Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 273286,30 гривень, 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 18848,22 гривень, судовий збір у розмірі 2978,70 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5735 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів на суму 210000 гривень, за умовами якого відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в строк до 11 листопада 2010 року. 12 травня 2012 року між сторонами був укладений ще один договір позики грошових коштів на суму 13100 доларів США, за умовами якого відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в строк до 15 серпня 2012 року. 22 травня 2013 року [PERSON] повернув частину боргу у розмірі 6500 доларів США, у зв'язку з чим заборгованість відповідача за договором позики від 12 травня 2012 року становить 6600 доларів США і відповідно до офіційного курсу валют станом на 07.11.2013 року у національній валюті складає 52753,80 гривень. Заборгованість відповідача за договором позики від 11.10.2010 року з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення становить 220532,50 гривень, а три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 11.10.2010 року за два роки та 362 дні - 18848,22 гривень. На даний час борг відповідач не повернув, вимоги позивача щодо повернення боргу ігнорує, на телефонні дзвінки не відповідає та всіляко уникає зустрічі з останнім. Зазначені дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, зіпсуванню нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя та членів його родини, відсутність у позивача суми позичених коштів, яка є значною, суттєво знижує його життєвий рівень, у зв'язку з чим моральну шкоду він оцінює у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Крім того, позивач був змушений звертатися за правовою допомогою до фахівця у галузі права і вартість юридичних послуг становить 8000 гривень, яку він також просить стягнути з відповідача. Представник позивача Коц В.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач, будучи повідомленим про день та час слухання справи своєчасно і належним чином, протягом тривалого часу у судові засідання не з'являється, надаючи заяви про відкладення розгляду справи з різних причин, у судове засідання, призначене на 24 лютого 2014 року відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим, не з'явився повторно, а тому відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та постановляє заочне рішення. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 210000 гривень, які [PERSON] зобов'язався повернути в строк до 11 листопада 2010 року за першою вимогою, про що останнім була складена розписка. Як вбачається зі змісту вказаної розписки, [PERSON] отримав гроші у зазначеній сумі в присутності свідка [PERSON] 12 травня 2012 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 13100 доларів США, які [PERSON] зобов'язався повернути в строк до 15 серпня 2012 року за першою вимогою, про що останнім була складена розписка. Як вбачається зі змісту вказаної розписки, [PERSON] отримав гроші у зазначеній сумі в присутності свідків [PERSON], [PERSON] Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач частково виконав умови договору позики, повернувши 22 травня 2013 року частину боргу за договором позики від 12 травня 2012 року у розмірі 6500 доларів США. Таким чином, згідно даних Національного банку України, відповідно до офіційного курсу валют станом на 07 листопада 2013 року, загальна сума не повернутих відповідачем коштів складає 262753,80 гривень, з яких 52753,80 гривень за договором позики від 12 травня 2012 року (6600 доларів США х 7,993), за договором позики від 11 жовтня 2010 року - 210000 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2013 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога з проханням повернути суму позики у добровільному порядку. Судом встановлено, що відповідач до теперішнього часу не повернув у повному обсязі позичені у позивача кошти. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 12 травня 2012 року у межах заявлених позовних вимог у сумі 52753,80 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення суми боргу за договором позики від 11.10.2010 року з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ст. 1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Судом не встановлено існування домовленості між сторонами про виконання простроченого грошового зобов'язання без урахування індексу інфляції та річних процентів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд частково задовольняє позовні вимоги про стягнення суми індексації у межах заявлених позовних вимог за період з грудня 2010 року по жовтень 2013 року. При обчисленні суми індексації грошового боргу суд виходить з того, що за період з грудня 2010 року по жовтень 2013 року індекси інфляції у процентах склали: грудень 2010 року - 100,8 %, січень 2011 року - 101 %, лютий 2011 року - 100,9 %, березень 2011 року - 101,4 %, квітень 2011 року - 101,3 %, травень 2011 року - 100,8 %, червень 2011 року - 100,4 %, липень 2011 року - 98,7 %, серпень 2011 року - 99,6 %, вересень 2011 року - 100,1 %, жовтень 2011 року - 100 %, листопад 2011 року - 100,1 %, грудень 2011 року - 100,2 %, січень 2012 року - 100,2 %, лютий 2012 року - 100,2 %, березень 2012 року - 100,3 %, квітень 2012 року - 100 %, травень 2012 року - 99,7 %, червень 2012 року - 99,7 %, липень 2012 року - 99,8 %, серпень 2012 року - 99,7 %, вересень 2012 року 100,1 %, жовтень 2012 року - 100 %, листопад 2012 року - 99,9 %, грудень 2012 року 100,2 %, січень 2013 року - 100,2 %, лютий 2013 року - 99,9 %, березень 2013 року - 100 %, квітень 2013 року - 100 %, травень 2014 року - 100,1 %, червень 2013 року - 100 %, липень 2013 року - 99,9 %, серпень 2013 року - 99,3 %, вересень 2013 року- 100%;, жовтень 2013 року - 100,4 %. Всього, за період прострочення виконання грошового зобов'язання індекс інфляції склав - 1,050 %. Таким чином, сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року складає 220500 гривень (210000 Х 1,050=220500). З наданим позивачем розрахунком індексу інфляції на суму заборгованості суд не погоджується. Суд задовольняє позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року у межах позовних вимог, виходячи з наступного. Станом на 07 листопада 2013 року виконання грошового зобов'язання за договором позики від 11 жовтня 2010 року було прострочено на 2 роки 362 дні. Таким чином, сума трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики від 11 жовтня 2010 року складає 18848,22 гривень (210000 Х 3 Х 1092 / 365 / 100). Виходячи з наведеного, загальна сума заборгованості за договором позики від 11 жовтня 2010 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 239348,22 гривень. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Суд не вважає позовні вимоги в частині стягнення 5735 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються судами, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами законодавства. Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Відшкодування моральної шкоди також не передбачено умовами договору позики. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди та не обґрунтовано розмір, в який позивач оцінює завдану йому моральну шкоду. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 8000 гривень, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В матеріалах справи маються договір про надання юридичних послуг, укладений 08 жовтня 2013 року між [PERSON] та фізичною особою підприємцем Коц В.В., а також квитанція про сплату [PERSON] 8000 гривень згідно укладеного договору, однак відомості, що ФОП Коц В.В. є фахівцем у галузі права або адвокатом в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивачем та його представником в ході судового розгляду не наданий розрахунок суми наданої юридичної допомоги в зазначеному розмірі відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Позивачем при пред'явленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме -судовий збір у сумі 2978,70 гривень, що підтверджується квитанцією №890730006 від 07 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Загальна сума заявлених позовних вимог складає 297869,52 гривень, загальна сума задоволених позовних вимог складає 292102,02 гривень, що складає 98,06 % ціни позову. При таких обставинах з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у сумі 2921,02 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial