Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування зазначив, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини по причині постійних сварок та непорозумінь, на даний час проживають окремо, тому подальше спільне проживання та збереження сім"ї неможливе, а також те, що відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач, 02.06.2012 р. зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за актовим записом № 50, від даного шлюбу народилась дитина: [PERSON] , [INFO] Також судом встановлено, що спільне життя у подружжя не склалося, сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині непорозумінь на побутовому ґрунті, і з жовтня 2018 року сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе та буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, шлюб підлягає розірванню. Також судом встановлено, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що перебуває на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за \~рішенням \~суду \~кошти \~на \~утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її \~матері, \~батька \~і \~(або) \~у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; \~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. \~ Згідно ч.2 даної статі, мінімальний \~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, \~\~ніж \~\~30 \~відсотків \~прожиткового \~мінімуму \~для \~дитини відповідного \~віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти \~на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі вищевикладеного та враховуючі конкретні обставини по справі, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України\~ підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved