Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просив визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житлом за адресою: м. Козятин, вул. Грушевського, 16/1, Вінницької області, з листопада 2016 року. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що йому належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями під номером 16, що знаходиться по вул. Грушевського в місті Козятині Вінницької області на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2003 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу. В належному йому будинку починаючи з 07 листопада 2015 року зареєстрований [PERSON], [INFO], який являється відповідачем по справі, однак фактично він не проживає і не проживав у вказаному будинку. Відповідач [PERSON] не являється членом його сім'ї чи його родичем. Він для нього зовсім стороння особа, але був зареєстрований у його будинку на прохання знайомого. Сам факт реєстрації в будинку сторонньої особи завдає йому чималих незручностей. Проживає відповідач в [ADDRESS], однак знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає і на його прохання не реагує. Позивач в судове засідання не з"явився, проте надав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу - [PERSON], являється власником 1/2 частини житлового будинку № 16 по вул. Грушевського, що знаходиться в м. Козятин Вінницької області (а.с.5). Починаючи з 07 листопада 2015 року відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у вищевказаному будинку, що підтверджується копією домової книги (а.с.6-9). З дня реєстрації - з 08.11.2015 року і по теперішній час [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою квартального комітету №7 Козятинської міської ради від 27.07.2017 року №58 (а.с10) Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі саттею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України) Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частииною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, не є членами однієї сім'ї, відповідач не проживає в спірному житловому будинку з листопада 2015 року. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим за адресою: [INFO], чинить перешкоди власнику будинку в користуванні своїм майном на власний розсуд. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоч і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved