Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Представник позивача, адвокат Панченко О.О., яка діє в інтересах [PERSON] , 02.02.2021 року звернулась до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №49552 від 25.09.2020 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості у розмірі 14389,99 гривень. А також вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500, 00 гривень, а також судовий збір у розмірі 908, 00 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, Єфіменко Денисом Олеговичем була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64123726 від 14.01.2021 року. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2021 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, Єфіменко Денисом Олеговичем було відкрито виконавче провадження №64123726 на підставі виконавчого напису № 49552 від 25.09.202 року виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника, [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості у розмірі 14389,99 гривень. Зазначає, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За адресою, яка вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження, а саме: [ADDRESS] позивачка ніколи не проживала, а тому не зрозуміло на якій підставі було відкрито виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва. Так, [PERSON] дійсно був взятий кредит, проте у зовсім іншої фінансової установи ніж ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а тому звідки виникла заборгованість у розмірі 14389,9 гривень, та ще й перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» позивачка не знає та не здогадується. Крім того жодних повідомлень про те що існує така заборгованість, а також вимог про погашення заборгованості, на адресу [PERSON] не надходило. Також на адресу [PERSON] жодних повідомлень про відступлення прав вимоги, вимог про погашення боргу відповідачем надіслано не було, а в такому випадку вважає, що виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 04.02.2021 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.03.2021 року (а.с.46-48). Ухвалою суду від 04.02.2021 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову (а.с.49-51). Ухвалами суду від 12.02.2021 року (а.с.56-57), від 15.03.2021 року (а.с.95-96), від 11.05.2021 року (а.с.166-167) задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 09.03.2021 року (а.с.79-80) у задоволенні клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу відмовлено. Клопотання про витребування доказів задоволено частково. Ухвалою суду від 08.04.2021 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.123). В судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, вказавши, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі (а.с.170). Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.157). Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.169) заперечень на позов на надав. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.160) заперечень на позов на надав. Ухвалою суду від 17.05.2021 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 04.12.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» був укладений кредитний договір №AG8181568, відповідно до умов якого вона отримала кредит у вигляді встановлення кредитної лінії. (а.с.103-104). Згідно з договором відступлення права вимоги №06112018-DG від 06.11.2018 року та реєстру боржників до даного договору (а.с. 143-148, 152-154) первісний кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» відсутпив права грошової вимоги до боржників, зокрема й до відповідачки [PERSON] на суму 13389,99 грн. 25.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №49552, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №AG8181568 від 04 грудня 2018 року, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №06112018-DG від 06.11.2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Стягнення заборгованості проводилось за період з 06 листопада 2018 року по 11 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 13389,99 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6200,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 990,00 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями - 6199,99 грн.(а.с.102). Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2021 року вбачається, що приватним виконавцем Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості в розмірі 14389 грн. 99 коп. (а.с.101). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за Кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як встановлено судом, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала на те, що нею був взятий кредит, проте у зовсім іншої фінансової установи ніж ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», крім того жодних повідомлень про те, що існує така заборгованість, а також вимог про погашення заборгованості на її адресу не надходило. В даному випадку, з наданих приватним нотаріусом на виконання ухвали суду копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 25 вересня 2020 року за реєстровим номером 49552 (а.с. 136 - 155), вбачається, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано: заява на вчинення виконавчого напису; копія реєстру поштових відправлень; розрахунок суми заборгованості; довідка про ідентифікацію; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; договір відступлення прав вимоги. Разом з тим, в порушення п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріусу, не було надано засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. А наданий стягувачем документ, який має таку назву як «Виписка з особового рахунка за кредитним договором AG8181568" (а.с.139), є розрахунком суми заборгованості, здійсненим відповідачем,та не свідчить про безспірність визначеної суми боргу. За викладених обставин, у приватного нотаріуса Горай О.С. не було правових підстав для посвідчення оскаржуваного позивачем виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу. Крім цього, пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адрес. З наданих приватним нотаріусом на вимогу суду копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 25 вересня 2020 року за реєстровим номером 49552, не можливо встановити коли саме було направлено поштове відправлення боржнику, оскільки відбиток печатки не читаємий (а.с.151), а також коли воно отримано боржником. При тому, що відповідачка заперечувала, що отримувала будь-яку вимогу про погашення заборгованості. Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення вимог позивачки про визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 49552 від 25.09.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості у розмірі 14389,99 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на вілповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги №01-26/01/21 від 26.12.2021 року (а.с.23-24), акт виконаних робіт №1 (а.с.25, 83), детальні описи робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом (а.с.26, 84), рахунок на оплату послуг (а.с.27), згідно з якими вартість правової допомоги становить 8500 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанціями №76020517 від 26.01.2021 року на суму 2100 грн. (а.с.29), №78685818 від 18.02.2021 року на суму 6400 грн. (а.с.85). Представником відповідача було надано клопотання (а.с. 119-121), в якому просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1000 грн., виходячи з критеріїв розумності та співмірності. Представником позивача надані заеперечення на вказане клопотання (а.с. 125-127), в якому адвокат просила відмовити в задоволенні клопотання про відмову у витратах на правничу допомогу та зменшення витрат, посилаючись на те, що витрати на правову допомогу документально підтверджені, такі документи містять інформацію про час, витрачений на вчинення необхідних дій, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, а також їх вартість; неспівмірність наданих послуг з їх ціною відповідачем не доведена. Так, матеріали справи свідчать, що фактично вчинені представником позивача адвокатом Панченко О.О. такі дії: - підготовлена та подана позовна заява; клопотання про витребування доказів, заява про забезпечення позову, адвокатські запити. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суддя приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Панченко О.О. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунках за надання правової допомоги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки до 4000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн. при подачі позову, а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., а всього 1362 грн. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від учасників справи клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: approved