Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що з 2012 року по травень 2016 року вона проживала з [PERSON] без реєстрації шлюбу; від сумісного проживання сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]; на даний час дитина залишилась проживати з позивачем; відповідач участі в утриманні доньки не приймає, хоча спроможний це робити, тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з"явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про виклик до суду, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи без його участі чи про відкладення судового розгляду не подав. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з положеннями "Конвенції про права дитини" та "Декларації прав дитини" інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка, згідно з довідкою виконавчого комітету Бахмацької міської ради Чернігівської області № 5422 від 23.09.2016 року проживає разом з матір'ю в [ADDRESS] (а.с.3,6). Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку відповідно до ст. 181 СК України, в силу якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що обов'язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним; відповідач є особою працездатного віку; добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] не надає, хоча спроможний це робити; виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, суд вважає за можливе вимоги позивача задовольнити й стягувати з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 200.00 грн. судових витрат, пов»язаних з наданням їй правової допомоги адвокатом, яка полягає в складанні позовної заяви. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В підтвердження понесених судових витрат, позивачем до матеріалів позову додано квитанцію № 774 від 23.09.2016 року про сплату адвокату Большак В.М. за складання позову до суду 200.00 грн. (а.с.7). Відповідно роз'яснень, викладених в п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Крім того, в п.48 Постанови визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем, окрім вищевказаної квитанції не надано інших документів, в підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, зокрема договору про надання правової допомоги адвокатом та розрахунку витрат на правову допомогу, в якому повинно бути зазначено, які саме юридичні послуги були надані адвокатом Большак В.М., їх кількість та витрачений на них час, тому суд приходить до висновку, що вказані витрати позивачем належним чином не обґрунтовані і підстав для їх відшкодування суд не вбачає. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної, чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved