Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом в якому вказала, що у березні 2013 року вона звернулася Бориспільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Упродовж двох років, вона не може одержати у Бориспільській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS]. Причина відмови державного нотаріуса [PERSON] вказаної нотаріальної контори полягає, у тому, що нею не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок [ADDRESS]. На письмову заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за житловий будинок нею одержано постанову державного нотаріуса [PERSON] від 27 травня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач посилається на ч. 4 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. До набрання чинності Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Будинок [ADDRESS] який за заповітом на ім'я позивача і який є об'єктом спадщини, належав її матері з 1986 року, що підтверджується довідкою Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 4 липня 2014 року Позивачем було подано до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, як правовстановлюючий документ технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS]. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з викладених вище підстав та просить його задовольнити з викладених вище підстав. Відповідач в судове засідання не з»явився, але від державного нотаріуса [PERSON] надійшла заява із запереченням на позов у якій вона просить відмовити в задоволенні позову та слухати справу у її відсутність. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Так, у відповідності до ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстрація прав проводиться на підставі: -договорів, укладених у порядку, встановленому законом; -свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; -свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; -державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; -рішень судів, що набрали законної сили; -інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. У відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої наказом Держбуду України 24.05.2001 N127, пункт 1.4 технічна інвентаризація об'єктів нерухомого майна проводиться суб'єктами господарювання. На підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти. Таким чином, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, а лише містить технічну характеристику нерухомого майна. У відповідності до ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, посилання позивача на Інструкію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року є невірним, оскільки вона втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 і такого нормативного документа не існує. З довідки Сеньківської сільської ради на яку посилається позивач слідує, що покійна [PERSON] була лише головою домогосподарства по [ADDRESS], а не власником будинку. Таким чином, на підставі викладеного та на підставі того, що правовстановлюючий документ відсутній нотаріус правомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed