Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] у лютому 2016 року звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 08.06.1996 року зареєструвала із ним шлюб від якого народилось двоє дітей: 09.11.1998 року дочка [PERSON] та 30.05.2001 року син [PERSON], які проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Одруження із відповідачем виявилось невдалим, оскільки у них різні погляди на життя та виховання дітей. Шлюбні відносини між ними припинені з 2011 року. За вказаних обставин, позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги. У судовому засіданні після спливу строку на примирення, позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги із підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання, після надання строку на примирення, не з"явився, подав письмову заяву про визнання позову. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу серія І-СГ №294482, яке видано 08.06.1996 року Бортниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області, вбачається, що цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.8). Копіями свідоцтв про народження (а.с.3,4) стверджено, що у сторони у справі від проживання у шлюбі народилось двоє дітей:дочка [PERSON],[INFO] та син-Сергій, [INFO], які проживають разом із позивачкою та знаходяться на спільному утриманні сторін. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не підтримують шлюбних відносин із 2011 року, тобто фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка у позовній заяві просила відновити їй дошлюбне прізвище Гнатів, тому вона вправі іменуватись цим прізвищем. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Діти сторін: дочка - [PERSON],[INFO] та син-Сергій,[INFO] проживають разом із позивачкою. Оскільки відповідач [PERSON] у заяві про визнання позову фактично не заперечував, щоб їхні діти проживали після розірвання шлюбу із позивачкою, тому суд приходить до висновку, що місце проживання дітей слід визначити разом із позивачкою у справі.

Outcome: approved