Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

У провадженні Трускавецького міського суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позов мотивований тим, що 13 вересня 2020 року йому стало відомо, що [PERSON] у публікаціях соціальної мережі Facebook інформацію наступного змісту: «поки депутат Сеньків з Кульчинським обкрадають місто, тато [PERSON] , обкрадає 4 ОСББ [PERSON] … За вкрадені гроші у підвалі будинку [INFO] зробив собі офіс, за тисячі ремонт, та поставив антикварні меблі і шкіряне дуже дороге крісло…»; «Після таких проектів, [PERSON] купив дві квартири, в елітному будинку, а поки не продався [PERSON] , будучи депутатом від КУНУ, не мав грошей на сигарети, «стріляв» у [PERSON] , і жив на татову пенсію, а також сидів у Ізраїлі на чорних роботах…»; «Як людина яка по цілому [PERSON] клеїла листівки, що [PERSON] злодій, щоб тільки стати депутатом, перейшла до [PERSON] і наколядувала на 2 квартири у елітному будинку, продаючи голос. Бо до того [PERSON] жив на татову пенсію … будучи депутатом від [PERSON] сидів на чорних роботах у Ізралю, поки тато не вмовив його повернутися, щоб продати душу Кульчинському подорожче»; «Казав мені [PERSON] , що [PERSON] подарував йому 2 квартири і 1/3 котельні (маю свідків) …, а тепер хоче спростування в суді! Може три квартири? Я не добре почула..?» Зазначена інформація, яка не відповідає дійсності, порушує його права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію. Така інформація створює враження для невизначеного кола осіб, що він є злодієм, корисливою особою, яка накрала грошей та зробила собі офіс. Поширення [PERSON] зазначеної інформації мало на меті опорочення честі, гідності та ділової репутацію застосовуючи обман, відповідач намагається переконати значну кількість громадян, що він чинить незаконні дії. У той же час [PERSON] не зазначає, що він є головою ОСББ шести будинків по [ADDRESS] , а для прийому громадян, видачі довідок ним за допомогою більшості мешканців спільними зусиллями у підвалі будинку [ADDRESS] облаштовано підвальне приміщення та завезено меблі, які безкоштовно надав [PERSON] . Також він дійсно певний час перебував у 2016 році в Ізраїлі, де відвідував сестру, котра постійно проживає там. На даний час він є співвласником квартири [ADDRESS] , жодної елітної квартири ні у його власності, ні у власності членів його сім`ї немає. Поширена [PERSON] недостовірна інформація несправедливо та безпідставно створює негативну ілюзію про нього. У результаті її цілеспрямованих дій щодо поширення такої недостовірної інформації, що опорочили честь, гідність та ділову репутацію, йому було спричинено моральну шкоду, втрати немайнового характеру, що призвело до ускладнення стосунків з виборцями, а на його адресу в соціальних мережах полилися негативні та образливі коментарі. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 50000 грн. Просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь та гідність, завдає шкоди діловій репутації [PERSON] інформацію, що була розповсюджена [PERSON] на своїй сторінці у публікація соціальної мережі Facebook наступного змісту: «поки депутат Сеньків з Кульчинським обкрадають місто, тато [PERSON] , обкрадає 4 ОСББ [PERSON] … За вкрадені гроші у підвалі будинку [INFO] зробив собі офіс, за тисячі ремонт, та поставив антикварні меблі і шкіряне дуже дороге крісло…»; «Після таких проектів, [PERSON] купив дві квартири, в елітному будинку, а поки не продався [PERSON] , будучи депутатом від КУНУ, не мав грошей на сигарети, «стріляв» у [PERSON] , і жив на татову пенсію, а також сидів у Ізраїлі на чорних роботах…»; «Як людина яка по цілому [PERSON] клеїла листівки, що [PERSON] злодій, щоб тільки стати депутатом, перейшла до [PERSON] і наколядувала на 2 квартири у елітному будинку, продаючи голос. Бо до того [PERSON] жив на татову пенсію … будучи депутатом від [PERSON] сидів на чорних роботах у Ізраїлю, поки тато не вмовив його повернутися, щоб продати душу Кульчинському подорожче»; «Казав мені [PERSON] , що [PERSON] подарував йому 2 квартири і 1/3 котельні (маю свідків) …, а тепер хоче спростування в суді! Може три квартири? Я не добре почула..?»; зобов`язати [PERSON] протягом 10 днів після набрання рішенням законної сили спростувати дану інформацію у соціальній мережі Facebook на своїй сторінці; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вона не має жодного відношення до політики чи публічних осіб, їхньою політичною діяльністю не цікавиться, з [PERSON] вона взагалі не спілкується, не говорила з ним про жодні квартири. З доданої до позовної заяви фототаблиці з її сторінки зі скріншотами у соціальній мережі Facebook не вбачається, коли і ким надіслана до мережі недостовірна інформація про [PERSON] . Близько двох років тому вона ввечері поблизу свого будинку загубила телефон моделі LG Jey-3, на якому був доступ до її акаунтів у соціальних мережах. Можливо, саме з цього телефону здійснюється доступ до її сторінки. На даний час вона користується іншим телефоном, а комп`ютера не має. Вважає, що заяви позивача є голослівними та не підтверджені жодними фактами. Позивач [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив, у якому вказав, що наведена відповідачкою інформація у відзиві є не підтверджена. На підтвердження викладених обставин у відзиві відповідачка не долучила жодних доказів, що нею було втрачено телефон. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява, у якій вона просила проводити розгляд справи у її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~статті 28 Конституції України\~кожен має право на повагу до його гідності. Частиною 4\~статті 32 Конституції України\~встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України\~передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~статті 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі\~статтею 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша\~статті 277 ЦК України). Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Пленум Верховного Суду України в п. п. 1, 19\~Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснив судам, що беручи до уваги положення ст. ст.32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Європейський Суд у своїх рішеннях вказав, що «існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень доведенню не підлягає. Що стосується оціночних суджень, то цю вимогу задовольнити неможливо, до того ж вона обмежує свободу дотримуватися своїх поглядів, котра лежить в основі права, що захищається статтею 10 Конвенції. Навіть тоді, коли твердження є справді оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від наявності достатньої фактичної основи для оскаржуваного твердження, оскільки навіть оціночне судження, якщо під ним немає щонайменшого фактичного підґрунтя, може бути визнано таким, що переходить межу» («Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), 1986р.; «Єрусалем проти Австрії» (Jerusalem v. Austria), 2001р.; «Діханд та інші проти Австрії» (Dichand and Others v. Austria), 2002р.). Пунктом 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Отже, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При цьому, у п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1\~роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього порушено його особисті немайнові права. Отже, тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Недостовірність негативної інформації є правовою презумпцією. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з роз`ясненнями п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1\~«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Отже, з наведеного вбачається, що при розгляді справ про захист гідності та честі, ділової репутації фізичної особи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність наступних юридично важливих обставин: поширення інформації, наявність особи стосовно якої поширена інформація, недостовірність поширеної інформації, порушення особистих немайнових прав особи. Так, поширенням інформації, зокрема, є її опублікування на сторінці соціальної мережі Facebook. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). За правилами, встановленими частиною третьою\~статті 277 ЦК, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. У судовому засіданні встановлено, що на сторінці соціальної мережі Facebook [PERSON] опубліковано інформацію: «поки депутат Сеньків з Кульчинським обкрадають місто, тато [PERSON] , обкрадає 4 ОСББ [PERSON] … За вкрадені гроші у підвалі будинку [INFO] зробив собі офіс, за тисячі ремонт, та поставив антикварні меблі і шкіряне дуже дороге крісло…»; «Після таких проектів, [PERSON] купив дві квартири, в елітному будинку, а поки не продався [PERSON] , будучи депутатом від КУНУ, не мав грошей на сигарети, «стріляв» у [PERSON] , і жив на татову пенсію, а також сидів у Ізраїлі на чорних роботах…»; «Як людина яка по цілому [PERSON] клеїла листівки, що [PERSON] злодій, щоб тільки стати депутатом, перейшла до [PERSON] і наколядувала на 2 квартири у елітному будинку, продаючи голос. Бо до того [PERSON] жив на татову пенсію … будучи депутатом від [PERSON] сидів на чорних роботах у Ізралю, поки тато не вмовив його повернутися, щоб продати душу Кульчинському подорожче»; «Казав мені [PERSON] , що [PERSON] подарував йому 2 квартири і 1/3 котельні (маю свідків) …, а тепер хоче спростування в суді! Може три квартири? Я не добре почула..?» З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] не перевірила достовірність інформації перед її поширенням. Доведення неправдивої інформації відповідачкою до широкого кола осіб, зокрема, підтверджується наявністю коментарів до публікацій відповідачки, що вбачається зі скріншотів, долучених до матеріалів справи. Згідно зі ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У даному випадку, твердження відповідачки не носять характеру оціночного судження, а містять фактичні твердження. Твердження відповідачки у його публікаціях є неправдивими. Відповідачкою не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була розповсюджена у в мережі інтернет щодо позивача. В свою чергу, позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачкою, на підтвердження чого ним долучено скрін-шоти опублікованих матеріалів у мережі Facebook. Суду доведено, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки в ній містяться відомості про події, які не відповідають дійсності чи перекручені. Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначена інформація є недостовірною. Згідно з ч. 1\~ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 4. ч. 2\~ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати зокрема у: приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях. Згідно з ч.3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Позивач\~у своїй позовній заяві визначив розмір заподіяної йому моральної шкоди\~у сумі 50000 гривень, мотивуючи тим, що поширення недостовірної інформації про нього призвело до погіршення стану його здоров`я, завдало істотної моральної шкоди, негативної вплинуло на ділову репутацію. В даному випадку публікації [PERSON] здійснено із застосуванням образливих слів, розповсюджених в соціальній Інтернет-мережі, що могло бути доведено до необмеженого кола осіб, зміст образливих тверджень викликав певний негативний суспільний резонанс, тобто образа набула суспільного характеру. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, внаслідок чого порушений його нормальний уклад життя, характер та обсяг його страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, те що, негативні (образливі) публікації побачили особи, які є безпосередньо родичами, близькими, знайомими для позивача, враховуючи його вік, позитивну характеристику, ступінь вини відповідача, та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути із відповідача на його користь 500 гривень. З огляду, на викладене позовна вимоги до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Позивачем сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору, а тому понесені ним витрати у ході розгляду справи слід стягнути з відповідачки [PERSON] . Позивачем при зверненні до суду не сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, тому з огляду на часткове задоволення цієї позовної вимоги з відповідачки слід стягнути у користь держави пропорційно до розміру задоволення вимоги у розмірі 8 грн. 40 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial