Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить, з урахуваннм уточнених позовних вимог, визнати за [PERSON] , ІПН [NUMBER] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що в 1997 році позивач придбав житловий будинок [ADDRESS] . Контракт купівлі - продажу було укладено на товарній біржі "Смарагд - Південь". Після укладення контракту позивач зареєстрував його у відповідності до чинного на той час законодавства в Херсонському міжміському бюро технічної інвентаризації 01.12.1997 року № 14. З будинкової книги вбачається, що [PERSON] є власником будинку з 01.12.1997 року. Факт наявності у позивача зазначеного житлового будинку також підтверджується технічним паспортом, виданим Херсонським міжміським бюро технічної інвентаризації від 30.08.1993 року. Разом з тим, у відповідності до чинного законодавства зареєструвати контракт купівлі - продажу не можливо, оскільки він нотаріально не посвідчений та ніким не визнається. Ухвалою суду від 15.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового рогляду. Ухвалою суду від 28.04.2021 року витребувано докази. Ухвалою суду від 25.05.2021 року витребувано необхідні для розгляду справи докази. Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані позивачем, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або заперечування. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним основам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як вбачається з матеріалів справи, згідно торгового біржового контракту від 26.11.1997 року, позивач став власником житлового будинку [ADDRESS] . Після укладання зазначеної угоди, позивачі зареєстрували нерухоме майно в Херсонському МБТІ № 14 від 01.12.1997 року. Однак, будучи власником нерухомого майна позивач належним чином не може розпорядитися ним, оскільки договір купівлі - продажу свого часу не був посвідчений нотаріально. Крім того, згідно витягу з рішення Виконавчого комітету Каланчацької селищної ради від 21.07.2021 року № 123 позивачу надано дозвіл на зміну адреси житлового будинку з номера [ADDRESS] . Відповідно до ЦК України 1963 року обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори купівлі-продажу жилих приміщень, договори міни, договори дарування нерухомого майна та довічного утримання. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК УРСР). Проте, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент укладання сторонами договору купівлі-продажу, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, позивачі, придбавши за договором міни, зареєстрованому на товарній біржі, будинок, на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР набули право власності на будівлю, однак не посвідчила угоду належним чином у порядку, передбаченому ЦК УРСР, що позбавило їх можливості вільно розпорядитися своєю власністю. Наміри укладення договору купівлі - продажу спірного нерухомого майна виникли у позивачів у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України (в редакції 2004 року), відповідно до норм ст.ст. 16, 392. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач набув право власності на нерухоме майно з правочину, оскільки будинок перейшов у його власність на підставі договору купівлі - продажу. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З доказів наданих суду, вбачається, що позивачам на праві власності належить нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] , на підставі торгового біржового контракту від 26.11.1997 року на товарній біржій "Смарагд - Південь", без нотаріального посвідчення зазначеного правочину. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Вказані обставини у комплексі з відсутністю заперечень проти позову у відповідача, щодо законного володіння [PERSON] вказаним житловий будинок [ADDRESS] з врахуванням принципу справедливості, вказують на необхідність задоволення позову та визнання за позивачами права власності на спірне майно.

Outcome: approved