Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючисвоїми вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, постійно сваряться, не можуть знайти спільну мову, виявилось, що відсутні спільні інтереси. З грудня 2015 року позивач та відповідач проживають окремо, кожний своїм життям. Від шлюбу мають малолітню дочку яка проживає разом з позивачем. У зв'язку з наведеним просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №199, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КГ №089563 від 25.06.2014 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КГ №212239, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні 10.12.2015 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат не вирішується судом, оскільки позивач на цьому не наполягає.

Outcome: approved