Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі представника [PERSON] , звернулися до суду із позовною заявою до Юрковецької сільської об`єднаної територіальної громади Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, визначення часток у майні колишнього колгоспного двору, яке збереглося. Посилаються на те, що будинковлодіння по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносилось до колгоспних дворів, у якому на той час були зареєстровані та проживали шість осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були співвласниками вказаного будинковолодіння. Позивачі посилаються на те, що оскільки частки членів бувшого колгоспного майна у майні двору є рівними, кожному з співвласників належала 1/6 частка у майні колгоспного двору вказаного будинковолодіння, яке було побудовано до 1991 року та збереглося по теперішній час. [INFO] в с. Баламутівка Заставнівського району Чернівецької області помер батько позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємці [PERSON] , яка являлась дружиною померлого та їх син- [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися, однак вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, користувалися та розпоряджалися спадковим майном після його смерті . Позивачі посилаються на те, що після смерті [PERSON] , частки [PERSON] та [PERSON] в будинковолодінні становлять по 3/12 ( 1/6, як частка в майні колгоспного двору та 1/12 частка, в порядку спадкування). [INFO] померла мати [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина на 3/12 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] посилається на те, що він спадщину після смерті матері прийняв вчасно, оскільки протягом шестимісячного строку звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у зв`язку із чим була заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] . Маючи намір оформити свої спадкові права, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, він змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за законом, яке залишилося після смерті матері [PERSON] та батька [PERSON] , а також він та інші позивачі змушені в судовом порядку визначати частки в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на даний час. В підготовчому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позов повністю, просили його задовольнити. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник в підготовче засідання не з`явився, в заяві до суду, яка подана представником, просять справу розглядати у їх відсутності, позов підтримують повністю. Представник відповідача- Юрковецької сільської об`єднаної територіальної громади в підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства згідно з цими Вказівками визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). До колгоспного двору належав двір у складі членів якого тільки одна особа являлася членом колгоспу (голова або член двору). Члени сім`ї незалежно від віку і місця роботи являлися членами колгоспного двору, користувалися рівними правами і несли рівні обов`язки по веденню господарства двору. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Отже записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Судом встановлено, що будинковлодіння по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносилось до колгоспних дворів, що вбачається із копії довідки Юрковецької сільської ради №72 від 05.03.2019. У вказаному будинку із 01.01.1991 по 31.12.1995 проживали: [PERSON] , 1920 року народження, [PERSON] , 1930 року народження, [PERSON] , 1956 року народження, [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , 1984 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, а отже були членами колгоспного двору. Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на той час, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних членів двору. Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови від 22 грудня 1995 року №20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз`яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороби). Таким чином, розмір частки членів колгоспного двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] становить по 1/6 . [INFO] в с. Баламутівка Заставнівського району Чернівецької області помер батько позивача [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 13.07.2018 . Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що померлий за життя [PERSON] заповіту не залишав, а тому відкрилася спадщина за законом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги по закону після смерті [PERSON] були син- [PERSON] та дружина- [PERSON] , Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 того ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] не відмовилися, в шестимісячний термін втупила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, користувалися і користуються всім майном померлого. Вказане вбачається із довідки №73 від 05.03.2019, яка видана Юрковецькою сільською радою Старостинського округу №1 с. Баламутівка. Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивач [PERSON] та його мати [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/12 частці спадкового майна, яке складається із будинковлодіння по [ADDRESS] . А також після смерті [PERSON] , частки [PERSON] та [PERSON] в будинковолодінні становлять по 3/12 ( 1/6, як частка в майні колгоспного двору та 1/12 частка, в порядку спадкування). [INFO] померла мати [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.12.2018. Спадщина після смерті відкрилася на 3/12 частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Встановлено, що заповіту [PERSON] не залишала, а тому відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач- [PERSON] та його сестра [PERSON] , Спадкоємець [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала, із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Позивач [PERSON] посилається на те, що він спадщину після смерті матері прийняв вчасно, оскільки протягом шестимісячного строку звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у зв`язку із чим була заведена спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] . Вказане вбачається із Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.06.2019. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на згаданий житловий будинок позивач звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] , що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.06.2019 . Порядок ведення погосподарського обліку в сільських та міських радах визначався згідно інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РС, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 р. №56. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадянна житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових права нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за життя не оформили документи на належні їм частки в нерухомому майні та не зареєстрували їх належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013 №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем, як спадкоєцем майна померлих [PERSON] та [PERSON] за законом, виготовлено технічний паспорт на житловий будинок. Згідно довідки - характеристики Заставнівського РБТІ № 166 від 21.06.2019 житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] побудований у 1985. Враховуючи всі вищенаведені обставини, суд вважає, що слід визначити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частці в будинковолодінні , що розташоване в [ADDRESS] , як в майні колишнього колгоспного двору. Крім того позивач [PERSON] набув право власності в зазначеному будинковолодінні на 1/12 частку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та на 3/12 частку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved