Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК» в особі представника по довіреності Сапфір Ф.О. звернувся до суду з позовною заявою про виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ВАТ КБ «ПБ») правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRT0G100150896, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 17600,00 доларів США, а також 3979,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків в розмірі 1,00 % на місяці на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода (комісія) за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. В забезпечення виконання зобов'язань за договором між ВАТ КБ «ПБ» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRT0G100150896 від 01.08.2007 року в сумі 30405,78 доларів США, що відповідно курсу НБУ становить 242334,07 грн. звернуто стягнення на двокімнатну квартиру на першому поверсі п'ятиповерхового будинку загальною площею 44,78 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки за початковою ціною 112250,92 грн. Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки у добровільному порядку відповідачі не бажають виселятись зі спірної квартири, то підлягають виселенню за рішенням суду. Наполягаючи на задоволенні позивних вимог посилається на ст.ст. 526,527,530 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку»,ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Вказав, що на даний час є рішення , яке набрало законної сили 30 січня 2013 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру , де мешкають відповідачі, проте воно не виконувалось. Відповідач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] з позовними вимогами Банку не погодилися, просять відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних усних та письмових пояснень. Відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» , звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів сімей. Виселення проводиться в порядку , встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Але, на порушення зазначених норм, позивач надав суду надіслану відповідачам вимогу датовану 05.11.2013 року про добровільне звільнення нерухомого майна у 30-денний строк. Але, не дотримавшись встановленого в вимозі 30-денного строку, позивач подав 18.11.2013 року, яка зареєстрована 27.11.2013 року, позовну заяву до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про виселення відповідачів. Тим самим позивач порушив процедуру проведення виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення передбачений ЗУ «Про іпотеку», а саме щодо дотримання обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення мешканців житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення. Також в вимозі яка була надіслана відповідачу [PERSON] від 05.11.2013 року про добровільне звільнення нерухомого майна у 30 денний строк, містяться неправдиві відомості. У вимозі зазначено, що власником квартири є [PERSON], дана обставина не відповідає дійсності, оскільки власником квартири до сьогоднішнього часу є саме [PERSON] Крім цього, разом зі відповідачем в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO] - бабуся, пенсіонер за віком, [PERSON], [INFO] -мати, пенсіонер, інвалід II групи, [PERSON], [INFO] - син. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім "і разом з батьками або в сім"і одного з них та на піклування батьків. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що діти - члени сім "і наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до положень Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання на Україні», не може бути відмовлено в реєстрації дітей за місцем проживання батьків лише на підставі відповідного застереження в договорі іпотеки або договорі купівлі-продажу, правомірною є реєстрація за даною адресою неповнолітніх дітей після укладення договору іпотеки. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Додатково вказала, що даний час діє ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який підлягає застосуванню. Представник третьої особи служби у справах дітей [PERSON] проти позовних вимог Банку заперечувала , вказала, що у даному помешканні зареєстрована та проживає малолітня дитина [PERSON], [INFO] , який немає іншого помешкання і згідно з ЗУ « Про охорону дитинства» , ЗУ «Про основи захисту дітей» , ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання на Україні» не може бути позбавлений права на проживання. Підтримала позицію представника відповідача щодо застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає у повному обсязі. До такого висновку суд дійшов на підставі з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що 01.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»(надалі -ВАТ КБ «ПБ») правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRT0G100150896, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 17600,00 доларів США на придбання нерухомості, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області, а також 3979,00 доларів США на сплату страхових платежів. 01.08.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором між ВАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 01.08.2007 року за реєстром № 2249 та зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів від 01.08.2007 року. Згідно п.2.2.2 Кредитного договору [PERSON] зобов'язалась сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1., 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 Кредитного договору, а також винагороду, відповідно до п.п. 7.1. та 6.2 договору, погашення робити в порядку, сумах і строки, передбачені п.7.1 та п.2.3.3 Кредитного договору. Згідно п.7.1 кредитного договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на строк з 01.08.2007 року по 31.07.2027 року включно на придбання нерухомості житлового призначення в сумі 17600 доларів США, а також у розмірі 3979 доларів США на сплату страхових платежів у випадку і порядку, передбаченому п.2.1.3, 2.2.7 кредитного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. договору. Період сплати з « 01»по « 05»число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 231,04 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, винагороди. У разі порушення зазначених термінів оплати на 120 календарних днів, - Позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Зазначені умови також відповідають п.33.2 Іпотечного договору від 01.08.2007 року. Позивач зобов'язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредитні кошти на придбання нерухомості, однак відповідачка умови Кредитного договору належним чином не виконує, порушила строк та порядок погашення заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором станом на 04.07.2011 року в сумі 30405,78 доларів США, що відповідно курсу НБУ становить 242334,07 грн. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRT0G100150896 від 01.08.2007 року в сумі 30405,78 доларів США, що відповідно курсу НБУ становить 242334,07 грн. звернуто стягнення на двокімнатну квартиру на першому поверсі п'ятиповерхового будинку загальною площею 44,78 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки за початковою ціною 112250,92 грн. Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк»з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою -покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, відповідно до якої передбачено продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі -продажу з іншою особою -покупцем. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], у якій зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO] , [PERSON] , [INFO], [PERSON] [INFO], малолітній [PERSON], [INFO] зареєстрований та проживає у цьому помешканні з 27.07.2009 року, при цьому вказане нерухоме житлове майно використовується як постійне місце проживання позичальника, і загальна його площа не перевищує 140 кв. метрів, а складає 44,78 кв. метрів. Представник відповідача [PERSON] , яка приймала участь у судовому засіданні 11 червня 2014 року вказала , що реєстрація дитини проведена всупереч п.18.12 договору іпотеки від 01.08.2007 року, проте вважає що вона є законною. Також суд погоджується з доводами представника відповідача щодо порушення ч.ч.2,3 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» щодо встановленого порядку дій після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки в матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем 30 денного строку про добровільне звільнення нерухомого майна. Крім цього суд вважає необхідним застосувати ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який є чинним на час розгляду справи та протягом дії якого, згідно ст. 4 цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином протягом дії цього Закону 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 ЗУ «Про заставу» та / або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусового стягнуте ( відчужене без згоди власника) інше майно ( майнові права) , яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника , зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації ( переоцінки) предмета застави ( іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити ( продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь ( у власність) іншої особи. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачу необхідно відмовити у задоволені позовних вимог, то судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Outcome: dismissed