Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 05.07.2008 року. Мотивує заяву тим, подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейні життя та обов»язки, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає алкогольними напоями,що стало причиною виникнення постійних сварок, сторони втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, шлюбні відносини між ними припинились, спільного господарства не ведуть, проживають окремо,оскільки відповідач змінив постійне місце проживання, переїхавши до Автономної Республіки Крим, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими та суперечить інтересам позивача.Намагаючись зберегти сім»ю позивач змушена була поїхати до відповідача в АР Крим, але він не виявив бажання повернутись до м.Києва, тому зрозуміла, що у їх шлюбу немає майбутнього. Просила також стягнути з відповідача аліменти на утримання чотирьох малолітніх дітейв розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення повноліття. Діти проживають разом з нею, та знаходяться на повному її утриманні, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов»язків по утриманню та вихованню дітей. Позивач в судове засіданняне з»явилась, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, а також зазначила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з вересня 2015 року, спору щодо визначення місця проживання дітей не мають, майновий спір між сторонами відсутній. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України. З урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв'язку з неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв'язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідач про день, місце та час розгляду справи повідомлявся через офіційний веб-сайт Подільського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України). Проте, в судове засідання відповідач не з'явився. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.07.2008 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 05 липня 2008 року, видане Відділомреєстрації актів цивільного стану ПодільськогоРУЮ у м. Києві, актовий запис №433 (а.с. 10). Від спільного життя сторони мають чотирьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7, 8, 9). Діти проживають разом з матір"ю [PERSON] Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з вересня 2015 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, сторони не проживають разом з 2015 року, інших доказів сторонами не надано, тому шлюб сторін може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання чотирьох дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 20.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак аліменти підлягають стягненняю з дня подання зустрічної позовної заяви до суду, тобто з 20.04.2017 р. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved