Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2001 р. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки чоловік не бере участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сім"ї, не займається вихованням дитини. Зникає на тривалий час, не пояснюючи причин своєї відсутності, вживає алкогольні напої. З вересня 2008 року шлюбні відносини фактично припинилися, відповідач переїхав проживати до своїх батьків. З того часу відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працює та має таку можливість, та не бере участі у вихованні дитини. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, оскільки суперечить їхнім інтересам. Саме тому просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 33 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.01.2019 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Позивач у підготовче судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. На розподілі судових витрат не наполягала. Відповідач також у підготовче судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги, не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, справу просив розглядати у його відсутність. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, не ведуть спільне господарствота не підтримують шлюбно-сімейних відносин. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1, ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів». Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved