Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та договорами поруки. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ВАТ „Державний Ощадний банк України" на підставі кредитного договору від 13.02.2008 року №71 надав [PERSON] кредит у розмірі 20 000 грн. під 21 % річних строком на 36 місяців, з умовою - погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом щомісячно. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору позивач 13.02.2008 року уклав договори поруки з [PERSON] та [PERSON], які взяли на себе зобов'язання відповідати солідарно в повному обсязі за невиконання або несвоєчасне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту та відсоткам за користування кредитом. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 31.08.2010 року з відповідачів стягнуто заборгованість за договором станом на 18.06.2010 року в розмірі 20853,29 грн. Проте, по час набрання рішенням суду законної сили - 13.09.2010 року додатково утворилась заборгованість в сумі 896,36 грн., із яких: 881,36 грн. - проценти, 15 грн. - комісійна винагорода. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку вказану суму боргу та судові витрати. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та заперечення щодо стягнення нарахованих відсотків через прострочення вимоги щодо їх повернення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, від неї не надійшло заперечень на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, від неї не надійшло заперечень на позов. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію кредитного договору № 71 від 13.02.2008 року; копію графіку погашення кредиту; довідку про заборгованість; копію договору поруки № 71/1 від 13.02.2008 року; копію договору поруки № 71 від 13.02.2008 року; розрахунок заборгованості; повідомлення боржників про необхідність погашення боргу; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 31.08.2010 року), суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що ВАТ „Державний Ощадний банк України" на підставі кредитного договору від 13.02.2008 року №71 надав [PERSON] кредит у розмірі 20 000 грн. під 21 % річних строком на 36 місяців, з умовою - погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом щомісячно. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору позивач 13.02.2008 року уклав договори поруки з [PERSON] та [PERSON], які взяли на себе зобов'язання відповідати солідарно в повному обсязі за невиконання або несвоєчасне виконання [PERSON] умов кредитного договору. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту та відсоткам за користування кредитом. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.06.2010 року кредитний договір розірвано та з відповідачів стягнуто заборгованість за договором станом на 03.08.2010 року в розмірі 20853,29 грн. Проте, по час набрання рішенням суду законної сили - 13.09.2010 року додатково утворилась заборгованість в сумі 896,36 грн., із яких: 881,36 грн. - проценти, 15 грн. - комісійна винагорода. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 553, 554, 1050, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З адресованої суду заяви відповідача [PERSON] (позичальника за кредитним договором) слідує, що той просив відмовити в задоволенні позову посилаючись фактично на пропуск строку (прострочення) вимог банку - посилаючись на пропуск строку позовної давності. За ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (при цьому, позивачем не надано на розгляд суду даних щодо збільшення строків позовної давності за відповідним письмовим договором, підписаним сторонами, п. 7.8 кредитного договору лише містить вказівку на те, що строки позовної давності щодо всіх грошових зобов'язань визначено в три роки). Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, укладений між сторонами кредитний договір від 13.02.2008 року відповідно до п. 8.1 кредитного договору діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Проте, строк дії договору слід відрізняти від строку виконання зобов'язання. Так в даному випадку строк виконання зобов'язань був визначений в п. 1.2 кредитного договору - 36 місяців зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 12.02.2011 року. При цьому, з рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 31.08.2010 року слідує, що даний кредитний договір було розірвано, тому відповідно до ч.2-3 ст. 653 ЦК України з часу набрання рішенням законної сили, а саме з 13.09.2010 року зобов'язання за договором припинились та з цього часу позивач мав дізнатись про порушення своїх прав щодо повернення всіх нарахованих за договором сум. Таким чином, 13.09.2013 року сплив строк позовної давності щодо вимог про повернення донарахованих станом на 13.09.2010 року сум, проте позивач здав вказаний позов до відділення поштового зв'язку 21.01.2014 року, тобто за межами строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до позичальника [PERSON] Що ж стосується вимог позивача до поручителів [PERSON] та [PERSON], то окрім того, що на вказані вимоги також поширюються описані вище обставини щодо пропуску строку позовної давності, - вказані вимоги також не підлягають задоволенню ще із тих причин, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналогічні підстави припинення поруки викладені також в п. 4.1-4.2 договорів поруки, укладених між банком та поручителями. При цьому, оскільки кредитне зобов'язання припинилось з часу набрання рішенням суду про розірвання кредитного договору законної сили (13.09.2010 року) та позивач протягом шести місяців після цього не пред'явив до поручителів вимог про сплату донарахованих процентів та комісії в сумі 896,36 грн. (а долучені до позову письмові вимоги поручителям датовані лише 19.12.2013 року), то зобов'язання за договорами поруки припинилися і позивач втратив право вимоги до поручителів. Такі висновки суду випливають з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року справа № 6-155цс13, яка є обов'язковою для суду. Таким чином, виходячи з описаних вище мотивів, в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачів судових витрат не підлягають задоволенню. На підставі ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність", ст.ст. 257, 261, 267, 559 ЦК України та

Outcome: dismissed