Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила визнати майно куплене в період шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, а саме: визнати за нею право власності на: Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ; Ѕ частину нежитлової будівлі загальною площею 233,3 квадратних метра, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частини нежитлової будівлі загальною площею 367,3 квадратних метра, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,; Ѕ частини причалу, що розташований за адресою: [ADDRESS]; автомобіль TOYOTA Land Cruser 150 Prado 4.0, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] ; катер; ЗИЛ 431610 / 431810 , 1990 року випуску; ЗИЛ 431410 , 1992 року випуску; MAN 8.150 G90, 1988 року випуску; MAN 8.150 G90, 1989 року випуску; автомобіль Mersedes-Benz Atego 815, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль DAF 95 XF, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER] ; причіп Schmitz ППТ, 2002 року випуску; ГАЗ 3306, 2003 року випуску; стягнути з відповідача щомісячно Ѕ частини доходів від діяльності від ТОВ «Сайгон» з статутним капіталом 60500 грн. та покласти на відповідача судові витрати. 10 грудня 2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачка просила: -визнати наступне майно спільною сумісною власністю подружжя, а саме: будинок [ADDRESS] , вартість якого складає, приблизно, 1680000 (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч) грн. - за документами знаходиться у власності відповідача; земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 4810136900:04:009:0008) за адресою [ADDRESS] , на якій розташований зазначений вище будинок, та належить за документами відповідачу [PERSON] ; статутний капітал ТОВ «Сайгон» розміром 60500 (шістдесят тисяч п`ятсот) грн., зареєстрований по [ADDRESS] - за документами власником є відповідач; магазин за адресою: [ADDRESS] , приблизна вартість якого складає 1000000 (один мільйон) грн. - за документами я являюся власником; нежитлову будівлю загальною площею 233,3 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] приблизною вартістю 1872940 (один мільйон вісімсот сімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок) грн. - за документами власником є відповідач; нежитлову будівлю загальною площею 367,3 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] приблизною вартістю 1103540 (один мільйон сто три тисячі п`ятсот сорок) грн.. - за документами власником є відповідач; судно (яхта) УНА 7080, регістровий номер [NUMBER], приблизною вартістю 400000 (чотириста тисяч) грн. - за документами власником є відповідач; човен моторний «Прогрес-4», УНА 0995, приблизною вартістю 280000 (двісті вісімдесят тисяч) грн., - за документами власником є відповідач; автомобіль TOYOTA LandCruser I, 2008 p.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 500000 (п`ятсот тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем з 15.11.2011р.; автомобіль TOYOTA LandCruser Р, 2011 р.в., держ. н. [NUMBER], приблизною вартістю 1000000 (один мільйон) грн., - зареєстрований за відповідачем 08.09.2011р.; автомобіль марки DAF 400, 1994 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 240000 грн. - зареєстрований за відповідачем 01.11.2002р.; автомобіль марки ГАЗ 5201 ГЗСА 3702, 1989 р.в., р.н. [NUMBER], приблизною вартістю 60000 грн.-зареєстрований за відповідачем 24.03.1998р.; автомобіль марки ВАЗ 2107, 1990 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 30000 грн. - зареєстрований за відповідачем 17.12.1994р.; автомобіль марки ЗИЛ 4314 10, 1988 р.в., р.н. [NUMBER], приблизною вартістю 60000 грн. - зареєстрований за відповідачем 27.12.2003 p.; автомобіль марки ЗИЛ 138 А, 1985 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 60000 грн. - зареєстрований за відповідачем 21.06.2005р.; автомобіль Volksvagen Man 8. 150, 1986 р.в., держ.н. [NUMBER], приблизною вартістю 140000 (сто сорок тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 23.04.2008р.; автомобіль марки ЗИЛ 4316 10, 1987 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 60000 грн.- зареєстрований за відповідачем 29.11.2008 p.; саморобний ТЗ, 2008 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 3000 (три тисячі) грн., - зареєстрований за відповідачем 03.12.2008 p.; автомобіль DAF 95 XF 430, 2000 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 240000 (двісті сорок тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 04.03.2010 p.; причіп FRUEHAUF SREAM, 1999 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 130000 (сто тридцять тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 01.06.2010р.; причіп SAMRO RE 326, 2002 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 200000 (двісті тисячі) грн., - зареєстрований за відповідачем 17.06.2014р.; автомобіль DAF 95 XF 12580, 2002 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 300000 (триста тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 17.06.2014р.; автомобіль марки ЗИЛ 431412 3972, 1992 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 60000 грн., зареєстрований за відповідачем 30.03.2013 p.; автомобіль LEXUS ES, номерний знак [NUMBER] , (приблизна вартість складає 500000 (п`ятсот тисяч грн.); автомобіль марки ЗИЛ 431610, номерний знак [NUMBER] (на мою думку, приблизна вартість 60000 грн.); автомобіль марки MERSEDES-BENZ 210 D, номерний знак [NUMBER] (приблизна вартість складає 280000 грн.); об`єкт незакінченого будівництва - двоповерховий бокс-причал (за первинними документами [NUMBER]) на території ТОВ «Причал» та ОГК «Елінг», що розташований за адресою: [ADDRESS]. Але цей бокс є об`єктом незакінченого будівництва, приблизною вартістю 364540 (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот сорок) грн., що ми витратили на будівництво. - визнати за нею право власності на наступне майно: Ѕ частини будинку [ADDRESS] з усіма будівлями та приміщеннями, загальна вартість якого складає, приблизно, 1680000 (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч) грн. - за документами знаходиться у власності відповідача; Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 4810136900:04:009:0008) за адресою [ADDRESS] , на якій розташований зазначений вище будинок, та належить відповідачу [PERSON] , загальна вартість якої складає, приблизно, 300000 (триста тисяч) грн.; Ѕ частини нежитлової будівлі загальною площею 233,3 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] приблизною загальною вартістю 1872940 (один мільйон вісімсот сімдесят дві тисячі дев`ятсот сорок) грн. - за документами власником є відповідач; Ѕ частини нежитлової будівлі загальною площею 367,3 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] приблизною загальною вартістю 1103540 (один мільйон сто три тисячі п`ятсот сорок) грн.. - за документами власником є відповідач; повністю на автомобіль TOYOTA LandCruser I, 2008 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 500000 (п`ятсот тисяч) грн., Ѕ частини автомобілю TOYOTA LandCruser Р, 2011 р.в., держ. н. [NUMBER], приблизною вартістю 1000000 (один мільйон) грн., - зареєстрований за відповідачем 08.09.2011р.; Ѕ частини автомобілю марки DAF 400, 1994 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 240000 грн. - зареєстрований за відповідачем 01.11.2002р.; Ѕ частини автомобілю марки ГАЗ 5201 ГЗСА 3702, 1989 р.в., р.н. [NUMBER], приблизною вартістю 60000 грн.- зареєстрований за відповідачем 24.03.1998р.; Ѕ частини автомобілю марки ВАЗ 2107, 1990 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 30000 грн. - зареєстрований за відповідачем 17.12.1994р.; Ѕ частини автомобілю марки ЗИЛ 4314 10, 1988 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 60000 грн. - зареєстрований за відповідачем 27.12.2003 p.; Ѕ частини автомобілю марки ЗИЛ 138 А, 1985 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 60000 грн. - зареєстрований за відповідачем 21.06.2005р.; Ѕ частини автомобілю Volksvagen Man 8. 150, 1986 р.в., держ.н. [NUMBER], 1986 р.в., приблизною вартістю 140000 (сто сорок тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 23.04.2008р.; Ѕ частини автомобілю марки ЗИЛ 4316 10, 1987 р.в., р.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 60000 грн.- зареєстрований за відповідачем 29.11.2008 p.; Ѕ частини на саморобний ТЗ, 2008 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 3000 (три тисячі) грн., - зареєстрований за відповідачем 03.12.2008 p.; Ѕ частину автомобілю DAF 95 XF 430, 2000 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 240000 (двісті сорок тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 04.03.2010 р.; Ѕ частини на причіп FRUEHAUF SREAM, 1999 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 130000 (сто тридцять тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 01.06.2010р.; Ѕ частини причіп SAMRO RE 326, 2002 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 200000 (двісті тисячі) грн., - зареєстрований за відповідачем 17.06.2014р.; Ѕ частини автомобілю DAF 95 XF 12580, 2002 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 300000 (триста тисяч) грн., - зареєстрований за відповідачем 17.06.2014р.; Ѕ частини автомобілю марки ЗИЛ 431412 3972, 1992 р.в., д.н. [NUMBER] , приблизною вартістю 60000 грн., зареєстрований за відповідачем 30.03.2013 р.; Ѕ частини вартості будівельних матеріалів та вартості будівельних та інших робіт на незакінчене будівництво боксу-причалу [ADDRESS] , приблизною загальною вартістю 364540 (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. - стягнути з відповідача [PERSON] на її користь компенсацію в розмірі 182270 (сто вісімдесят дві тисячі двісті сімдесят) грн.., тобто Ѕ частину затрачених коштів; Ѕ частини статутного капіталу ТОВ «Сайгон», статутний капітал якого складав 60500 (шістдесят тисяч п`ятсот) грн., зареєстрований по [ADDRESS] - за документами власником є відповідач; судові витрати понесені у зв`язку з розглядом цивільної справи. Від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого відповідач частково визнає позовні вимоги. Зазначає, що поділу підлягає тільки те майно, яке є власністю відповідача на час звернення позивача до суду. Майно, яке було продано під час шлюбу, а потім вибуло з власності одного з подружжя, на момент звернення до суду з позовною заявою про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя неможливо, так як власником цього майна є інша особа. Це стосується: автомобіля Lexus Е8, номерний знак [NUMBER] ; автомобіля марки ЗИЛ 431610, номерний знак [NUMBER] ; автомобіля марки Mersedes - Benz 210 D, номерний знак [NUMBER] , оскільки вони були перереєстровані на інших власників 23.10.2014 року, 16.06.2017 року та у вересні 2017 року відповідно. Твердження позивача, що дані автомобілі були продані ним особисто та кошти витрачені на власні нужди є безпідставними та ґрунтуються тільки на домислах позивача без фактичних підтверджень. Стосовно визнання права власності повністю на автомобіль Toyota Land Cruser І, 2008 року випуску, д.н. [NUMBER] , вважає, що дана вимога не підлягає дійсності, оскільки даний автомобіль придбаний під час шлюбу, а тому підлягає поділу майна. Стосовно визнання сумісною власністю подружжя та визнання Ѕ частини земельної ділянки по [ADDRESS] , то слід зауважити, що ця земельна ділянка була передана у власність відповідачу на підставі рішення Миколаївської міської ради, а тому вона не може входити до переліку майна, яке є сумісно нажитим подружжям та не підлягає поділу. Стосовно визнання сумісною власністю подружжя боксу причалу [ADDRESS] та компенсації Ѕ частини вартості будівельних матеріалів та інших робіт на незакінчене будівництво боксу причалу [ADDRESS] та стягнення з відповідача компенсацію в розмірі 182270 грн., тобто Ѕ частини затрачених коштів, необхідно пояснити наступне, що [PERSON] не є власником вищезазначеного боксу, не є учасником ТОВ «Причал» або ОГК «Елінг», а тому компенсація за майно, яке не належить відповідачу неможлива, крім цього при проведенні компенсації позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх рахунків. Це ж саме стосується судна (яхти) УНА 7080, регістровий номер [NUMBER], яка йому не належить. Щодо вимоги про виплати Ѕ частки статутного капіталу ТОВ «Сайгон», зазначає наступне, що власником майна в ТОВ «Сайгон» є саме товариство, а не його учасники. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вважає, що даній вимозі необхідно відмовити. Крім того, позивачем не надано доказів щодо вартості рухомого та нерухомого майна, її вимоги ґрунтуються на самостійній оцінці вказаного майна, а тому відповідач не згоден з вартістю майна, яка вказується позивачем. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 09 червня 1990 року, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.01.2018 року за [PERSON] зареєстроване нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласуря С.А.; нежитлова будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 25836313 від 20.08.2014 року виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області; житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.08.2008 р. Згідно довідки АА № 485490 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, юридична адреса ТОВ «Сайгон», керівником якого являється [PERSON] , [ADDRESS] .Дата первинної реєстрації 20.02.2009 року. Відповідно до п. 2.1 Статуту ТОВ «Сайгон», затвердженого зборами засновників ТОВ «Сайгон», статутний капітал товариства складається з вартості вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу буде складати 60500,00 грн. Вклад учасника товариства, який виражений у гривнях, становить нижчеперелічену частку у статутному капіталі: [PERSON] - 60500,00 грн., що складає 100% статутного капіталу. Відповідно до довідки з Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 13.02.2018 року за вих. № 31/14-Б-09 та відповідно до Результатів пошуку по базі даних «Автомобіль» за [PERSON] зареєстровані транспортні засоби, а саме: автомобіль TOYOTA Land Cruser 120 Prado 4.0, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль TOYOTA Land Cruser 150 Prado 4.0, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль DAF 400, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; транспортний засіб ЗИЛ 4314 10, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль ЗИЛ 138А, 1985 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль Volksvagen Man S. 150, 1986 року випуску, державний номер [NUMBER] ; ЗИЛ 431610 / 431810 , 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; причіп саморобний, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль DAF 95 XF 430, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] ; причіп FRUEHAUF SREAM, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER] ; причіп SAMRO SR 334, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль DAF 95 XF, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER] ; ЗИЛ 431412 3972, 1992 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Дані транспортні засоби були придбані в період з 2002 року по 2014 року, тобто в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 29.01.2019 року за вих. № 31/14-306, автомобіль Lexus ЕS 350, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 18.06.2014 року на підставі довідки - рахунку від 18.06.2014 серії ВІА № 506241. 04.07.2014 року транспортний засіб знято з обліку для реалізації та 23.10.2014 року на підставі довідки - рахунку від 21.10.2014 року серії ВІА № 873127, зареєстровано за іншим власником; автомобіль ЗИЛ 4316 10, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 03.02.2011 року на підставі довідки - рахунку від 03.02.2011 року серії КІМ № 518507. 16.06.2017 року транспортний засіб перереєстровано за іншим власником на підставі договору купівлі - продажу від 16.06.2017 року № 2343/2017/502092; автомобіль Versedes-Bens 210 D, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 01.04.2010 на підставі біржової угоди від 01.04.2010 № 5815. 05.09.2017 року транспортний засіб перереєстровано за іншим власником на підставі договору купівлі - продажу від 05.09.2017 № 5347/2017/610686. Позивачка вказує на те, що у відповідача на депозитних рахунках в банках ПАТ «Райффайзен банк Аваль», ПАТ «Державний ощадний банк України» ПАТ КБ «ПриватБанк» містяться грошові кошти, які були спільною власністю подружжя. Дані твердження спростовуються: довідкою ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 24.04.2018 року за вих. № 81-15-9/3844, за [PERSON] рахунків в ПАТ «Райффайзен банк Аваль» не знайдено; довідкою ПАТ «Державний ощадний банк України» від 02.05.2018 року за вих. № 112.17-04/15-1260, у програмному забезпечені філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» рахунки на ім`я [PERSON] - відсутні; довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.04.2018 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20180420/7886, відповідно до договору SAMDNWFD0070824889100 на депозитному рахунку [PERSON] відсутні кошти. Позивач також зазначає, що в період шлюбу ними був придбаний бокс [NUMBER] в ТОВ «Причал» за їх спільні кошти та на підтвердження даного факту надано копію розписки від 05.09.2003 року, відповідно до якої [PERSON] продав [PERSON] бокс [NUMBER] ТОВ «Причал» за 1500 грн. та договір № 39 від 01.10.2003 року укладеного між ТОВ «Причал» та власника баксу [NUMBER] про надання послуг. Згідно довідки ТОВ «Причал» від 26.04.2018 року за вих. № 14, [PERSON] не є членом ТОВ «Причал» та ніяких договірних зобов`язань з ТОВ «Причал» не має. Відповідно до довідки ТОВ «Причал» від 11.02.2019 року за вих. № 24, [PERSON] був членом ТОВ «Причал», припинив членство у ТОВ «Причал» у 2008 році на підставі реорганізації ТОВ «Причал». Бокс [NUMBER] знаходився у користуванні [PERSON] Позивачка в своєму позові зазначає, що в період шлюбу за їх спільні кошти було придбане судно УНА-7080 та на підтвердження даного факту долучено до матеріалів справи акт огляду малого судна від 03.06.2013 року № 103-1-461-13, в графі «власник судна» зазначено [PERSON] . Відповідно до довідки з Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.04.2018 року № 3698/02/15-18, за наявною інформацією у Укртрансбезпеці відсутні записи щодо суден, власником або судновласником яких є [PERSON] . Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог не інакше як за зверненням особи (стаття 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч. 2 цієї статті, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: житлового будинку [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 233,3 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; нежитлову будівлю загальною площею 367,3 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.01.2018 року за [PERSON] зареєстроване нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласуря С.А.; нежитлова будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер 25836313 від 20.08.2014 року виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області; житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.08.2008 р. Відповідачем не заперечувався факт вищевказаного майна набутого подружжям у шлюбі, не заперечував щодо його поділу між ним та позивачем. Отже, житловий будинок [ADDRESS] ; нежитлове приміщення загальною площею 233,3 м2, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; нежитлова будівля загальною площею 367,3 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] підлягає поділу. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 4810136900:04:009:0008), що розташована за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідачем заперечувався факт визнання спільною сумісною власністю та здійснення поділу земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що дана земельна ділянка була передана у власність відповідачу на підставі рішення Миколаївської міської ради, а тому вона не входить до переріку майна, яке є сумісно нажитим подружжям та не підлягає поділу. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 648214, виданого на підставі рішенням Миколаївської міської ради від 09.06.2011 року № 6/28 (а.с. 103). Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Відповідно до ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Такі самі норми містяться в ст. 120 Земельного Кодексу України, якою передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщену на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" № 1702-VI від 05.11.2009, були внесені зміни і до ст. 120 ЗК України, частина 1 якої передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Так, Верховний Суд України 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2710цс15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя, зробив правовий висновок, відповідно до якого земельна ділянка, приватизована одним із подружжя у період шлюбу для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку щодо розподілу житлового будинку [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірного домоволодіння, а саме по Ѕ частці за кожним, суд приходить до висновку про визнання за кожним із сторін по Ѕ частці на земельну ділянку. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Відповідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.08.2019 року, право власності за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 04.12.2009 року, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради. Враховуючи, те що право власності на магазин, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , та придбаний в період шлюбних відносин з відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині поділу магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та виплати компенсації в розмірі Ѕ частини статутного капіталу ТОВ «Сайгон», зареєстрованого по [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Згідно довідки АА № 485490 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, юридична адреса ТОВ «Сайгон», керівником якого являється [PERSON] , [ADDRESS] .Дата первинної реєстрації 20.02.2009 року. Відповідно до п. 2.1 Статуту ТОВ «Сайгон», затвердженого зборами засновників ТОВ «Сайгон», статутний капітал товариства складається з вартості вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу буде складати 60500,00 грн. Вклад учасника товариства, який виражений у гривнях, становить нижчеперелічену частку у статутному капіталі: [PERSON] - 60500,00 грн., що складає 100% статутного капіталу. Статтею 63 CК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав. Згідно зі ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Таким чином, з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб`єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім`ї. Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 03 липня 2013 року в справі №6-61цс13. Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям, а тому позовна вимога в частині виплати компенсації в розмірі Ѕ частини статутного капіталу ТОВ «Сайгон» не підлягає задоволенню. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: судна (яхта) УНА 7080, регістровий номер [NUMBER]; човна моторного «Прогрес-4», УНА 0995, суд приходить до наступного. Позивачка в своєму позові зазначає, що в період шлюбу за їх спільні кошти було придбане судно УНА-7080 та на підтвердження даного факту долучено до матеріалів справи акт огляду малого судна від 03.06.2013 року № 103-1-461-13, в графі «власник судна» зазначено [PERSON] Але відповідно до довідки з Державної служби України з безпеки на транспорті від 27.04.2018 року № 3698/02/15-18, за наявною інформацією у Укртрансбезпеці відсутні записи щодо суден, власником або судновласником яких є [PERSON] . Позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо придбання або знаходження майна в праві власності відповідача та яке підлягає поділу, а тому в частині позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, судна (яхта) УНА 7080, регістровий номер 3-203590та човна моторного «Прогрес-4», УНА 0995, слід відмовити. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: автомобіля LEXUS ES, номерний знак [NUMBER] ; автомобіля марки ЗИЛ 431610 , номерний знак [NUMBER] ; автомобіля марки MERSEDES-BENZ 210 D, номерний знак [NUMBER] . Згідно довідки Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 29.01.2019 року за вих. № 31/14-306, автомобіль Lexus ЕS 350, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 18.06.2014 року на підставі довідки - рахунку від 18.06.2014 серії ВІА № 506241. 04.07.2014 року транспортний засіб знято з обліку для реалізації та 23.10.2014 року на підставі довідки - рахунку від 21.10.2014 року серії ВІА № 873127, зареєстровано за іншим власником; автомобіль ЗИЛ 4316 10, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 03.02.2011 року на підставі довідки - рахунку від 03.02.2011 року серії КІМ № 518507. 16.06.2017 року транспортний засіб перереєстровано за іншим власником на підставі договору купівлі - продажу від 16.06.2017 року № 2343/2017/502092; автомобіль Versedes-Bens 210 D, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] 01.04.2010 на підставі біржової угоди від 01.04.2010 № 5815. 05.09.2017 року транспортний засіб перереєстровано за іншим власником на підставі договору купівлі - продажу від 05.09.2017 № 5347/2017/610686. Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Згідно роз`яснень, які містяться в п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вбачається з письмових матеріалів справи та встановлено судом, відчуження спірних автомобілів: Lexus ЕS 350, номерний знак [NUMBER] ; ЗИЛ 4316 10, номерний знак [NUMBER] ; Versedes-Bens 210 D, номерний знак [NUMBER] було здійснено у 2014 році та у 2017 році, проте шлюб між сторонами не розірвано. Тобто продаж автомобіля відбувся у період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі. Під час розгляду справи судом представник позивача та позивач стверджували, що у період відчуження спірного автомобіля сторони по справі разом не проживали, не вели спільне господарство, але даний факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, не був доведений належними доказами. З урахуванням викладеного вище та вимог діючого законодавства суд вважає, що кошти, отримані за продаж вищевказаних автомобілів, були використані в інтересах сім`ї. Належних доказів на підтвердження протилежного суду надано не було. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме: автомобіля TOYOTA LandCruser Р, 2011 р.в., держ. н. [NUMBER]; автомобіля марки DAF 400, 1994 р.в., р.н. [NUMBER]; автомобіля марки ГАЗ 5201 ГЗСА 3702, 1989 р.в., р.н. [NUMBER]; автомобіля марки ВАЗ 2107, 1990 р.в., р.н. [NUMBER] ,; автомобіля марки ЗИЛ 4314 10, 1988 р.в., р.н. [NUMBER]; автомобіля марки ЗИЛ 138 А, 1985 р.в., р.н. [NUMBER] ; автомобіля Volksvagen Man 8. 150, 1986 р.в., держ.н. [NUMBER]; автомобіля марки ЗИЛ 4316 10, 1987 р.в., р.н. [NUMBER]; саморобного транспортного засобу, 2008 р.в., д.н. [NUMBER] ; автомобіля DAF 95 XF 430, 2000 р.в., д.н. [NUMBER] ; причіпу FRUEHAUF SREAM, 1999 р.в., д.н. [NUMBER] ; причіпу SAMRO RE 326, 2002 р.в., д.н. [NUMBER] ; автомобіля DAF 95 XF 12580, 2002 р.в., д.н. [NUMBER] ; автомобіля марки ЗИЛ 431412 3972, 1992 р.в., д.н. [NUMBER] , суд приходить до наступного. Відповідачем не заперечувалися вимоги щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя вищевказаних автомобілів. Відповідно до довідки з Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 22.01.2018 року за вих. № 31/14-224 та відповідно до Результатів пошуку по базі даних «Автомобіль» за [PERSON] зареєстровані транспортні засоби, а саме: автомобіль TOYOTA Land Cruser 120 Prado 4.0, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль TOYOTA LandCruser Р, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль марки DAF 400, 1994 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль марки ГАЗ 5201 ГЗСА 3702, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль марки ВАЗ 2107, 1990 року випуску, державний номер [NUMBER] ,; автомобіль марки ЗИЛ 4314 10, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль марки ЗИЛ 138 А, 1985 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль Volksvagen Man 8. 150, 1986 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль марки ЗИЛ 4316 10, 1987 року випуску, державний номер [NUMBER] ; саморобний транспортний засіб, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль DAF 95 XF 430, 2000 року випуску, державний номер [NUMBER] ; причіп FRUEHAUF SREAM, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER] ; причіп SAMRO RE 326, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль DAF 95 XF 12580, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER] ; автомобіль марки ЗИЛ 431412 3972, 1992 року випуску, державний номер [NUMBER] . Дані транспортні засоби були придбані в період з 2002 року по 2014 року, тобто в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 та ч. 5 вказаної статті, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Положеннями ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності з ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 24 цієї Постанови роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-211цс14 дійшов до висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01 липня 2015 року в справі №6-612цс15, передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2641цс15, в постанові від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку що всі зазначені транспортні засоби набуті сторонами в період перебування в шлюбі і є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Інших доказів на спростування вище зазначеного сторонами не надано, а судом не здобуто в ході розгляду справи. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] права власності на автомобіль TOYOTA LandCruser I, 2008 p.в., д.н. [NUMBER] , суд приходить до наступного. Відповідно до довідки з Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 22.01.2018 року за вих. № 31/14-224 та відповідно до Результатів пошуку по базі даних «Автомобіль» за [PERSON] зареєстровані транспортні засоби, зокрема: автомобіль TOYOTA Land Cruser 120 Prado 4.0, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] . Відповідачем заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на вищевказаний автомобіль. Вважає, що кожна річ набута за час шлюбу є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2,3ст.325ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту),незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Виходячи з встановлених обставин, судом здійснюється поділ спільного майна, а саме автомобілю TOYOTA LandCruser I, 2008 p.в., д.н. [NUMBER] . Вимоги щодо виплати вартості частки на зазначений автомобіль сторонами не заявлялося, а тому вимога стосовно визнання права власності на цілий автомобіль за [PERSON] є безпідставною та задоволенню не підлягає. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя, а саме: об`єкт незакінченого будівництва - двоповерховий бокс-причал [NUMBER], що знаходиться на території ТОВ «Причал» та ОГК «Елінг», що розташований за адресою: [ADDRESS] . та стягнення Ѕ частини вартості будівельних матеріалів та вартості будівельних та інших робіт на незакінчене будівництво боксу-причалу [ADDRESS] , приблизною загальною вартістю 364540 (триста шістдесят чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. та стягнення з відповідача [PERSON] на її користь компенсацію в розмірі 182270 (сто вісімдесят дві тисячі двісті сімдесят) грн.., суд приходить до наступного. Відповідач висловив свою позицію стосовно визнання сумісною власністю подружжя боксу причалу [ADDRESS] та компенсації Ѕ частини вартості будівельних матеріалів та інших робіт на незакінчене будівництво боксу причалу [ADDRESS] та стягнення з відповідача компенсацію в розмірі 182270 грн., тобто Ѕ частини затрачених коштів, пояснюючи наступне: [PERSON] не є власником вищезазначеного боксу, не є учасником ТОВ «Причал» або ОГК «Елінг», а тому компенсація за майно, яке не належить відповідачу неможлива, крім цього при проведенні компенсації позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх рахунків. Відповідно до копії розписки від 05.09.2003 року, [PERSON] продав [PERSON] бокс [NUMBER] ТОВ «Причал» за 1500 грн. та договір [NUMBER] від 01.10.2003 року укладеного між ТОВ «Причал» та власника боксу [NUMBER] про надання послуг. Згідно довідки ТОВ «Причал» від 26.04.2018 року за вих. № 14, [PERSON] не є членом ТОВ «Причал» та ніяких договірних зобов`язань з ТОВ «Причал» не має. Відповідно до довідки ТОВ «Причал» від 11.02.2019 року за вих. № 24, [PERSON] був членом ТОВ «Причал», припинив членство у ТОВ «Причал» у 2008 році на підставі реорганізації ТОВ «Причал». Бокс [NUMBER] знаходився у користуванні [PERSON] . Прийнятих в члени ТОВ «Причал» після припинення членства у ТОВ «Причал» [PERSON] нікого не було. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо придбання або знаходження майна в праві власності сторін, яке підлягає поділу, а тому в частині позовних вимог щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, а саме об`єкту незакінченого будівництва - двоповерхового боксу-причалу [NUMBER], що знаходиться на території ТОВ «Причал» та ОГК «Елінг», що розташований за адресою: [ADDRESS] . стягнення Ѕ частини вартості будівельних матеріалів у розмірі 182270,00 грн., а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 8810,00 грн..

Outcome: partial