Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачка 10.09.2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], просить суд позбавити батьківських прав відповідача, посилаючись на таке : у 2001 році вона з відповідачем уклала шлюб, а у 2003 році його було розірвано, проте подружні стосунки були фактично припинені з травня 2002 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], що зараз проживає з нею. За останні 5 років відповідач життям дочки не цікавився, не телефонував, не намагався спілкуватися з нею, матеріально не підтримував та вихованням не займався, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Аліментів, присуджених за рішенням суду, не сплачує. Дитина відвідує спортивну школу, де займається волейболом. Волейбольна команда часто їздить на змагання в інші міста, в тому числі і до Росії, проте для виїзду за кордон необхідний нотаріально завірений дозвіл від батька, який в останній раз влітку 2012 року він не оформив, що впливає на самореалізацію дитини. Позивачка у судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області також у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги. Прокурор в останнє судове засідання не прибув, проте у минулому засіданні просив суд визначитися на власний розсуд. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що з дитиною періодично спілкується, проте не так часто, оскільки мати дитини та колишня теща налаштовують дитину проти нього та не надають можливості спілкуватися з дитиною у повній мірі. Крім того, вказав, що зараз проживає однією сім'єю з жінкою без укладення шлюбу де мають дитину до 3-х років, якій необхідно приділяти багато уваги. Також зазначив, що в родині його цивільної дружини за останні кілька років були дуже хворі родичі, за якими йому та дружині необхідно було доглядати. Стосовно аліментів вказав, що дійсно, незначна заборгованість була, проте на день розгляду справи вона майже повністю погашена. Стосовно нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон відповідач зазначив, що такі дозволи ним нотаріально посвідчувалися кілька разів без жодних проблем, а щодо літа 2012 року, то за таким нотаріальним посвідченням мати дитини звернулася пізно, тому часу на оформлення дозволу забракло. На сьогоднішній день від звернувся до органу опіки та піклування з заявою про визначення часу спілкування з дитиною, проте комісія не розглянула цієї заяви через перебування у суді справи про позбавлення йогобатьківства. Пообіцяв, що змінить ставлення до виховання дочки, оскільки на даний час у цьому немає перешкоди, бо позивачка пообіцяла не чинити у цьому перепон. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За роз"ясненнями, які містяться в п.п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства Таким чином, судом, зокрема встановлено, що сторони у справі перебували з 2001 року у зареєстрованому шлюбі до його розірвання 17.06.2003 року (а.с.7). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження (а.с.6), де батьками вказані сторони у справі. З самого початку подружнє життя у сторін не склалося і стосунки фактично були припиненні вже з травня 2002 року. За останні 5 років відповідач дуже рідко навідував дитину, спілкуватися з нею при випадкових зустрічах, матеріально підтримував недостатньо, в результаті чого виникла заборгованість по аліментах. На цьому підґрунті позивачка була змушена звернутися до служби у справах дітей і 03.07.2013 року комісія Первомайського міськвиконкому з питань захисту прав дитини прийняла рішення, враховуючи інтереси дитини, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.9). Судом також встановлено, що на засіданні комісії відповідач участі не брав з невідомої для суду причини. Основним документом, який дозволив комісії прийти вказаного висновку про позбавлення батьківських прав є довідка зі школи малолітньої (а.с.5), в якій зазначено, що [PERSON] школу жодного разу не відвідував, на батьківські збори не приходив, навчанням та вихованням дочки не цікавиться. Показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідач останні 5 років не спілкується з дитиною, ігнорує її, проте такі показання надані зі слів самої малолітньої та можуть бути лише непрямим доказом. Такі самі показання дала сама малолітня у судовому засіданні. З довідки з дитячо-юнацької спортивної школи (а.с.34) встановлено, що [PERSON] з 2009 року відвідує секцію з волейболу, проте батько успіхами дочки не цікавиться та перешкоджає її подальшому розвитку у спорті, оскільки не підписує довіреність для виїзду на змагання. Показаннями свідка [PERSON] встановлено, що вже тривалий час вона проживає однією родиною з відповідачем у справі без укладення шлюбу і вони мають маленьку дитину, які необхідний догляд, крім того, у неї протягом останніх років були дуже хворі родичі, у догляді за якими, відповідач також брав участь; також додала, що за останні кілька років позивачка не дає можливості батькові спілкуватися з дочкою. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, з наведених вище документів, показань свідків суд встановив факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, який полягає у недостатньому приділенні уваги батька до навчання, успіхів у спорті дитини, її внутрішнього світу. Факт перешкоджання у спілкуванні з дитиною з боку матері судом не встановлено через недостатність доказів. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Так, враховуючи, що судом вина відповідача у недостатності приділення уваги дитині встановлена, проте не встановлено зловживання алкоголем чи наркотиками відповідачем; не встановлено психічного чи фізичного впливу на дитину з боку батька; враховуючи факт, що на день розгляду справи відбулось майже повне погашення боргу по аліментах і відповідач бажає змінити ставлення до виховання дочки, суд вважає, що для [PERSON] можна зробити виключення та не позбавляти його батьківських прав, натомість, вважає за необхідне попередити його про подальшу поведінку відносно дочки, а на Службу у справах дітей покласти контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських прав по вихованню дитини. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити поклавши на відповідача та орган опіки та піклування певні обов'язки.

Outcome: dismissed