Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, який підтримала в судовому засіданні, посилається на те, що є власником Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про придбання будинку з прилюдних торгів від 17 серпня 1981 року. У вказаному будинку крім неї зареєстровані також її чоловік [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] . Останній, відповідач по справі, протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння влаштовує сварки, застосовує фізичне насильство до неї та чоловіка, свого батька, спричиняє тілесні ушкодження, нищить належне їй майно. Внаслідок протиправних дій з боку відповідача вона перебуває у щоденному стресі, що провокує проблеми зі здоров`ям. Крім того, у зв`язку із реєстрацією відповідача у її житловому будинку та відсутністю у нього постійного місця роботи, позбавлена можливості оформити субсидію. Її неодноразові звернення у органи поліції на протиправну поведінку відповідача належного реагування не мають, вказані дії з боку сина продовжуються. З метою захисту своїх законних прав та інтересів, просить виселити відповідача із вказаного житла, у зв`язку із неможливістю спільного проживання, без надання іншого житла. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із вказаних підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлявся в установленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивачки, її представника та свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, Ѕ частина житлового будинку по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання будинку з прилюдних торгів від 17 серпня 1981 року, зареєстрованому у реєстровій книзі 27 серпня 1981 року за № 1737 (а.с. 9). Згідно із долученою до матеріалів справи копією будинкової книги в житловому будинку за вищевказаною адресою зареєстровані : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] (а.с. 6-8). Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК Української РСР) ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). До матеріалів справи долучено копії постанов суду про неодноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, злісну непокору законним вимогам працівників поліції, та вчинення домашнього насильства. Вказаними постановами суду [PERSON] визнано винним та накладено адміністративні стягнення у виді штрафу (а.с. 38-43). Неналежну поведінку відповідача за місцем проживання також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , сусіди позивачки, які вказали на неодноразові факти вчинення відповідачем актів домашнього насильства, його часті висловлювання в сторону батьків, родичів та сусідів нецензурною лексикою, спричинення тілесних ушкоджень, нищення майна. Підкреслили, що вчинення таких дій відбувається в час перебування відповідача в стані алкогольного сп"яніння. Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача позивачка посилається на те, що відповідач систематично вчиняє сваркиз нею та її чоловіком, ображає їх нецензурною лайкою та порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з відповідачем в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними. З наведених обставин в діях відповідача вбачається систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними, у зв`язку з чим [PERSON] слід примусово виселити із вказаного житла, без надання іншого житлового приміщення. На підставі наведеного та

Outcome: approved