Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивачка, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2007 року, який рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2001 року розірвано. В шлюбі народилась дочка : [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 23 лютого 2011 року з відповідача вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, які останній не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Зазначає, що зверталась до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, намагаючись таким чином спонукати до виконання ним батьківських обов"язків. На даний час заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 10816,90 грн.. Вказує, що з часу прийняття судом рішення про стягнення аліментів, відповідач звільнився з роботи, офіційно не працює, а тому вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з нього аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі двох тисяч гривень щомісячно. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим по зареєстрованому місця проживання про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд до відома не поклав, заяви про розгляд справи у його відсутності не надходило. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи Заслухавши пояснення позивачки, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в якому народилась дочка : [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с4). Сімейне життя у сторін не склалось і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2011 року шлюб між ними розірвано, неповнолітню дитину залишено проживати з матір"ю (а.с.5). Згідно рішення суду від 23 лютого 2011 року з відповідача вирішено стягувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки в розмір 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач аліментні зобов"язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість. З метою спонуканя до виконання батьківських обов"язків, позивачка зверталась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та рішенням від 28 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 10-12). Із розрахунку заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 2-469, виданого 22 березня 2011 року Коломийським міськрайонним судом, станом на 01 травня 2019 року заборгованість [PERSON] становить 10816,90 грн. (а.с.8). Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст. 51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті, до якої внесено зміни Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі, що відповідає положенням частини 3 статті 181 СК України, оскільки відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Враховуючи наведене, обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає, що є підстави для зміни способу стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітьої доньки. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що неповнолітня дитина сторін проживає окремо від батька, відповідача по справі, і перебуває на утриманні матері. Беручи до уваги зазначене та те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, має заборгованість по сплаті аліментів за попереднім рішенням суду, на даний час офіційно не працевлаштований, то суд вважає, що слід змінити спосіб стягнення аліментів з частини від заробітку на тверду грошову суму. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 179, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: approved