: approved