Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), та на її утримання у розмірі 1/6 частини, до досягнення [PERSON] трирічного віку. Вимоги обґрунтувала тим, що з жовтня 2016 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Крім того, вона має сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є інший чоловік. З жовтня 2018 року спільне проживання між ними припинено, діти проживають разом з нею. Причиною зазначено стало те, що відповідач застосовував до неї фізичну силу, ображав та бив їх дитину. [PERSON] перебуває на обліку в Знам`янському відділі поліції як особа, яка вчинила домашнє насильство. Знам`янським міськрайонним судом у 2018 році його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України та видано обмежувальний припис з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав та покладення на нього певних обов`язків стосовно неї та їх сина. У квітні 2019 року виданий судом обмежувальний припис було продовжено строком до 6 місяців. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно. Крім того він не піклується про життя та здоров`я сина. Виконавчим комітетом Знам`янської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення останнього батьківських прав. Вважає, що зазначені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення відповідача батьківських справ стосовно сина [PERSON] . Також вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина та на її утримання. Ухвалою від 10 травня 2019 року позовну заяву було залишено без розгляду для усунення недоліків. Ухвалою від 03 липня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 07 серпня 2019 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. У судове засідання, яке відбулося 01.10.2019, позивач та її представник не з`явилися, позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду не відомі. Згідно з ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.10.2019 року, розгляд справи проводиться заочно. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17 жовтня 2017 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно з довідкою про склад сім`ї [PERSON] проживає по [ADDRESS] , разом з нею проживають її діти - син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно з характеристикою від 19 листопада 2018 року, виданою квартальним комітетом №5 міста Знам`янка, відповідач проживає по [ADDRESS] . За період проживання після звільнення з місць позбавлення волі проявив себе з негативної сторони, помічений в у вживанні алкогольних напоїв та крадіжках, ніде не працює, грубий у спілкуванні з сусідами, б`є дружину (а.с.13). За даними паспорта до довідки Знам`янського РВ УДМС України, зареєстрований [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 34). У довідці Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 20 листопада 2018 року зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку у відділі поліції як особа, яка вчинила домашнє насильство в сім`ї (а.с.14). Постановою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн. Встановлено, що останній вчинив психологічне насильство в сім`ї стосовно своєї співмешканки [PERSON] (а.с. 17-18). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду від 29 листопада 2018 року стосовно [PERSON] видано обмежувальний припис на строк 3 місяці, яким визначено заходи тимчасово обмеження його прав та покладено на нього наступні обов`язки: заборонено спілкування з постраждалою дитиною - малолітнім [PERSON] , [INFO] ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до будинку за місцем проживання постраждалих осіб - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб - [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривдникові, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Таке рішення судом ухвалено з огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного та фізичного насильства, що чинить [PERSON] по відношенню до заявника та її малолітнього сина, оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Суд вважав, що заявник та її малолітній син, як жертви домашнього насильства, потребують захисту від кривдника [PERSON] у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», і їх права мають бути захищені судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису (а.с. 20-22). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 квітня 2019 року обмежувальний припис, встановлений вказаним вище рішенням, було продовжено на строк 6 місяців, визначені заходи тимчасового обмеження його прав та покладено аналогічні обов`язки (а.с. 23-25). Згідно з довідкою Знам`янського міського управління соціального захисту населення від 22 квітня 2019 року, [PERSON] знаходиться на обліку у вказаній установі та отримує щомісячну одноразову допомогу при народження в сумі 860 грн. щомісяця (а.с. 26). Відповідно до висновку від 04 лютого 2019 року виконавчий комітет Знам`янської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача стосовно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтовано тим, що [PERSON] самоусунувся від виховання малолітнього сина, матеріально не підтримує сім`ю, чим утискає законні права та інтереси дитини. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду відповідача було обмежено у спілкуванні з сім`єю. Позбавлення батьківських прав батька необхідне для збереження психічного здоров`я та емоційного комфорту дитини (а.с.15-16). Відповідно до ст.153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , матеріально не підтримує, життям дитини не цікавиться, при зустрічі з дитиною та [PERSON] погрожує та вживає нецензурну лексику, що негативно відображається на психоемоційному стані дитини, в зв`язку з чим за рішенням суду обмежений в спілкуванні з сином для збереження психічного здоров`я та емоційного комфорту останнього. Зазначені обставини в сукупності зрештою призвели до втрати родинного зв`язку дитини з батьком. Відповідач самоусунувся від виховання сина, фактично переклавши свої батьківські обов`язки на матір дитини. Крім того, судом не встановлено об`єктивних причин, які б унеможливлювали піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток свого сина, навчання та підготовку до самостійного життя, медичний догляд та лікування, спілкування з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; інтерес до внутрішнього світу та усіх сторін життя тощо. Наведене підтверджує винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання своєї дитини. Вищезазначені обставини, як окремо так і в сукупності, свідчать про свідоме тривале ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] та є наслідком винної поведінки з його боку через свідоме нехтування своїми зобов`язаннями, покладеними на нього положеннями ст.150 та ч.1 ст.157 СК України, що згідно з п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є не припустимим і є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітньої дитини. Факт ігнорування відповідачем судових засідань у даній справі також свідчить про те, що останній не цікавляться долею своєї дитини. Зазначене вказує на достатність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав в силу п.2 ч.1 ст.164 СК України. Відповідно до ст.ст.166, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року). Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 84 Сімейного Кодексу України передбачено що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право дружина має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. До того ж, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи обставини, визначені ст.182 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до його повноліття, а також по 1/6 частині заробітку на утримання самого позивача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи строк, з якого і до якого стягувати аліменти на утримання позивача, суд виходить з норм ст.79 та ч.2 ст.84 СК України, відповідно до яких аліменти на утримання дружини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного ст.18 Конвенції про права дитини, ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст. ст.167, 171 СК України,

Outcome: approved