Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому позивач вказував, що з відповідачем по справі [PERSON] 31.05.2006 року укладено кредитний договір № zrkwSE00000253. У відповідності до договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.05.2009 року. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку визначеному кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка станом на 25.10.2012 року становить 143 604,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 9953,78 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 51 737,16 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4731,71 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору - 77 181,79 грн. За таких обставин позивач вважає, що відповідач свої зобов'язань по договору не виконав і просив суд стягнути вказані кошти з відповідача. 11.03.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] про розірвання кредитного договору з тих підстав , що він укладений під фізичним та психічним тиском з боку [PERSON] Представник позивача-відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» - Ковальчук А.В. в судовому засіданні заявлений позов ПАТ КБ «Приват Банк» підтримав та просив його задовольнити, у зустрічному позові [PERSON] просив відмовити як у безпідставно заявленому, оскільки відсутні будь-які підстави для його розірвання так як банком не було порушено жодних істотних умов договору. Також зазначив, що строків позовної давності при зверненні до суду з позовом 10.12.2012 року порушено не було, посилаючись на те, що відповідачем-позивачем [PERSON] через термінал самообслуговування 12.03.2012 року було здійснено платіж за кредитним договором у сумі 50 грн., що перервало перебіг строку позовної давності. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов ПАТ КБ «Приват Банк» не визнав, оскільки договір було укладено під фізичним та психічним тиском з боку [PERSON], а тому просив заявлений ним зустрічний позов задовольнити, а до позову ПАТ КБ «Приват Банк» застосувати строки позовної давності. Представник відповідча-позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заявлений його довірителем зустрічний позов просив задовольнити, а до позову ПАТ КБ «Приват Банк» застосувати строки позовної давності, які збігли 30.05.2009 року, а позивач-відповідач звернувся до суду з позовом 10.12.2012 року. Крім того, просив не приймати до уваги посилання позивача-відповідача про сплату 12.03.2012 року нібито його довірителем 50 грн. в рахунок погашення заборгованості, оскільки подані позивачем - відповідачем меморіальні ордери не можуть бути доказом, оскільки не являються касовими документами, а є внутрішньо-бухгалтерськими, і їх складання без участі його довірителя не передбачені умовами договору, тому є незаконними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Між тим статтею 77 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання, (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, а тому та на думку суду його неявка до суду не є перешкодою для розгляду справи. Дослідивши матеріали справи , суд первісний позов задовольняє повністю, в задоволенні зустрічного позову відмовляє із наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31.05.2006 року укладено кредитний договір № zrkwSE00000253 (а.с7-8). У відповідності до договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.05.2009 року. Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку визначеному кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка станом на 25.10.2012 року становить 143 604,44 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 9953,78 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 51 737,16 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 4731,71 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань по договору - 77 181,79 грн. Сума боргу стверджується обґрунтованим розрахунком боргу і відповідачем не спростована (а.с. 9-10). Відповідно до пп. 1.1 пункту частини 1 кредитного договору Банк зобов'язується надати «Позичальнику» кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 30.05.2009 року включно, у вигляді строкового кредиту, тобто останнім днем повернення кредиту є 30.05.2009 року (а.с.7). відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань щодо погашення боргу до 30.05.2009 року, а тому ПАТ КБ Приват Банк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права 10.12.2012 року, тобто в межах строку позовної давності, оскільки останній платіж, який перервав перебіг строку позовної давності за спірним кредитним договором відповідач-позивач [PERSON] здійснив 12.03.2012року в сумі 50 грн. на відкритий, відповідно до п.п.2.1 п.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам (а.с.3), через термінал самообслуговування, що стверджується меморіальним ордером від 12.03.12 (а.с.166). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В ст. 611 ЦК України вказується, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; У відповідності із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Посилання позивача як на підставу розірвання договору укладення ним договору під фізичним та психічним тиском суд до уваги не приймає, оскільки у відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Доказів істотного порушення умов договору з боку банку відповідачем-позивачем [PERSON] суду не надано. Укладення кредитного договору [PERSON] під фізичним та психологічним тиском з боку [PERSON] жодними доказами не підтверджується та спростовується матеріалами перевірки ЖЄО №13 від 03.01.2013 року, оголошеними в судовому засіданні, в ході якої було встановлено, що [PERSON] самостійно оформляв документи у відділенні «ПриватБанку», підписував їх без участі [PERSON], передавав гроші в сумі 10 000,00 разом із документами без оформлення розписки, свідків, без застосування тиску, погроз з боку [PERSON]А.(а.с. 165). Крім того у відповідності до ст. 231 ЦПК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідачем - позивачем [PERSON] суду не надано доказів, що договір був укладений ним внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску. З огляду на викладене, а також враховуючи те, що банком у відповідності до вимог ст.1054 ЦК належним чином були виконані взяті на себе зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, у той же час, в порушення умов цього договору, [PERSON] ухилився від сплати кредиту та процентів за його користування, банк при заявленні позову строків позовної давності не порушив, а тому суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «Приват Банк» підлягає повному задоволенню. В зустрічному позові [PERSON] суд відмовляє за безпідставністю вимог. Крім того, у відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати (а.с.1) у вигляді судового збору в сумі 1436,04 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved