Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представила нотаріусу належним чином оформлений правовстановлюючий документ, так як зазначений житловий будинок чоловік не зареєстрував за собою на праві приватної власності належним чином. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, оскільки проживала з померлим спадкодавцем на час його смерті, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими копіями довідки про викуп будинку в радгоспі, копією погосподарської книги та копією рішення місцевої сільської ради про оформлення права власності на нього підтверджується належність померлому будинку, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла аналогічна заява, в якій також було зазначено про визнання позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в селі Миколаївському Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку за адресою: [ADDRESS] Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відноситься позивачка, яка є дружиною померлого [PERSON], і вона прийняла спадщину, так як проживала з ним на час його смерті, а також в передбачений законом шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, відповідно до спадкової справи існують інші спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] - його діти, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак вони вчасно подали до нотаріальної контори свої заяви, якими відмовилися від спадщини після смерті батька. Таким чином єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину є його дружина - [PERSON], тобто позивачка в справі. Далі, під час оформлення спадщини на будинок після смерті чоловіка вона отримала роз'яснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представила належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу. За пунктом 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що за свого життя спадкодавець [PERSON] отримав будинок від радгоспу "Піонер", за який виплатив його вартість в розрахунку 50% його балансової ціни (а.с. 8). Крім того, рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області № 1 від 21 січня 2008 року було вирішено оформити за ним право власності на цей будинок з видачею свідоцтва про право приватної власності. В той же час, даних про те, що він отримав таке свідоцтво і зареєстрував його, немає. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок, розташований по [ADDRESS], був побудований до 1989 року. Згідно з цим же технічним паспортом, житловий будинок має житлову площу 36.90 кв.м., загальну площу - 50.10 кв.м., об'єкти самочинного будівництва відсутні, але право власності на будинок не зареєстровано. Однак, відповідно до записів у погосподарській книзі Миколаївської сільської ради ради житловий будинок по [ADDRESS] існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час його смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Зазначені докази в своїй сукупності свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснив. Однак це не скасовує належність йому будинку. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок за життя належав [PERSON] і дане майно після його смерті входить до складу спадщини і в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як єдиній спадкоємиці першої черги за законом, яка прийняла спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved