Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Публічне акціонерного товариства «Дельта Банк» звернулось в суд з позовом до відповідача про звернення стягненян на предмет іпотеки в рахунок погашенян заборгованості за договоом про надання споживчого кредиту №11084253000 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON], а саме квартиру, що знаходить за адресою: [ADDRESS], припинення права власності за відповідачем та виселення відповідача та інших мешканців із житлового приміщення. Ухвалою суду від 13.03.2014року за заявою представника позивача вимогу про зобов'язання реєстраційної служби України здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта банк» залишено без розгляду. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 24.11.2006року між АКІБ "Укрсиббанк" та [PERSON] було укладано договір про надання споживчого кредиту №1108425300, однак в зв'язку із неповнерненян кредитних коштів утворилася заборгованість. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні наявність заборгованості перед позивачем визнала, про те заперечила щодо задоволення позову, оскільки позивач належним чином не повідомляв [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання. Усі повідомлення-вимоги направлялися на адресу за якою відповідач не зареєстрована та не проживає. Окрім того не надано доказів, що позивач є іпотекодержателем після відступлення права вимоги АКІБ "Укрсиббанк". Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.11.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» (на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК») та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11084253000 . «08» грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року), інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська Компанія «Вердикт». Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у сумі 50070,00 шв. фр., яка зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 23.11.2027 року або достроково зі сплатою 7,99 % річних за користування кредитом. 30.01.2009 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору про надання споживчого кредиту, згідно якої соторни домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватиьс як номер Договору, зазначенний при його укладанні, а саме № 11084253000, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме № 11084253001. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договору про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: загальною площею: 70,6 кв.м., житловою площею: 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (копія Договору іпотеки № б/н від 24.11.2006року додається). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 24.11.2006 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1083-Д. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника станом на 26.06.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 55571,84 шв. фр., що згідно курсу НБУ складає 475 540,85 грн., яка складається з: - 44807,86 шв. фр., що згідно курсу НБУ складає 383431,03 грн. - заборгованість за кредитом; - 10763,98 шв. фр., що згідно курсу НБУ складає 92109,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. - 0,00 грн. - заборгованість за комісією за користування кредитом. Статтею 564 Цивільного кодексу України встановлено види забезпечення виконання зобов'язання та зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Змістом ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 вказаної норми цивільного права серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків на першому місці зазначається договір та інші правочини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оцінюючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань позичальником [PERSON]. щодо сплати кредиту, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Аналогічні положення чинного законодавства Позивачем та відповідачем було погоджено у вищезазначених договорах іпотеки і встановлено, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя або за рішенням суду, або за виконавчим приписом нотаріуса або Іпотекодержатилем самостійно на умовах договору іпотеки. Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про Іпотеку», (іпотекодержатель) заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. При цьому, ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі рішення суду. Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку", тобто Іпотекодержателем від свого імені. Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки може проводитись за рішенням суду. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування -процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно договору іпотеки від 24.11.2006 року за домовленістю сторін станом на дату укладення цього Договору загальна вартість Предмета іпотеки складає 258 367,00 грн.. Таким чином, за рахунок предмету іпотеки, належних Іпотекодавцю, Позивач має право шляхом подання позовної заяви до суду та отримання рішення на його користь, задовольнити свої вимоги, які виникають із Кредитного договору, оскільки Позичальником належним чином не виконуються умови Кредитного договору, а саме в частині повернення основної суми боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами. При цьому, потрібно зазначити, що у ст. 657 Цивільного кодексу України вказано, що договір купівлі-продажу будь - якого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Пунктом 65 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року надалі - Інструкція) передбачено, що якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Статтями 55 та 124 Конституції України передбачено захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлено юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами. Тобто, кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Для забезпечення судового захисту Конституція України у ст. 124 встановила принципи здійснення правосуддя виключно судами, неприпустимості делегування функцій судів та їх привласнення іншими органами чи посадовими особами та визначила юрисдикцію судів. Зазначені принципи забезпечують здійснення конституційного права на судовий захист, яке не може бути обмежене (ст. 64 Конституції України). Що стосується позовної вимоги на примусове виселення відповідачів та мешканців з житлового приміщення, то п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказує на те, що згідно з ч.4 ст. 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з позовних вимог, позивачем не уточнено хто проживає та зареєстрований в спірній квартирі, а тому ці вимоги позивача не підлягають до задоволення. Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, позивачем не надано суду. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 11, 14, 15, 16, 526, 530, 589-592, 610-612, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст..33-40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved