Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивача послалася на наступне. Сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 14 лютого 2015 року, актовий запис про шлюб № 204. Від шлюбних відносин із відповідачем у позивача є малолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами припинені через конфлікти та непорозуміння на ґрунті різних поглядів на життя, втрати почуття взаєморозуміння один до одного, що робить неможливим подальше спільне проживання однією сім'єю. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини призвело те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подання позову до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з'явилась, проте надала до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала, зазначила що на примирення з відповідачем не згодна. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання, заяв та клопотань до суду не давав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин. Приймаючи до уваги неявку відповідача та згоду позивача, судом 05 жовтня 2017 року відповідно до вимог ст.224 ЦПК України винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбних відносин із відповідачем у позивачки є малолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Сімейні відносини між сторонами припинені через конфлікти та непорозуміння на ґрунті різних поглядів на життя, втрати почуття взаєморозуміння один до одного, що робить неможливим подальше спільне проживання однією сім'єю. У зв'язку з цим позивач вважає що сім"я розпалась остаточно, оскільки між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню . Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Позивач не надала суду доказів, які б підтверджували, що дитина потребує додаткових витрат, в позовній заяві позивачем не було обґрунтовано розмір аліментів, який вона просить стягувати з відповідача у розмірі 1500 гривень щомісячно. Разом з тим, матеріали справи не містять інформації щодо матеріального становища відповідача. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому, виходячи з наведено та з принципу рівності обов'язку утримання батьками своїх дітей, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. Також, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. Позивачем при зверненні до суду з позовом в частині розірвання шлюбу було сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial