Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа: Київська районна адміністрація Одеської міської ради Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування, Служба у справах дітей Одеської міської ради про скасування усиновлення, в якому просить скасувати усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] , з внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини за № 124 від 01.03.2011 року, зареєстрованого Другим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції. У своєму позові [PERSON] посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 27.10.2012 року по 26.05.2017 року. 17 грудня 2013 року за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси сторони усиновили малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 26.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано на підставі заочного рішення Київського районного суду м.Одеси. Після розірвання шлюбу позивач почав проживати окремо від відповідача та усиновленої дитини [PERSON] . Позивач не підтримує ніяких зв`язків із усиновленою дитиною, вказуючи, що оскільки він розлучився із відповідачкою то спільне проживання з дитиною є неможливим, це усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить скасувати усиновлення ним дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] до судового засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала, пояснив, що усиновлення відбувалось за спільною згодою сторін, вона не проти спілкування батька з дитиною, але щоб ці стосунки не призвели до погіршення відносин дитини з матір`ю та не спричинили дитині шкоди, матеріальну допомогу позивач частково надає, з позовом про стягнення аліментів не зверталась, дійсно між нею та позивачем склались неприємні стосунки, які мають вплив на дитину, яку на даний час вона виховує сама. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала письмову заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] не заперечувала розглянути справу за відсутності її представника. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Вишнякова М.Д. у судовому засіданні підтримала висновок про недоцільність скасування усиновлення, та пояснила, що пояснення сторін та їх спілкування носить емоційний характер, однак правові підстави скасування усиновлення відсутні, просила у позові відмовити, скасування усиновлення суперечить найвищим інтересам дитини та батьки повинні відповідально відноситься до своїх обов`язків. Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради Каневська В.В. до судового засідання не з`явилась, надала письмові пояснення, якими заперечувала проти задоволення позову, оскільки не вбачає підстав скасування усиновлення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, приходить до наступного. 27 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 1620. На підставі реєстрації було видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу сторони змінили прізвище: чоловік на «[PERSON]» та дружина « [PERSON] »/а.с.17/ Під час перебування в шлюбі сторони усиновили малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17 грудня 2013 року у цивільній справі № 523/18099/13ц/а.с.11/. За вищевказаним рішенням було внесено зміни до актового запису про народження дитини, а саме батьками вказано [PERSON] та [PERSON] , а прізвище ім`я та по батькові дитини змінено на [PERSON] , ім`я, дату та місце народження залишено без змін./а.с.10/ 03 лютого 2017 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] ./а.с.9/. 26.05.2017 року шлюб між сторонами було розірвано заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси у цивільній справі № 520/1545/17, яке сторонами не було оскаржено/а.с.19/. Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, подружні стосунки припинили, спільного господарства не ведуть, фактично позивач проживає разом з матір`ю, а відповідач проживає разом з усиновленою дитиною. 18.06.2019 року у судовому засіданні було надано висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 17/18 від 22.05.2019 року щодо доцільності скасування усиновлення [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Даним висновком Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає недоцільним скасування усиновлення відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки жодні правові підстави для скасування усиновлення, передбачені вимогами ст.238 Сімейного кодексу України, відсутні, скасування усиновлення суперечить найвищим інтересам дитини, призведе до психологічної травматизації, порушення стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини./а.с.88/ Частиною 2 ст. 207 Сімейного кодексу України передбачено, що усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 та ч. 4 ст. 238 даного Кодексу, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідносин із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров`я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив`язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом України № 3017-VI від 15.02.2011 року із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Згідно із ст.238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо:1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. В ході судового розгляду судом не здобуто, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування ч.3 ст.238 СК України, які б свідчили, що між усиновлювачем і дитиною склалися незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх обов`язків. Проаналізувавши позовну заяву та пояснення позивача у судовому засіданні, суд вважає, що дана ситуація не підпадає під п.3 ст.238 Сімейного кодексу України, оскільки позивач посилається тільки на неприязні стосунки з матір`ю дитини, які призвели до розірвання шлюбу між ними тобто взаємовідносини між батьками не склалися, але дитина не має до цього ніякого відношення. Відсутність контакту між батьками не є підставою для скасування усиновлення. Крім того, відповідно до ст.ст. 150-155 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зобов`язані турбуватися про неї в повному обсязі та нести відповідальність за її здоров`я, життя, утримання та розвиток. Судом встановлено, що позивач у 2013 році добровільно звернувся до компетентних органів з заявою про усиновлення дитини, але у подальшому приблизно з 2015 року відносини між подружжями погіршились, що у 2017 році призвело до розірвання шлюбу, позивач частково надає матеріальну допомогу на утримання дитини, відповідач не зверталась з позовом про стягнення аліментів, позивач в усній формі звертався до органів опіки та піклування Київської районної адміністрації з приводу встановлення режиму спілкування з дитиною, але у подальшому свідомо самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, як батька по вихованню дитини. Хоч позивач та усиновлена дитина разом не проживають, проте вони повинні спілкуватися з позивачем, але той сам уникає спілкування з ними, так як між ним та відповідачкою [PERSON] склалися напруженні відносини, тому він не бажає підтримувати зв`язок з дитиною. Судом було роз`яснено, що позивач має право письмово звернутись до органу опіки та піклування з заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною, у разі відсутності добровільної згоди матері на спілкування. Враховуючи вищенаведені обставини, судом об`єктивних причин для скасування усиновлення не встановлено. Позивачем не береться до уваги, що скасування усиновлення буде мати для дитини негативні наслідки, впливати на її емоційно-психологічний стан. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, суди мають приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції та ст.14 Закону України «Про охорону дитинства" дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Згідно із вимогами ч.4 ст.232 Сімейного кодексу України, усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином, на позивача з моменту усиновлення були покладені батьківські обов`язки щодо дітей, які були ним усиновленні. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Таким чином, враховуючи, що скасування усиновлення з підстави, передбаченої ч. 3 ст. 238 СК України, в даному випадку є неможливим, оскільки відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, що усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed