Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання та утримання його неповнолітньої дитини, посилаючись на такі обставини. Сторони перебували у шлюбі, у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. До народження дитини, відповідач був ув'язнений та відбував покарання у Південній виправній колонії УДПС України в Одеській області. Після закінчення строку позбавлення волі через 2 місяці відповідач припинив виконувати свої батьківські обов'язки, не піклується про дитину, не приймає жодної участі у догляді та вихованні дитини, не забезпечує матеріально ані позивачку, ані дитину. У зв'язку з цим позивач просить стягнути на своє утримання 1000,0 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку та утримання [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі в 1000,0 щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву, якої позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву,якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки та позивачки у заявленому позивачем розмірі. Дослідивши матеріали справи, надані суду заяви, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2015 року, розірваний. Відповідно до представленого свідоцтва про народження у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], батьком якої зазначений відповідач [PERSON]. Судом встановлено, що після припинення стосунків між сторонами неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні. Від сплати аліментів відповідач не відмовляється. До народження дитини, відповідач був ув'язнений та відбував покарання у Південній виправній колонії УДПС України в Одеській області. Після закінчення строку позбавлення волі через 2 місяці відповідач припинив виконувати свої батьківські обов'язки, не піклується про дитину, не приймає жодної участі у догляді та вихованні дитини, не забезпечує матеріально ані позивачку, ані дитину. При постановленні рішення судом враховані матеріальне становище дитини, її матері; задовольняючи позов суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи відсутність доказів такого, а й його можливості щодо його отримання. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням викладеного, суд має задовольнити позовні вимоги позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: в розмірі 1167 гривень, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а також той факт, що можливості матері із забезпечення дитини є обмеженими, дитина потребує додаткових витрат на її утримання. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. При цьому, згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитині (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд, встановивши, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved