Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулось в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № СК - 1522 - 032830/9-2008 від 26.09.2008 р. відповідач отримав споживчий кредит в сумі 5454,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1 % на рік. Оскільки, позичальник [PERSON] свої зобов'язання по договору не виконав, станом на 12.08.2013 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі - 79271,78 грн. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що станом на 8.01.2014 р. заборгованість відповідача за кредитним договором складає 73827,48 грн., яку просить стягнути задовольнивши позов. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що 26.12.2013 р. оплатив судові витрати та заборгованість по тілу кредиту. Просить зменшити розмір пені, оскільки, він працює охоронцем в магазині та його дохід є незначним. Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. З кредитного договору № СК - 1522 - 032830/9-2008 вбачається, що такий був укладений між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 26.09.2008 р. на суму 54540,50 грн. із платою за користування кредитом 0,1 % річних. При укладені кредитного договору сторони домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів [PERSON] зобов'язався сплатити на користь банку пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.23 договору. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач порушуючи умови договору свої зобов'язання належним чином не виконував. Однак, як вбачається із квитанцій від 2.10.2013 р., 13.11.2013 р., 5.12.2013 р. та від 26.12.2013 р., останнім було сплачено заборгованість за кредитом в розмірі 5445 грн., а також судові витрати в розмірі 792,72 грн., що стверджується з квитанції від 26.12.2013 р. З дослідженої судом довідки про стан заборгованості за кредитом, встановлено, що станом на 8.01.2014 р. заборгованість [PERSON] становить 73827,48 грн., з яких 601,52 грн. - сума трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості та 73225,96 грн. - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту, процентів та щомісячної комісії за кредитним договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення умов договору, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Окрім того, на підставі положення п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про: становлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами (далі - Закон) зазначив, що виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на наведене, визначаючи розмір неустойки суд враховує і ті обставини у справі, що відповідач в добровільному порядку сплатив заборгованість по тілу кредиту, відсотки, а також, сплатив понесені банком судові витрати, що на думку суду, має істотне значення при оцінці розміру збитків, які завдані позивачу. На думку суду, нарахований позивачем розмір пені значно, а саме більше як в десять разів, перевищує тіло кредиту, а тому, такий слід зменшити, визначивши в сумі 5000 грн. Виходячи з наведеного, підсумовуючи вищевикладене з врахуванням трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості 601,52 грн. з відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору в розмірі 5601,52 грн.

Outcome: partial