Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені більш ніж пів року тому у звязку з постійними сварками на побутовому рівні та втратою почуття поваги та гідності один до одного, різними поглядами на ведення господарства. Крім того, вже тривалий час позивач з відповідачкою не веде спільний сімейний бюджет та уникають спілкування. Подальше сумісне життя і збереження сімї позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить його інтересам. спір щодо розподілу майна на даний час відсутній. В наданні строку на примиренні позивач вважає немає необхідності, оскільки шлюб носить формальний характер та його збереження є таким, що суперечить інтересам позивача. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Від шлюбу мають повнолітнього сина. Позивач в судове засідання, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 жовтня 1996 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №413, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КГ №015262 від 26.10.1996 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], 13.08.1998 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні 28.02.2017р. представником відповідача було надано суду заяву відповідача про надання строку на примирення, розгляд якої було відкладено у наступне судове засідання у звязку із неявкою відповідача в судове засідання. Ухвалою суду від 28.02.2017р. явку відповідача у судове засідання 29.03.2017р. було визнано обовязковою. Відповідач в судове засідання 29.03.2017р. не зявилася, у звязку з чим заяву про надання строку на примирення від 28.02.2017р. судом залишено без розгляду. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також те, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат не вирішується судом, оскільки позивач на цьому не наполягає.

Outcome: approved