Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння № [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON], про що йому 14 квітня 1989 року було видано свідоцтва про право власності на жилий будинок. Станом на 01 липня 1990 року у вищевказаному житловому будинку були зареєстровані та проживали : [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка та вона - [PERSON]. [INFO] року її батько - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на вказаний житловий будинок. Вона будучи спадкоємцем першої черги після смерті батька, звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не взмозі, оскільки спадкове майно зареєстроване за колгоспним двором, іншим членам колгоспного двору частки у вищевказаному господарстві не виділялися, а тому нотаріусом видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2018 року та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Просить суд, визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно. У судове засідання позивачка не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з»явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, від своїх часток в майні колгоспного двору відмовляються в користь позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що будинковолодіння № [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був батько позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 14 квітня 1989 року. Станом на 01 липня 1990 року у житловому будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - дружина, та їх дочки - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виданою головою Коршівської сільської ради Коломийського району від 23 жовтня 2018 року за № 2177. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів у господарстві проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні і кожному окремо не виділялися. [INFO] року [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області 02 лютого 2016 року складено відповідний актовий запис № 8. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на спадкове майно померлого, яке прийняла позивачка по справі, вступивши в управління спадковим майном, однак свідоцтва про право на частку в спірному будинку не отримала. Окрім неї спадкоємцями першої черги за законом являється також відповідачі по справі, які на спадкове майно не претендують, про що подали заяви в яких не заперечують проти визнання за позивачкою права власності на вказане будинковолодіння. Із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачка з метою оформлення спадщини після смерті спадкодавця звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано лише за головою колгоспного двору, частки членів колгоспного двору не виділено. Відповідно до висновку про вартість майна виданого ТОВ «Віконт-Консалтинг» від 23 жовтня 2018 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], становить 231 598 грн. Виходячи з того, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно, що належало спадкодавцеві на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою в цілому, суд вважає за можливе позовні вимоги задовільнити. На підставі наведеного та ст.ст. 346, 392, 1262, 1268 ЦК України, роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності",

Outcome: approved