Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, зазначивши, що він мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2000 року. Разом з ним у квартирі зареєстровані його батько [PERSON] та сестра [PERSON] Однак ці особи на протязі тривалого часу не мешкають у квартирі, оскільки мають інше постійне місце проживання. За цей час він самотужки зробив ремонт у квартирі, сплачує комунальні послуги, при цьому його родичі ніякої участі в оплаті ремонтних робіт чи комунальних послуг не беруть, що свідчить про те, що вони втратили право користування спірною квартирою, оскільки інтересу до неї не виявляють, тому просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що до листопада 2013 року [PERSON] мешкала у квартирі по [ADDRESS]. Однак після сварки із братом вимушена була піти на інше місце проживання. При цьому вона постійно давала брату грошові кошти на оплату комунальних послуг, а у жовтні 2013 року надала згоду на переоформлення особового рахунку, тобто не втратила інтересу до квартири та вважала її своїм постійним місцем проживання, тому підстав для задоволення позову немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він весь час проживав у спірній квартирі та лише на зиму переїхав до м. Моспіно на тимчасове проживання. Вважав позовні вимоги безпідставними. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів та їх представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у державній власності. У вказаній квартирі станом на 21.10.2013 року зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.9). 09.10.2013 року на підставі рішення виконкому Пролетарської районної ради м. Донецька [PERSON] були визнано наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення на квартиру [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується копією рішення (а.с.10). Згідно акту від 05.11.2013 року (а.с.8) [PERSON] з 2001 року за адресою: [ADDRESS] не мешкає, її особистих речей у квартирі немає. Згідно довідки від 11.02.2014 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2008 року разом із своєю дружиною [PERSON] Допитаний у судовому засідання свідок [PERSON] пояснив, що він мешкає по-сусідству із позивачем та знає, що приблизно з 2001 року [PERSON] перестала з»являтися у [ADDRESS] їх будинку. У цій квартирі весь час проживав один [PERSON], який робив ремонтні роботи, привів квартиру до стану, придатному для проживання. Часто він бачив останнього, який працював по господарству, йшов на роботу чи до магазину. При цьому ані [PERSON], ані [PERSON] він у цій квартирі не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона займає посаду голови комітету мікрорайону «Первомайський» та знає родину [PERSON] ще з 90-х років, коли у сусідній квартирі проживала бабусі позивача. Після її смерті [PERSON] та його сестра [PERSON] деякий час проживали разом у [ADDRESS], викликали її для складання акту про неналежний стан будинку, який потребував ремонту. Однак приблизно з 2001-2002 року вона [PERSON] у цій квартирі не бачила, з цього періоду у квартирі один проживав [PERSON], який зробив ремонт у квартирі та на теперішній час мешкає у ній із дівчиною. У листопаді 2013 року вона приходила до квартири із перевіркою та бачила, що у квартирі знаходиться лише одне спальне місце, у шафі зберігаються речі [PERSON] та його дівчини. Ніяких речей [PERSON] не було. При цьому зауважила, що батько позивача [PERSON] взагалі жодного разу не з»являвся за вказаною адресою, їй відомо, що він тривалий час проживає у м. Моспіно разом із дружиною. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 12.07.2003 року уклала шлюб із [PERSON], від цього шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з виписки з особового рахунку чоловік та син [PERSON] зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки ЗОШ № 136 [PERSON], 30.06.2004 року навчається у 4-б класі, згідно записів класного журналу дитина мешкає разом із батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] з 2011 року. Згідно відомостей УПФУ Пролетарського району м. Донецька [PERSON] перебуває на обліку у Пенсійному фонді та отримує пенсію через відділення зв»язку м. Моспіно 83492 та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 71, 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків (більше 6 місяців) провадиться у судовому порядку. Якщо наймач або члени його родини були відсутні з поважних причин більше шести місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути подовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. За приписами ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У судовому засіданні відповідач [PERSON] зауважувала на те, що вона переїхала на інше місце проживання лише у листопаді 2013 року через неприязнені відносини із братом, однак на підтвердження своїх доводів ніяких доказів не надала. При цьому пояснення свідка [PERSON] про те, що вона декілька разів підвозила [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а з листопада 2013 року [PERSON] за вказаною адресою більше не їздила, суд до уваги не бере, оскільки зазначений свідок пояснила, що жодного разу не була у гостях у [PERSON] та не знає, де та з ким вона проживає. І навпаки, у судовому засіданні встановлено та підтверджено викладеними вище доказами той факт, що [PERSON] після реєстрації шлюбу у 2003 році змінила своє постійне місце проживання та переїхала до свого чоловіка за адресою: [ADDRESS], оскільки фактичні шлюбні відносини із чоловіком не припиняла та з її слів проживає разом із чоловіком та дитиною. Крім того, факт спільного проживання [PERSON] із власною сім»єю за вказаною адресою підтверджується і відомостям ЗОШ № 136. При цьому факт зміни свого постійного місця проживання [PERSON] підтвердили у судовому засіданні також і свідки [PERSON] та [PERSON] Аналогічно у судовому засіданні знайшов свого підтвердження і факт зміни свого постійного місця проживання [PERSON], який тривалий час проживає разом із своєю дружиною [PERSON], шлюб із якою не розірвано, що підтвердив у судовому засіданні і сам відповідач. При цьому як своє постійне місце проживання відповідач зазначав у Пенсійному фонду України [ADDRESS]. Доводи відповідачів про те, що у жовтні 2013 року вони надавали згоду на переоформлення особового рахунку на [PERSON], а у рішенні виконкому з цього приводу зазначено, що вони мешкають за адресою: [ADDRESS], що підтверджує факт їх проживання за вказаною адресою, суд оцінює критично, оскільки факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджено іншими доказами, які узгоджуються між собою. Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім»я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член см»ї, який вибув, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. Згідно з роз'ясненнями абз. 2 та 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття на підставі ст. 107 ЖК України суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання ( повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, оскільки у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] більше шести місяців без поважних причин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. В той же час, відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 114,7 грн. На підставі викладеного, Цивільного Кодексу України, Житлового Кодексу УРСР,

Outcome: approved