Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

\~\~ У квітні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19.11.2004 року, посилаючись на те, що між нею та відповідачем погіршились відносини, вони не підтримують шлюбних стосунків, вважає, що подальше перебування у шлюбі та збереження його неможливе, оскільки відповідач проживає з іншою жінкою. Від спільного подружнього життя у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких просить позивачка залишити на її вихованні. У судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому у виконкомі Підполозянської сільської ради Воловецького району Закарпатської області шлюбі, про що зроблений актовий запис за №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №079765, виданим виконкомом Підполозянської сільської ради Воловецького повторно 19.1.2004 року. Від спільного подружнього життя у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], що засвідчено свідоцтвом про народження серії І-ФМ №003075 від 24.03.2005 року та [PERSON], [INFO], що засвідчено свідоцтвом про народження серії І-ФМ №080590 виданого 08.10.2007 року. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб». Як положеннями ст. 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , слід залишити на вихованні у матері [PERSON]

Outcome: approved