Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] із вказаною вимогою, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 5 000,0 гривень, на місяць, до досягнення дитиною повноліття, а також на користь [PERSON] утримання в розмірі 3500,0 гривень до досягнення сином [PERSON] віку трьох років. В обґрунтування позову посилалась на наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 29 жовтня 2010 року. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та, відповідно, знаходиться на її утриманні. Відповідач, будучи батьком дитини, кошти на утримання сина не надає. Відповідач уникає від надання матеріальної допомоги у добровільному порядку, хоча, за твердженням позивача відповідач в змозі надавати дитині матеріальну допомогу. Дитина проживає з матір'ю, втім, її можливості з утримання дитини є обмеженими, мати дитини потребує матеріальної допомоги, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, у зв'язку із чим вона змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник відповідача, а також відповідач в судове засідання з'явились, позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення з нього аліментів на утримання сина та матері у сумі 1000,0 гривень. В судове засідання з'явився представник позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, надані суду заяви, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 29.10.2010 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб від 29 жовтня 2010 року. Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], сторони по справі вказані батьками дитини. Згідно довідки, виданої ОСББ «Середньофонтанський» вбачається, що позивачка та син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] з 24.02.2014 року працює в ТОВ «Еверласт» на посаді майстра з діагностики та налаштування електронного обладнання та отримує приблизно 3 000,0 гривень на місяць, що також підтверджено стороною відповідача у судовому засіданні. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. Спору між сторонами про визначення місця проживання дитини між сторонами судом не встановлено. Відповідач на сьогоднішній день не виконує свої обов'язки щодо надання утримання дитини, що спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого сторона звернулась до суду. При постановленні рішення судом враховані матеріальне становище дитини, її матері; задовольняючи позов суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи відсутність доказів такого, а й його можливості щодо його отримання. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, з урахуванням викладеного, суд має задовольнити позовні вимоги позивача частково. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання сина, суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: в розмірі 1032,0 гривень, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», а також той факт, що можливості матері із забезпечення дитини є обмеженими, дитина потребує додаткових витрат на її утримання. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При цьому, згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, судом враховано, що мати дітей здійснює догляд за ними, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що про зазначене заявлено обома сторонами, а також з того, що відповідач певний час працював на іншій роботі та посаді, у зв'язку із чим зарплатню отримує нерегулярно. Таким чином, ураховуючи відповідне волевиявлення обох сторін, а також наведені обставини, суд вважає за можливе визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, враховуючи, що мати дитини, на утриманні якої перебуває дитина, на сьогоднішній день не працює, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на її утримання аліменти у розмірі 609,0 гривень, що складає 50 відсотків від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленому ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час постановлення рішення по цій справі суд має врахувати положення частини 4 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Outcome: partial