Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що вона із відповідачем, перебували в шлюбі з 24.04.2015 pоку, який рішенням Каховського міськрайонного суду від 19.09.2017 року розірвано. За час їх спільного проживання у них, [INFO] народився син [PERSON] . Шлюбні відносини припинили з 2017 року. Дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні й вихованні. Рішенням Каховського міськрайонного суду від 19.09.2017 року з відповідача на її користь, на утримання сина, стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі- 1300 грн. щомісяця до досягнення дитини повноліття. Відповідач до теперішнього часу аліменти не сплачує. Станом на 01.06.2019 року заборгованість по аліментам становить 18200 грн. Відповідач не цікавиться здоров`ям сина, не відвідує, не вітає з днем народження та іншими святами, не бажає мати зустрічей з ним. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських прав відношенні сина [PERSON] /а.с.2/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Бершадською О.В. від 03.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 18/. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2019 року замінено по третю особу Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Фортечної районної ради м. Кропивницький належною - Орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницький. Витребувано від Органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницький: - висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1983 року народження відносно його сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 42-44/. 24.03.2020 року відповідачем, через канцелярію суду, подано відзив на позовну заяву, яким вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що згідно квитанцій від 25 січня 2020 року [PERSON] сплачує своєму синові [PERSON] , [INFO] аліменти на його утримання. На сьогоднішній день не існує заборгованості по сплаті аліментів. Взагалі не знав про виконавчий лист згідно рішення Каховського міськрайонного суду від 19 вересня 2017, який було звернуто до виконання, в зв`язку з чим тільки в січні 2020 року почав сплачувати. Свого сина [PERSON] , [INFO] любить, хоче його утримувати та піклуватися про нього. Однак, [PERSON] чинить йому в цьому перешкоди, вона не дозволяє бачитися з сином та цікавитися його життям. Хоче бачити, як зростає його дитина, чим цікавиться та як розвивається. Окрім цього, від попереднього шлюбу в [PERSON] також є син [PERSON] , [INFO] якого він також утримує та піклується про нього. [PERSON] син проживає в місті Києві, часто спілкується з ним, проводить з ним багато часу, має дружні та довірливі стосунки. Під час проживання [PERSON] в Києві, брати дуже часто спілкувалися, мали дружні стосунки між собою. Різке припинення спілкування між братами завдало старшому синові [PERSON] , [INFO] , страждання. Син [PERSON] , [INFO] , являється однією із головніших частин його життя, не хоче втрачати з ним побачень та спілкування. В свою чергу, [PERSON] неодноразово їздив до міста Каховка, де проживає його син [PERSON] , [INFO] разом з бабусею та дідусем, але двері їм ніхто не відчиняв та можливості бачитися з сином не давали. Працівників поліції не викликав та насильного побачення з дитиною не вимагав, оскільки розумів, що це може травмувати психіку сина, не влаштовував сварки при ньому. Тому, твердження позивача [PERSON] з приводу того, що він, [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям сина є неправдивими. Відповідач зазначає, що неодноразово дарував своєму синові [PERSON] - [PERSON] мобільний телефон, для того щоб підтримувати з ним зв`язок хоча б по телефону, але [PERSON] щоразу змінювала sim-карту, і таким чином втрачав спілкування зі своїм сином. Неодноразово надсилав по почті синові одяг, іграшки та солодощі, про що збереглися деякі квитанції. Тому, вважає, що не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Адже, він- [PERSON] сам розуміє, що у дитини повинен бути батько, який має піклуватися про нього, цікавитися його життям та дозвіллям, враховувати все ж таки думку дитини, бачити як він зростає і протягом часу готується до дорослого життя. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків. Крім того, просив врахувати висновок органу опіки та піклування, згідно якого недоцільно позбавляти батьківських прав його- [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.148-153/. Представником третьої особи органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницький 20.05.2020 року, через канцелярію суду, надано оригінал висновку органу опіки та піклування від 23.03.2020 року №1616/49-05-24 про недоцільність позбавлення батьківських прав /а.с. 181-184/. Розпорядженням керівника апарату Кіровського районного суду від 16.07.2020 року №253 призначений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням з посади судді [PERSON] відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду /а.с. 203/. Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 16.07.2020 року, вказана цивільна справа розподілена судді Мохонько В.В. /а.с. 204/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.07.2020 року прийнято праву до свого провадження /а.с. 205-206/. Згідно ухвали суду від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, на електронну пошту суду направила клопотання, яким просила провести судове засіданні без її участі. Представник відповідача, через канцелярію суду, надала заяву про розгляд справи без їх участі, заперечують проти задоволення позову, підтримують позицію, що викладена у відзиві на позовну заяву. Від представника третьої особи- Органу опіки та піклування- виконавчого комітету Каховської міської ради електронною поштою отримано заяву, якою просить провести розгляд справи по суті за їх відсутності та винести рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницький в судове засідання не з`явилась, електронною поштою направила клопотання, яким просить провести розгляд справи без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] /а.с. 4/. 26.06.2017 року, 11.07.2017 року позивач зверталась на начальника Голосіївського УП ГУНП у м. Києві зі скаргами, якими просила допомоги та втручання щодо повернення документів та речей від громадянина [PERSON] /а.с. 134-135, 136-138/. Згідно висновку ст. ДОП СДОП ВП Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві Мандибура В.., погодженого т.в.о. нач. СДОП ВП Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві Сокол В.В., від 04.07.2017 року перевірку за матеріалами зареєстрованими в ЖЄОЗП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, за №39112 від 21.06.2017 року, та №40428 від 26.06.2017 року, вважати закінченою. Матеріалами зареєстровані в ЖЄОЗП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві, за №39112 від 21.06.2017 року, та №40428 від 26.06.2017 року знято з обліку і списано до справи Голосіївського УП ГУНП у м. Києві /а.с. 140-141/. Начальником Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві на заяву [PERSON] 05.07.2017 року за вих..№47/49112 повідомлено, що за її заявою стосовно конфліктних ситуації між нею та чоловіком, гр. [PERSON] , проведено ретельну і всебічну перевірку. Під час перевірки з чоловіком, гр. [PERSON] , співробітниками Національної поліції проведено бесіду профілактичного характеру під час якої його увагу спрямовано на недопущення порушень громадського порядку та дотримання вимог діючого законодавства. Також попереджено про неприпустимість вчинення будь-яких протиправних дій чи антигромадської поведінки. Крім цього повідомив, що спірні питання щодо розподілу спільно нажитого в шлюбі майна чи будь-яких матеріальних цінностей, не відносяться до компетенції правоохоронних органів і підлягають вирішенню в суді в порядку приватного звинувачення /а.с. 139/. Шлюб між громадянами [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19.09.2017 року. Крім того, вказаним рішенням суду від 19.09.2017 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кіровоград на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошові сумі в розмірі 1300 гривень, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 11.07.2017 року. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону /а.с. 5-6/. [PERSON] проживає в сім`ї матері [PERSON] у [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, наданою відділом реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради Херсонської області від 13.11.2019 року № 3582-д /а.с. 56/. Відповідно до характеристики закладу дошкільної освіти № 3 «Веселка» управління освіти Каховської міської ради Херсонської області від 16.08.2019 року, дитина [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 14.06.2017 року. Хлопчик активний та комунікабельний, має все необхідне для всебічного розвитку. До закладу [PERSON] приводить дідусь, іноді рідна тітка, забирає дідусь та мати /а.с. 69/. Згідно з характеристикою громадської організації спортивний клуб «Акцент» від 11.11.2019 року №13 дитина [PERSON] - [PERSON] відвідує спортивну секцію з кікбоксингу з березня 2019 року. Дитина доглянута, активна. На тренування [PERSON] приводять і забирають мати, дідусь або рідна тітка /а.с. 55/. У відповідності з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 14.11.2019 року заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] станом на 01.11.2019 року складає 24 700,00 грн. /а.с. 67/. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05.03.2020 року заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] станом на 01.03.2020 року складає 37 751,00 грн. /а.с. 133/. Відповідно до висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького №1616/49-0524 від 23.03.2020 року, орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії захисту прав дитини від 03.03.2020 року, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку у письмових заявах громадяни [PERSON] , [PERSON] повідомляють, що дитина [PERSON] проживає з матір`ю, бабою та дідом. Батько не відвідує сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться інтересами, спортивними досягненнями дитини. У 2018 році під час перебування [PERSON] з матір`ю у м. Києві батько забирав сина до себе, однак дитина повернулась роздратованою та агресивною. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 26.02.2020 р. були присутні громадяни [PERSON] та [PERSON] . Гр. [PERSON] пояснила, що гр. [PERSON] не бере участі у вихованні сина [PERSON] , не платить аліменти на його утримання, не спілкується з дитиною, тому вона вважає, що є підстави для позбавлення батька батьківських прав. Гр. [PERSON] в свою чергу пояснив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, має бажання і можливість належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, повідомив, що погасить заборгованість по виплаті аліментів. Зі слів батька, коли він приїжджав до м. Каховка і намагався спілкуватись з сином, мати чинила йому перешкоди. Батько дитини надав копію чеку про сплату аліментів в сумі 3935, 10 грн.; копію реєстру ТОВ «Нова пошта» про відправлення в період з 01.01.2017 р. по 01.01.2020 р. на адресу проживання гр. [PERSON] у м. Каховка поштових відправлень, які містили, зі слів гр. [PERSON] , продукти харчування, одяг, солодощі для сина [PERSON] . Крім того гр. [PERSON] надав письмове пояснення консьєржа багатоповерхового будинку ОСББ «Домашній затишок» у м. Києві про те, що гр. [PERSON] з 2013 року по 2017 рік проживав у будинку [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , гуляв з ним на дитячому майданчику, займався вихованням дитини; довідку благодійної організації «Благодійний Фонд «Світле життя» від 03.02.2020 р. про те, що дитина [PERSON] відвідував розвиваючі заняття, які проводились благодійним фондом з жовтня 2016 р. по червень 2017 р. Батько привозив сина на заняття, приймав участь у його вихованні. Комісією було вирішено рекомендувати гр. [PERSON] погасити заборгованість по аліментам, повернутися до розгляду даного питання на наступному засіданні. На засідання Комісії 03.03.2020 р. гр. [PERSON] надав копію чеку про сплату аліментів в сумі 15089, 00 грн. Спеціалістом управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького роз`яснені гр. [PERSON] його батьківські права і обов`язки та попереджено про відповідальність, передбачену за ухилення від їх виконання. Вважають, що застосування у даному випадку такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, є передчасним і безпідставним /а.с. 47, 51, 155, 156, 182-184/. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факторионвенція про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт № ETS N 005 від 04.11.1950", як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 рок у у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим, встановлено, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. Також судом приймається до уваги висновок органу опіки та піклування №1616/49-0524 від 23.03.2020 року, оскільки є достатньо обґрунтованим. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько дитини бажає спілкуватися з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечу є, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed