Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої дитини [PERSON], в якому просила: визнати незаконним та скасувати нотаріальні дії, вчинені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко Уляною Олексіївною з видачі [PERSON] 29.10.2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112288 за реєстровим № 1166; свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112289 за реєстровим №1169 та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112290 за реєстровим №1172; визнати недійсними, видані 29.10.2014 року на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112288 за реєстровим № 1166; свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112289 за реєстровим № 1169 та свідоцтва про право на спадщину за законом серії НЕА № 112290 за реєстровим № 1172; скасувати реєстрацію від 29.10.2014 року права власності [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 29.10.2014 року серія НЕА № 112288 за реєстровим номером № 1166; серія НЕА №112289 за реєстровим номером № 1169; серія НЕА № 112290 за реєстровим номером № 1172, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстровим номером права власності 7508280. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 2004 року вона та [PERSON] (брат відповідача [PERSON]) перебували у цивільному шлюбі, проживаючи разом у її квартирі [ADDRESS]. Від цивільного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. 29.01.2010 року між нею та [PERSON] був офіційно зареєстрований шлюб. З листопада 2011 року шлюбні відносини між ними припинилися, у зв'язку з чим [PERSON] переїхав проживати в свою квартиру [ADDRESS] разом з батьками - [PERSON] та [PERSON] Внаслідок приватизації житла кожному з них належало право власності на 1/3 зазначеної квартири. [INFO] року [PERSON] померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої входило право власності на 1/3 квартири. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] в рівних частках були її чоловік [PERSON] та два сини - [PERSON] та відповідач [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON] Внаслідок смерті [PERSON], враховуючи прийняття ним спадщини після смерті дружини, відкрилася спадщина на 4/9 квартири, яку прийняли [PERSON] та відповідач [PERSON], як спадкоємці першої черги. Таким чином, після смерті батьків її колишньому чоловіку належало право на спадщину на 3/9 квартири, а крім цього право власності на 1/3 цієї квартири. [INFO] року [PERSON] помер. Спадкову справу у зв'язку з його смертю за заявою відповідача [PERSON] було заведено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. 30 січня 2015 року вона звернулася до нотаріуса Палієнко У.О. з письмовими заявами, оформленими як від власного імені, так і від імені доньки про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Отримання приватним нотаріусом Палієнко У.О. 30.03.2015 року цих нотаріально посвідчених заяв підтверджується накладною № 061010. Отже, враховуючи дні відкриття спадщини, право на видачу свідоцтв про право на спадщину виникає у нотаріуса лише: з 27.12.2014 року - щодо спадщини, відкритої у зв'язку зі смертю [PERSON]; з 08.02.2015 року - щодо спадщини, відкритої у зв'язку зі смертю [PERSON]; з 11.05.2015 року - щодо спадщини, відкритої у зв'язку зі смертю [PERSON] Проте, як їй стало відомо, всупереч зазначеним вимогам нотаріус Палієнко У.О. до спливу встановленого законом строку, а саме 29.10.2014 року видала на ім'я відповідача [PERSON] три свідоцтва про право на спадщину: серії НАЕ № 112288 за реєстровим № 1166; серії НЕА №112289 за реєстровим № 1169 та серії НЕА №112290 за реєстровим № 1172. Вважала, що можливе визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину буде підставою для скасування проведеної на його підставі державної реєстрації права власності спадкодавця на спадкове майно, а тому, для забезпечення захисту прав та законних інтересів [PERSON], слід вирішити питання про виключення відомостей щодо [PERSON], як власника спірного майна з реєстру прав власності на нерухоме майно. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги збільшили, окрім заявлених у позові вимог просили суд: визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину вказаної квартири в порядку спадкування (спадкової трансмісії) після смерті бабусі [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину вказаної квартири в порядку спадкування (спадкової трансмісії) після смерті дідуся - [PERSON] Пояснили, що згідно з наданим [PERSON] документами спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] було заведено 29 жовтня 2014 року і в той же день були вчинені всі нотаріальні дії, що оскаржуються, видані свідоцтва про право на спадщину та посвідчено договір дарування частини квартири [PERSON] на користь відповідача [PERSON] Цими документами об'єктивно підтверджується, що усі три оскаржувані свідоцтва про право на спадщину від 29.10.2014 року видані приватним нотаріусом відповідачу [PERSON], всупереч вимогам ст.. 1298 ЦК України, до спливу 6-місячного строку після відкриття спадщини. Надані копії заяв [PERSON] та відповідача [PERSON] щодо дострокової видачі свідоцтв про право на спадщину не мають жодного правового значення, оскільки можливість скорочення строків на видачу нотаріусом спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину (за виключенням ч. 3 ст. 1298 ЦК України) законом не передбачено. Вважали, що вказане порушення, вчинене нотаріусом є істотним, оскільки внаслідок нього грубо порушено передбачене ч. 6 ст.. 1273 ЦК України право спадкоємця ([PERSON]) на відкликання відмови від прийняття спадщини протягом встановлених строків. Таке порушення безпосередньо стосується прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON], оскільки відповідно порушує її майнові права на прийняття спадщини після смерті бабусі та дідуся у зв'язку зі смертю батька в порядку спадкової трансмісії. Вважали, що вчинене відповідачем грубе порушення строку видачі свідоцтв про право на спадкування призвело до порушення прав [PERSON] на спадкування часток квартири, яке може бути усунено лише шляхом скасування незаконно виданих приватним нотаріусом 29.10.2014 року [PERSON] трьох свідоцтв про право на спадщину. Крім того, батьки не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. У зв'язку із зазначеним, вважали, що договір дарування 1/3 частини квартири, який був укладений 29.10.2014 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] без дозволу на це органу опіки та піклування та посвідчений нотаріусом Палієнко У.О., є нікчемним, а отже не породжує у відповідача [PERSON] прав власності щодо частини квартири, яка була предметом відчуження. Відповідач Палієнко У.О. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що громадянам України дозволено все, що не заборонено законами України і Конституцією, а органам державної влади та органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам заборонено все, що недозволено (не передбачено, не визначено) законами України і Конституцією України. Отже, при оформленні спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] вона жодним чином не порушила жодної норми діючого законодавства України, що підтверджується матеріалами спадкових справ. Строк у шість місяців на [PERSON] та відповідача [PERSON] не розповсюджувався, оскільки були відсутні інші спадкоємці майна, вони надали заяви про дострокове оформлення спадини, а [PERSON] заяву про відмову від спадщини батьків на користь брата. Що стосується позовних вимог щодо нікчемності договору дарування, то вона дійсно посвідчувала вказаний договір та перевірила, що за вказаною адресою неповноллітні не зареєстровані, а отже права на користування житлом не має, у зв"язку з чим дозвіл органів опіки та піклування на провення нотаріальних дій потрібен не був. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов також не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Пояснили, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя спадкодавець [PERSON] не оформляв спадкові права на частку квартири після смерті його батьків, свідоцтв про право на спадщину не отримував, а відмовився від своєї частки на користь брата. 29.10.2014 року він (відповідач) отримав спадщину на частки квартири після померлих батьків та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, 29.10.2014 року його брат [PERSON] подарував йому 1/3 частини квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, видане Фондом комунального майна м. Херсона. Таким чином, на момент смерті його рідного брата вся квартира [ADDRESS] належала йому на праві приватної власності і спадщина після смерті [PERSON] не відкривалася. У зв'язку із вказаними обставинами посилання позивача на спадкування її донькою майна після смерті [PERSON] в порядку спадкової трансмісії є некоректним. Посилання позивача на порушення прав її неповнолітньої дитини через відсутність згоди органу опіки і піклування на дарування йому рідним братом [PERSON] 1/3 частини квартири [ADDRESS], є безпідставним і надуманим. Так, відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки і піклування, що надається відповідно до закону. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08.11.2011 року шлюб між його братом та позивачкою був розірваний і сторони припинили відносини. Як вбачається з довідки про склад сім'ї № 650 від 09.02.2010 року, яка долучена позивачем, її донька зареєстрована і проживає в квартирі [ADDRESS] разом з мамою і бабусею з дня народження, забезпечена житлом та не є безпритульною. Дочка позивача ніколи не проживала у [ADDRESS] з його братом, а проживала разом з мамою за вищевказаною адресою. Відповідно до ст.. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Таким чином, місцем проживання дочки позивача є квартира [ADDRESS], де вона проживає разом з мамою і забезпечена житлом. Представник третьої особи - органів опіки та піклування в судовому засіданні вважав, що позов є обґрунтованим та в інтересах дитини буде його задовольнити. Представник третьої особи - реєстраційної служби Комсомольського РУЮ у м. Херсоні в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Прокурор в судовому засіданні вважав, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з заявлених у позові підстав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно приписів ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. До закінчення строку на прийняття спадщини нотаріус може видати спадкоємцеві дозвіл на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), якщо це викликано обставинами, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Згідно з положеннями п. 4.9. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Мінюсті України 22.02.2012 року за № 282/20595: свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Статтею 1301 ЦК України встановлено судовий порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Частиною 6 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.2010 року. Шлюб між батьками [PERSON] було розірвано рішенням суду від 08.11.2011 року, що підтверджується його копією. Згідно довідки Херсонського державного бюро технічної інвентаризації №6697 від 25.04.2012 року, квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та його батькам [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.02.2007 року, виданого Фондом комунального майна м. Херсона. [INFO] року мати [PERSON] - [PERSON] померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року помер батько [PERSON] - [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. 29.10.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. у зв'язку зі смертю [PERSON] було заведено спадкову справу №20/2014, на підставі заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] та на підставі заяви [PERSON] про прийняття всієї спадщини за законом після померлої матері [PERSON] Того ж дня, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. до спадкової справи №20/2014 було долучено заяву від [PERSON] про те, що він підтверджує відмову від спадщини після померлої [PERSON] і просить видати достроково свідоцтво про право на спадщину за законом єдиному спадкоємцю за законом, сину померлої - [PERSON], на спадкове майно, яке складається з права на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. до спадкової справи №20/2014 було долучено заяву від [PERSON] про те, що він підтверджує прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] і просить видати достроково, йому як єдиному спадкоємцю за законом свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з права на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. На підставі вищевикладених заяв приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. було прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 20/2014 до майна померлої [INFO] року [PERSON] на ім'я [PERSON]. Того ж дня, а саме 29.10.2014 року відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину НАЕ 112288 (а.с.117 т. 1). 29.10.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. у зв'язку зі смертю [PERSON] було заведено спадкову справу №21/2014, на підставі заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] та на підставі заяви [PERSON] про прийняття всієї спадщини за законом після померлого батька [PERSON] Того ж дня, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. до спадкової справи №21/2014 було долучено заяву від [PERSON] про те, що він підтверджує відмову від спадщини після померлого [PERSON] і просить видати достроково свідоцтво про право на спадщину за законом єдиному спадкоємцю за законом, сину померлого - [PERSON], на спадкове майно, яке складається з права на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Крім того, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. до спадкової справи №21/2014 було долучено заяву від [PERSON] про те, що він підтверджує прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] і просить видати достроково, йому як єдиному спадкоємцю за законом свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з права на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. На підставі вищевикладених заяв приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. було прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по спадковій справі № 21/2014 до майна померлого [INFO] року [PERSON] на ім'я [PERSON]. Того ж дня, а саме 29.10.2014 року відповідачу [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину НАЕ 112289 та НАЕ 112290 (а.с.119, 121 т. 1). Проте, вказані свідоцтва про право на спадщину були видані відповідачу [PERSON] з порушенням шестимісячного строку, встановленого ст. 1298 ЦК України та п. 4.9. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки, враховуючи дні відкриття спадщини, право на в видачу свідоцтв у нотаріуса виникало лише з 27.12.2014 року - щодо спадщини, відкритої у зв'язку зі смертю [PERSON] та з 08.02.2015 року - щодо спадщини, відкритої у зв'язку зі смертю [PERSON] Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012 року у справі № 6-32ц12) відповідно до статті 1301 ЦК України, якщо свідоцтво про право на спадщину на частку неповнолітнього спадкоємця було видано іншим особам, то судовий захист їх прав може здійснюватися шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково (або повністю) недійсними та визнання за ними права на відповідну частину спадкового майна. Вказані обставини є підставою для визнання незаконними та скасування нотаріальних дій, вчинених приватним нотаріусом Палієнко У.О. з видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину, що відкрилася після смерті його батьків, визнання частково недійсними вказаних свідоцтв та скасування реєстрації права власності [PERSON] на 2/3 частини спірної квартири на підставі вказаних свідоцтв. При цьому, суд враховує, що спірні свідоцтва про право на спадщину мають бути визнані недійсними саме частково, оскільки хоч вони і видані з порушенням встановленого законом строку та без урахування частки у спадщині неповнолітньої [PERSON], однак судом встановлено право відповідача [PERSON] на спадщину, яка дійсно йому належить, однак його частка має бути перерахована. Що стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на частини спірної квартири після смерті її бабусі та дідуся, то вони підлягають задоволенню з огляду на таке. Як зазначалося вище заявами від 29.10.2014 року [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, а внаслідок його смерті відкрилася спадщина та єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті стала його донька [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент відкриття спадщини [PERSON] мав право на відкликання заяв про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] При цьому, слід врахувати, що відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України за загальним правилом малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину у день смерті спадкодавця, незалежно від дати подання нотаріусу відповідної заяви. Таким чином, право відкликання заяв про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] перейшло від померлого до його неповнолітньої доньки в порядку спадкування. Однак, реалізувати вказане право остання не змогла у зв'язку із тим, що ще до смерті її батька, нотаріусом, з порушенням встановлених законом строків, були видані свідоцтва про прийняття спадщини на ім'я відповідача [PERSON] Разом з тим, мати неповнолітньої [PERSON] 30.01.2015 року звернулася до нотаріуса від імені доньки з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], в тому числі і в порядку спадкової трансмісії. Так, згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частини спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. На підставі вищевикладеного [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкової трансмісії. При цьому суд враховує, що розмір часток [PERSON] та відповідача [PERSON] у спадщині, відповідно до положень ч. 1 ст. 1278 ЦК України, є рівними, а отже за [PERSON] має бути визнано право власності на 1/6 частину спірної квартири в порядку спадкування після смерті бабусі та на 1/6 частини вказаної квартири в порядку спадкування після смерті дідуся. Також судом встановлено, що 29.10.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Палієнко У.О. було посвідчено договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 124-125), згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар вказану частину квартири. [INFO] року [PERSON] помер. 30.01.2015 року позивачкою від імені свої малолітньої доньки було подано заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася у зв'язку зі смертю [PERSON] (т.1 а.с. 127). Розглядаючи питання щодо нікчемності договору дарування у зв'язку із ненаданням дозволу на його укладення органів опіки та піклування, та визнання за неповнолітньою права власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування поміж іншого вчиняти такі правочини щодо майнових прав, як укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Аналогічне, але дещо розширене положення міститься в ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки або особи, що їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Пунктами 1.9, 1.10 гл. 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Разом з тим, згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 01.07.2015 року у справі № 6-396цс15) відповідно до ч. 4 ст. 12 вищезазначеного Закону держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користуваннч яким мають діти, необхідний попередній дозіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови у позові. Тому, виходячи з вищезазначеної правової позиції ВСУ від 01.07.2015 року, право дитини на житло пов'язане не лише з реєстрацією у такому житлі, а й з користуванням ним без реєстрації. Ці обставини судом досліджувалися. Так, згідно пояснень самої позивачки після розірвання шлюбу у дитини з батьком залишилися добрі стосунки, вони спілкувалися та [PERSON] приходив до дитини у гості. Допитаний в судовому в якості свідка [PERSON] пояснив, що неповнолітня донька його брата ніколи не проживала у спірній квартирі. Ще коли його брат та позивачка перебували у шлюбі, вони мешкали у матері [PERSON] Там брат для дитини зробив ремонт та облаштував все необхідне. Останній перед смертю час брат проживав у квартирі по [ADDRESS], звідки його і госпіталізували. Він брав доньку на вихідні, проте пізніше позивачка перестала відпускати доньку саму та ходила до колишнього чоловіка разом із нею. Відповіднно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень... Суду не надано допустимих та належних доказів того, що неповнолітня [PERSON] користувалася спірним житлом, а отже і не встановлено порушення її прав при його відчуженні. На підставі вказаних обставин спірний договір дарування є дійсним, а тому підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за її донькою права власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], немає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При поданні позову позивачкою було сплачено судовий збір за заявлені нею вимоги немайнового характеру в розмірі 243,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією в матеріалах справи. При збільшенні позовних вимог, які містили майновий характер, позивачка сплатила судовий збір в сумі 1604,04 грн. Доказів понесення судових витрат відповідачами не надано. Позов [PERSON] було задоволено частково. Так, позовні вимоги майнового характеру задоволено на 50% від заявлених вимог, шляхом визнання за неповнолітньою [PERSON] права власності на 1/6 та 1/6 частину спірної квартири, що разом складає 1/3 її частину, та відмови у визнанні права власності за нею ще на 1/3 частину вказаної квартири. У зв'язку із зазначеним, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню половина він сплаченого нею судового збору в розмірі 1604,04 грн., що складає 802,02 грн., а саме по 401,01 грн. з кожного. Що стосується сплаченого позивачкою судового збору за позовні вимоги немайнового характеру, то він підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі, по 121,80 грн. з кожного (243,60/2=121,80), оскільки хоч позовні вимоги у цій частині і були задоволені частково, проте, враховуючи їх немайновий характер, визначити їх пропорційність неможливо. Також суд враховує, що задовольняючі дані вимоги частково, суд враховував саме інтереси відповідача, який би при повному задоволенні позову був позбавлений права на спадщину, що належить йому за законом.

Outcome: partial