Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся у суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.09.2010 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 624 800 грн., що на день підписання договору еквівалентно 78 100 доларів США, а [PERSON] зобов`язувався повернути всю позику не пізніше ніж 17.09.2011, згідно графіку, що вказаний у договорі. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 17.09.2010 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., відповідно до якого останні передали в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] в розмірі Ѕ частки, [PERSON] та [PERSON] по ј частці кожному. Позивач виконав свої зобов`язання за договором позики в повному обсязі, однак відповідач 1 свої зобов`язання не виконує, грошових коштів за договором позики не повернув. У зв`язку із порушенням умов договору позики позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. та 01.03.2012 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Намагаючись задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку, позивачу стало відомо про те, що відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження на підставі постанови від 19.03.2012, реєстраційний номер 12309169 та постанови від 20.03.2011, реєстраційний номер 11145678 накладено арешт на квартиру. У зв`язку з порушенням боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Оскільки вищевказана квартира була передана в іпотеку 17.09.2010, а постанови про накладення арешту на майно [PERSON] винесені 20.03.2011, та на майно [PERSON] відповідно 19.03.2012, позивач має переважне право звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку із накладенням відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві арешту на вказану квартиру позивач позбавлений можливості задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому і виникла необхідність зняття арешту. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 15.03.2018 відкрито провадження у даній справі. 02.07.2018 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані на розгляд судді Мицик Ю.С. /а.с.62/. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 06.07.2018 було прийнято вказану справу до провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с. 63-64/. Ухвалою суду від 14.01.2019 було витребувано докази /а.с. 90-91/. 22.05.2019 ухвалою суду позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] залишено без розгляду, у зв`язку із смертю останньої /а.с. 122-123/. Ухвалою суду від 21.06.2019 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті /а.с. 152-153/. Відповідачі відзив до суду не надіслали. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідачі та представник відповідача 1 не з`явилися, про день, час та місце судового засідання були повідомлені судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа - Дарницький РВДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві в судове засідання представника не направила, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу /а.с. 97/. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом встановлено, що 17.09.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 624 800 грн., що на день підписання договору еквівалентно 78 100 доларів США, а [PERSON] зобов`язувався повернути всю позику не пізніше ніж 17.09.2011, згідно графіку, що вказаний у договорі /а.с. 8-9/. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 17.09.2010 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., відповідно до якого останні передали в іпотеку квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] в розмірі Ѕ частки, [PERSON] та [PERSON] по ј частці кожному /а.с. 13-16/. Позивач зазначає, що він виконав свої зобов`язання за договором позики в повному обсязі, однак [PERSON] свої зобов`язання не виконує, грошових коштів не повернув. У зв"язку із порушенням умов договору позики, 01.03.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] в розмірі Ѕ частки, [PERSON] та [PERSON] по ј частці кожному /а.с. 10/. Згідно п. 5.3 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за основним договором та/або цим договором, сторони домовлись про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснене будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», та/або шляхом вчинення виконавчого напису (з урахуванням неустойки) з покладенням обов`язку оплатити нотаріальні дії на іпотекодавців та/або за рішенням суду. Намагаючись задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку, позивачу стало відомо про те, що відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження на підставі постанови від 19.03.2012, реєстраційний номер 12309169 та постанови від 20.03.2011, реєстраційний номер 11145678 накладено арешт на майно боржників [PERSON] та [PERSON] Звертаючись у суд, позивач зазначає, що реалізація заставного майна в межах виконавчого провадження є неможливою. У зв`язку з порушенням боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Суд погоджується з доводами позивача в цій частині. Відомості про наявність арешту предмета іпотеки підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.02.2018. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною першою статті 578 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 жовтня 2018 року у справі № 6-13цс14, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Судом встановлено, що квартиру [ADDRESS] , було передано в іпотеку 17.09.2010, а оспорюваний арешт накладено відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження на підставі постанови від 19.03.2012, реєстраційний номер 12309169 та постанови від 20.03.2011, реєстраційний номер 11145678, тобто під час існування чинної іпотеки. Обставин наявності будь-якої іншої державної реєстрації іпотеки згаданої квартири до 17.09.2010 судом не встановлено, а тому позивач має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, перешкодою чому є наявний арешт. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, як обґрунтовані. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved