Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовною заявою до Козинської селищної ради та [PERSON] в якому просить визнати незаконними і скасувати рішення виконкому щодо надання в оренду земельних ділянок, визнати недійсним договори оренди земельних ділянок, зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку загальною площею 0,05 га у комунальну власність територіальній громаді смт Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. Обґрунтовуючи позов прокурор посилається на порушення законодавства при виділенні земельної ділянки, прийняття рішень неуповноваженим органом. В судовому засіданні прокурор Козленко А.С. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення про надання в оренду земельної ділянки повинна була приймати селищна рада, а не виконком, оскільки делегування відповідних повноважень суперечило чинному на той час законодавству, було порушено інтереси держави в частині дотримання законності в сфері оренди землі, про порушення інтересів держави прокурору стало відомо під час прокурорської перевірки в 2013 році. Представник відповідача Козинської селищної ради будучи належно повідомленим про час і місце слухання справи в судове засідання не з'явився, подали клопотання про розгляд справи без їх участі та заперечення проти позову, в якому вказали на пропущення строків позовної давності, та те, що відповідач [PERSON] сплачує орендні платежі, земельні ділянки видавались із земель запасу, а тому вважати, що оскаржувані договори прийнятті з порушенням чинного законодавства та наносять збитки державі не має, а тому в позові слід відмовити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, та заперечення проти позову, в якому вказав на пропущення строків позовної давності, перевищення прокурором повноважень при зверненні до суду, та відсутність підтвердження нанесення збитків державі. Представник третьої особи будучи належним чином повідомленні про час і місце судового розгляду до суду не з'явився, подано клопотання про розгляд справи без їх участі. При винесення рішення покладаються на розсуд суду. Вислухавши прокурора, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради № 22/107 від 24 лютого 2000 року було надано [PERSON] земельну ділянку розміром 0,025 га в тимчасове користування на умовах оренди терміном на 49 в селищі Козин на території д/к «Мистецтво», що підтверджується копією рішення. 17 березня 2000 року між виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в особі голови Федоренка М.М. та [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради від 24.02.2000 року, було укладено нотаріально посвідчений договір оренди землі, яким передано у тимчасове користування на умовах оренди терміном на 49 років земельну ділянку площею 0,025 га в селищі Козин на території д/к «Мистецтво», що підтверджується договором. Рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради № 89/66 від 28.09.2000 року було надано [PERSON] земельну ділянку розміром 0,025 га (територія, що прилягає до його земельної ділянки) в тимчасове користування на умовах оренди терміном на 49 років за рахунок земель запасу Козинської селищної ради для культурно-оздоровичх та рекреаційних цілей, на території д/к «Мистецтво», що підтверджується копією рішення. 24.10.2000 року між виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в особі голови Федоренка М.М. та [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради від 28.09.2000 року, було укладено нотаріально посвідчений договір оренди землі, яким передано у тимчасове користування на умовах оренди терміном на 49 років земельну ділянку площею 0,025 га в селищі Козин на території д/К «Мистецтво», що підтверджується договором. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,05 га, що перебуває у оренді [PERSON] складає 2326 грн., що підтверджується довідками управління Держземагенства в Обухівському районі. При наданні правової оцінки доводам сторін суд приймає до уваги наступне. Згідно п.1 ч.1 ст. 9 чинного на час виділення відповідачеві спірної земельної ділянки ЗК України 1990 року до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.3 цього Кодексу розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Згідно ч.ч.1,2 ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення про передачу в оренду земельних ділянок відповідачеві [PERSON], яке стало підставою для набуття нею права користування на спірні ділянки, було прийнято не уповноваженим органом, а саме виконкомом селищної ради, а не сесією на пленарному засіданні. При цьому судом не встановлено достовірних даних про наявність рішення сесії Козинської селищної ради про делегування відповідних повноважень виконавчому комітету в порядку ч.3 ст.3 чинного на той час ЗК, копія такого рішення сторонами суду не подавалась. Даних про дотримання встановленого нормами чинного на той час законодавства порядку передачі оренду спірних земельних ділянок відповідачеві із земель комунальної власності Козинської селищної ради з матеріалів справи не вбачається та суду не повідомлено. Згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що оскаржувані рішення за формою і по суті суперечать чинному на час його прийняття законодавству, тому рішення слід визнати незаконними і скасувати в судовому порядку. За таких обставин суд не вбачає передбачених законом підстав для укладення оспорюваних договорів оренди землі. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Позовні вимоги про визнання недійсним договорів оренди є похідними від задоволених вимог про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування, які слугували підставою для їх укладення, тому також підлягають задоволенню. Поряд з тим, інші позовні вимоги - про зобов'язання повернути земельну ділянку не ґрунтуються на законі та суперечать фактичним обставинам справи, оскільки право власності на спірні земельні ділянки до [PERSON] не переходило, земельні ділянки залишились і фактично перебувають у комунальній власності територіальної громади, передавались лише у користування, тому правових і фактичних підстав для покладення в судовому порядку обов'язку повернути ділянку у власність не встановлено. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 45 ЦПК України, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або держави чи суспільних інтересів. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Таким чином, по цій справі прокурор має достатні повноваження для самостійного визначення осіб, в інтересах яких пред'явлено позов, обґрунтування порушення інтересів держави. Суд приймає до уваги відповідні обґрунтування прокурора та вважає, що доводи про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах знайшли підтвердження під час судового розгляду. Вирішуючи питання про позовну давність суд враховує наступне. Згідно п.4 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Таким чином, позовна давність на вимогу про визнання незаконними і скасування рішень виконкому ради не поширюється. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а згідно ч.5 цієї ж статті якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що прокурор не міг своєчасно довідатись про обставини, за яких порушено права держави, суд вважає доведеними посилання позовної заяви на те, що органам прокуратури стало достовірно відомо про порушення прав та законних інтересів держави лише за наслідками прокурорської перевірки в 2013 році, тобто в межах строку позовної давності. За таких обставин, прокурором не пропущено строк позовної давності, тому достатніх підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги частково ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві, заперечення відповідачів не доведені належними і допустимими доказами, не ґрунтуються на законі, тому позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial