Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до КП «Черкасиводоканал» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнути моральну шкоду в сумі 10000 гривень.Позовні вимоги обґрунтував тим, що КП «Черкасиводоканал» незаконно продає водні ресурси, які належать територіальній громаді українського народу, в тому числі і йому. Згідно Конституції України, ст.13, земля, надра, природні ресурси є об`єктами права власності українського народу і не повинна використовуватись на шкоду суспільства. Територіальні громади не надавали згоди комерційним структурам використовувати майно не на користь територіальних громад. В неконституційний спосіб утворені комерційні підприємства які диктують економічно необґрунтовані тарифи за свої послуги. Вважає комерційну діяльність підприємства незаконною та присвоювати собі дивіденди від використання майном територіальної громади. Підприємство незаконно нав`язує йому економічно необґрунтовані ціни та послуги і погрожують відключенням від мережі електропостачання. Просить стягнути збитки нанесені йому як власнику частки природних ресурсів та стягнути моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси 20.04.2021 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. 05.05.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти позову посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема зазначає, що КП «Черкасиводоканал» здійснює свою діяльність у відповідальності до вимог чинного законодавства та ліцензії. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 200 від 16.02.2017 року переоформлено ліцензію на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Черкасиводоканал» на безстрокову. КП «Черкасиводоканал» надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення щомісячно та надає споживача рахунки на оплату таких послуг. Заперечував відповідач також позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, як такі, що не доведені позивачем належними доказами. В судове засідання з`явилися сторони, тому суд, відповідно до ст. 279 ч.5 ЦПК України проводить засідання за участі сторін. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали частково. Просили зробити перерахунок економічно обґрунтованих цін на водопостачання та водовідведення починаючи з 2016 року, постільки рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-17/2018(5133/16) від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України частина перша ст..1, п.2 ч.1 ст.4, ч.1, абзаци перший, другий ч.2 ст.5, абзаци 2, 3, 4, 39, 40 частини третьої, ч.6 ст.8 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики комунальних послуг» від 22.09.2016 року № 1540-У111, а тому ціни на споживання води та водовідведення є неправомірними. В частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги не підтримали. Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнав та просив в позові відмовити, постільки тарифи затверджені постановою НКРЕКП, яка ніким не оскаржена та діє на даний час. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язки індивідуального споживача, серед іншого якими є: укладання договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, тощо. Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надано роз`яснення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема п. 6 визначено, що індивідуальний споживач це - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як зазначено позивачем, тарифи, які затверджені НКРЕКП є неправомірними, постільки рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-17/2018(5133/16) від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України частина перша ст..1, п.2 ч.1 ст.4, ч.1, абзаци перший, другий ч.2 ст.5, абзаци 2, 3, 4, 39, 40 частини третьої, ч.6 ст.8 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики комунальних послуг» від 22.09.2016 року № 1540-У111. 13 червня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 1, пункту 2 частини першої статті 4, частини першої, абзаців першого, другого частини другої статті 5, абзаців другого, третього, четвертого, п`ятого, тридцять дев`ятого, сорокового частини третьої, частини шостої статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" (справа про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг). Цим Рішенням Конституційний Суд України: - визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), абзац п`ятий частини третьої статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII; - визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частину першу, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частину шосту статті 8 цього Закону. Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Комісія) утворено Указом Президента України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 27 серпня 2014 року № 694. Законом України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII (далі - Закон) Комісію наділено статусом постійно діючого незалежного державного колегіального органу, який здійснює державну владу у визначених законом сферах. Законом передбачено, що члени Комісії призначаються на посади Указом Президента України; їх повноваження припиняються достроково за рішенням Президента України. Призначення на посаду члена Комісії здійснюється за результатами відкритого конкурсного відбору на зайняття цієї посади, крім випадків передбачених Законом; організацію та проведення конкурсного відбору здійснює Конкурсна комісія з добору кандидатів на посади членів Комісії, до складу якої входять: 1) дві особи, яких визначає Президент України; 2) дві особи, яких визначає Верховна Рада України; 3) одна особа, яку визначає Кабінет Міністрів України. У Рішенні КСУ констатував, що утворення постійно діючого незалежного державного колегіального органу, який за функціональним призначенням, сферою діяльності, повноваженнями має ознаки центрального органу виконавчої влади, але не підпорядковується Кабінету Міністрів України і не належить до системи органів виконавчої влади, не узгоджується з Конституцією України. Основний Закон України допускає утворення органу державної влади, який здійснював би державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як центрального органу виконавчої влади. Такий орган може бути утворений Кабінетом Міністрів України (пункт 91 статті 116 Конституції України) із законодавчим визначенням Верховною Радою України його організації і діяльності (пункт 12 частини першої статті 92 Конституції України). КСУ дійшов висновку про те, що повноваження глави держави та єдиного органу законодавчої влади в Україні щодо формування конкурсної комісії, як і право Президента України призначати членів Комісії та достроково припиняти їхні повноваження, Конституцією України не передбачені. Вказані повноваження, закріплені Законом, виходять за межі конституційної компетенції парламенту і глави держави. Разом з тим, повноваження Кабінету Міністрів України, на відміну від повноважень Верховної Ради України і Президента України, можуть визначатись не лише Конституцією України, а й законами України. При цьому будь-яке повноваження Кабінету Міністрів України або іншого органу виконавчої влади не може визначатися законом усупереч конституційним приписам. Зважаючи на те, що визнання неконституційними окремих положень Закону матиме правовим наслідком істотні прогалини у законодавстві стосовно порядку організації діяльності Комісії, що може унеможливити її функціонування та виконання нею завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, КСУ визнав за потрібне відтермінувати втрату чинності відповідними положеннями Закону для приведення чинного законодавства у цій частині у відповідність до вимог Конституції України. У Рішенні Суду зазначається, що частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з 31 грудня 2019 року. Рішенням Конституційного Суду України вирішено визнати неконституційним лише деякі положення Закону, а не Закону у цілому. Зокрема, необхідно вказати, що з моменту винесення Конституційним судом України вищезазначеного рішення, законодавцем було внесено ряд змін до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Відтак, посилання позивача на неконституційність Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та той факт, що НКРЕКП не мало права встановлювати тарифи на постачання води та водовідведення є безпідставними. Таким чином, посилання позивача та його представника на рішення Конституційного Суду щодо визнання окремих його положень не може бути підставою для задоволення позову позивача. КП «Черкасиводоканал» надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення населенню м. Черкаси на підставі ліцензії. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 200 від 16.02.2017 року переоформлено ліцензію на централізоване водопостачання та водовідведення КП «Черкасиводоканал» безстроково. Рішення про видачу ліцензії оприлюдено на офіційному веб сайті НКРЕКП та внесено до ліцензійного реєстру. Дані послуги відповідачем надаються щомісячно споживачам та направляються рахунки на оплату цих послуг на підставі затверджених НКРЕКП тарифів за нормами споживання. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів тому, що постанова НКРЕКП стосовно затвердження тарифів на водопостачання та водовідведення скасовано та не підлягає застосуванню . Таким чином, суд вважає правомірними дії відповідача по нарахуванню позивачу вартості послуг за водопостачання та водовідведення. Слід також відмітити, що позивач не надав суду доказів тому, що він не є споживачем послуги з холодного водовідведення та водопостачання у спірний період, за вказаною адресою. Більше того, позивач надав суду квитанції про оплату таких послуг, що є підставою визнання того, що позивач такі послуги отримує. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог про перерахунок позивачу комунальних послуг по оплаті водопостачання та водовідведення за період з 2016 року не вбачається. Постільки позивач є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору, суд вважає судовий збір віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed