Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що за відповідачем наявна заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом виданим Коростенським міськрайонним судом, що стверджується довідкою - розрахунком ВДВС Коростенського МРУЮ. Аліменти, що стягувались, призначались на утримання повнолітньої доньки [PERSON] на період її навчання. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15.03.2018 року у справі 279/3084/17 вже стягнуто пеню за прострочення аліментів за попередній період. На день подачі позову борг відповідача становить 15419, 70 гривень. За період липень 2017 року по січень 2018 року, включно, розмір пені, розрахований відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України становить 5312, 74 гривні. Крім цього, заборгованість за минулий період становить 9226, 55 гривень. З врахуванням заборгованості за минулий період загальна сума заборгованості становить 89031, 29 гривень. Рішенням суду просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2017 року по день подання позову до суду в розмірі 15419, 70 гривень. 13.08.2018 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 18.10.2018 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь-яких клопотань, пов"язаних з розглядом справи, не подав. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що станом на 01.02.2018 року за відповідачем рахується заборгованість по аліментам, які підлягали стягненню на користь позивача, в сумі 15419, 70 гривень, з яких 9226, 55 гривень борг , який існував станом на 01.07.2017 року та як неустойка за прострочення сплати аліментів, на підставі ст.196 СК України, був стягнутий на користь [PERSON], а також 6193, 15 гривень заборгованість з липня 2017 року по лютий 2018 року. Факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами та її розмір сторонами не оспорений. Наявність заборгованості тягне відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст.196 Сімейного кодексу України. Так, згідно ч.1ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З роз»яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " слідує, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст.196 Сімейного кодексу України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст.196 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Суд вважає, що у виникненні заборгованості є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком, будучи обізнаним про свій обов"язок щомісячно сплачувати аліменти на період навчання повнолітньої дочки не сплачував щомісячно в повному розмірі аліменти позивачу, не маючи при цьому будь - яких інших зобов"язань за виконавчими листами, оскільки на спростування зазначеного будь-яких доказів суду не подано, як і доказів того, що несплата аліментів була зумовлена поважними причинами. Проведений позивачем детальний розрахунок неустойки ( пені) відповідачем не оспорений. При цьому враховуючи, що пеня в сумі 9226, 55 гривень вже стягнута на користь позивача судовим рішенням, тому підстав для включення даної суми до суми пені, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з липня 2017 року по січень 2018 року, включно, не має, оскільки це призведе до подвійного стягнення однієї і тієж суми боргу, що є недопустимим. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати у справі підлягають розподілу в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial