Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері, посилаючись на наступне. [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 2,0001 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Павлопільсьої сільради Нікопольського району Дніпропетровської області (державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ДП 073914, виданий 22.12.2003 року, на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації № 352-р від 08.08.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.03.125.01152). Померлою заповіт складений не був. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. З урахуванням цього, вона є єдиною спадкоємицею померлої. 14.12.2018 року вона через довірену особу звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,0001 га, що знаходиться на території Павлопільської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Проте, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів щодо належності цього майна спадкодавиці. Дійсно, [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП 073914 від 22.12.2003 року, належала земельна ділянка, площею 2,0001 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Павлопільської сільради Нікопольського району. Але оригінал вказаного державного акту було втрачено, місце його знаходження не відоме, що унеможливлює спадкування майна за померлою. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1206749272018 від 18.10.2018 року, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0001 га, що розташована на території Павлопільської сільради Нікопольського району Дніпропетровської області, має кадастровий номер 12222985000:05:016:0060. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Вона є спадкоємицею за законом майна померлої [PERSON] , яке складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0001 га, що розташована на території Павлопільської сільради Нікопольського р-ну Дніпропетровської області. Під час оформлення спадкових прав встановлена відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. За викладених обставин вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Як зазначено у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до висновку експерта про ринкову вартість земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що перебуває у власності [PERSON] , підготовленого ПП ВКАФ «Солнцево» 18.01.2019 року, оціночна вартість земельної ділянки, площею 2,0001 га, склала 14 001 грн. За таких обставин вимушена звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули, представник позивача надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.102). Відповідач та третя особа не надали до суду жодних заяв та про причини неявки до суду також не повідомили, хоча про розгляд справи повідомлялись належним чином. Згідно зі ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа слухалась в порядку ст.131, 223, 280 ЦПК України у відсутність представників відповідача та третьої особи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~ Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з\~ч.1\~ст.1261\~ЦК України,\~у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив та\~батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с.9, 65, 99). Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 2,0001 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Павлопільсьої сільради Нікопольського району Дніпропетровської області (державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ДП 073914, виданий 22.12.2003 року, на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації № 352-р від 08.08.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.03.125.01152) (а.с.12-13, 16-21). Померлою заповіт складений не був. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Позивачка є донькою спадкодавиці (а.с.10-11) і спадкоємицею померлої [PERSON] 14.12.2018 року позивачка звернулася до Другої кам`янської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] (а.с.69). Проте, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Як встановлено в судовому порядку, позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері [PERSON] (а.с.10-11). Спадкове майно складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0001 га, що розташована на території Павлопільської сільради Нікопольського р-ну Дніпропетровської області (а.с.12-13, 16-21). Під час оформлення спадкових прав встановлена відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має з`ясовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved