Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою до відповідача, яку під час розгляду справи уточнила, та, з урахуванням уточненого позову (а.с. 228), просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування заподіяної шкоди в розмірі відновлювального ремонту в сумі 21351,62 грн., 950 грн. витрат на залучення спеціаліста, 2242 грн. витрат на проведення експертизи, 3050 грн. витрат на правову допомогу адвоката, витрати в сумі 582,68 грн. по сплаті судового збору та 10000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 грудня 2013 року близько 10 год. 15 хв. по вул. Миру в с. Кикова Новоград-Волинського району [PERSON], керуючи трактором «ЮМЗ-6», номерний знак [NUMBER], з причепом 2ПТС -4, номерний знак [NUMBER], заднім ходом, не впевнившись втому, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього рух, та не застосувавши допомоги сторонніх осіб, здійснив наїзд на автомобіль «Фіат Скудо», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], у результаті чого автомобіль «Фіат Скудо», н/з [NUMBER], отримав механічні пошкодження; відповідач порушив п. 10.9 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 [PERSON]. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2014 рок № 285/6190/13-ц, яку залишено в силі рішенням апеляційного суду, визнано що в діях [PERSON] наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 [PERSON], однак враховуючи ту обставину, що на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 [PERSON], провадження у справі закрито. Позивачка провела відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого становить 21351,62 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи № 366 від 11.11.2015 року. Поліса (сертифіката) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON]Г не мав, а тому заподіяні збитки він має відшкодовувати в повному обсязі. Окрім матеріальної шкоди внаслідок ДТП позивач стверджує, що їй було заподіяно також моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. і яку просить стягнути з відповідача [PERSON] Стверджувала, що автомобіль тривалий час знаходився у пошкодженому вигляді і не використовувався за призначенням, а тому у ділових чи особистих поїздках вона змушена була наймати транспорт або користуватися транспортом загального користування. Неможливість використовувати власний автомобіль створювало для неї численні труднощі та порушували звичайний спосіб життя, що також приносило душевні страждання. Позивач та її адвокат в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просили задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовній вимоги не визнали та просили у позові відмовити. [PERSON] стверджував, що у ДТП його вини немає, а його представник наполягав на тому, що позивачка не довела суду розмір відновлюваного ремонту, який підлягає стягненню з відповідача, як і своє право на відшкодування їй шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мала місце 20 грудня 2013 року. Заслухавши у судовому засіданні позивача та її адвоката, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 грудня 2013 року близько 10 год. 15 хв. на вул. Миру в с. Кикова Новоград-Волинського району за участю транспортного засобу - трактора «ЮМЗ-6», реєстраційний номер [NUMBER], з причепом 2ПТС -4, реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу, під його керуванням, та автомобіля «Фіат Скудо», реєстраційний номер [NUMBER], що належить позивачці, під її керуванням, відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої автомобіль «Фіат Скудо» отримав механічні пошкодження. Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2014 року встановлено, що у діях порушника [PERSON] визнано наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 [PERSON], тобто останнього визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.12.2013 року (а.с.4). Постановою апеляційного суду Житомирської області вказану постанову суду першої інстанції у справі № 285/6190/13-п від 04.04.2014 року залишено без змін (а.с.6). За заявою [PERSON] експертом [PERSON] було проведено автотоварознавче дослідження № В-220, висновком якого від 26.12.2013 року визначено вартість відновлювальних робіт пошкодженого при ДТП автомобіля «Фіат Скудо», реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 26634,63 грн. (а.с.8-18). До експертного дослідження додано фотодоповнення (а.с.12-13), ремонтну калькуляцію (а.с.14-15, 17-18) та акт огляду транспортного засобу від 26.02.2013 року (а.с.16). Як встановлено судом, вищевказаний висновок автотоварознавчого дослідження складений суб?єктом підприємницької діяльності, що має відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень (а.с.19-20). Позивачем було здійснено відновлювальний ремонт вказаного автомобіля і відповідно до наданих товарних чеків від 06.01.2014 року та 09.01.2014 року (а.с.22,23), вартість придбаних для такого ремонту деталей, складових та матеріалів становить 13 060 грн. та 8\~805 грн. відповідно. В матеріалах справи міститься витяг з реєстру платників єдиного податку СПД [PERSON] (а.с.249), що дозволяє суду ідентифікувати реалізатора вказаних товарів (деталей, складових та матеріалів, придбаних для відновлювального ремонту) та встановити право ФОП [PERSON] на їх реалізацію. Ухвалою суду від 09 лютого 2015 року за клопотанням відповідача по справі призначено судову автотехнічну експертизу. 18 травня 2015 року до суду надійшов лист судового експерта Житомирської філії ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № 57 про вчинення певних дій повязаних з проведенням експертизи від 02.03.2015 року, в якому експерт, посилаючись на недоцільність проведення огляду відремонтованого автомобіля, просить: надати письмовий дозвіл на проведення експертизи за документами, наявними в матеріалах справи № 285/2101/15-ц, а у випадку не згоди суду та/або сторін по справі із проведенням експертизи на підставі вище зазначеного документу, просив направити перелік пошкоджень, на підставі якого експерт має провести дослідження. Сторона позивача не заперечувала, щодо проведення експертизи за документами наявними у матеріалах справи, однак представник відповідача не погодився з проведенням експертизи по матеріалах справи, оскільки сторона відповідача не погоджуються з переліком пошкоджень, які зазначені у висновку експерта [PERSON] та акті огляду транспортного засобу від 26.02.2013 року. Оскільки дана експертиза була призначена за клопотанням відповідача, який не погодився з її проведенням по матеріалах справи, так як не визнає перелік пошкоджень, які зазначені у висновку експерта [PERSON] та Акті огляду транспортного засобу від 26.02.2013 року, то суд виконуючи вимоги закону та дотримуючись прав та інтересів учасників судового процесу був позбавлений можливості надати дозвіл на проведення експертизи за документами, наявними в матеріалах справи № 285/2101/15-ц, зокрема на підставі Акту огляду транспортного засобу від 26.02.2013 року, оскільки останній не визнається стороною, яка клопотала про призначення даної експертизи у справі. Разом з цим, направити експерту перелік пошкоджень, на підставі якого експерт має провести дослідження, також не вбачається можливим, оскільки такий перелік відсутній у матеріалах справи, а для його встановлення (визначення пошкоджень, які отримав автомобіль позивачки внаслідок ДТП) потребуються спеціальні знання. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги судового експерта про надання письмового дозволу на проведення експертизи за документами, наявними в матеріалах справи № 285/2101/15-ц, або направлення переліку пошкоджень, на підставі якого експерт має провести дослідження не підлягають до задоволення, про що виніс відповідну ухвалу від 25.05.2015 року. 01 липня 2015 року до суду надійшло повідомлення експерта Житомирської філії ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № СЕ-4-2-007/15 від 04.06.2015 року про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи. У судовому засіданні 08.09.2015 року представник позивача подав клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи по справі, для визначення вартості відновлювальних робіт матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті ДТП, яку просив провести за матеріалами справи, в тому числі на підставі висновку автотоварознавчого дослідження. Представник відповідача заперечував щодо призначення експертизи по даній справі, оскільки не згоден з проведенням експертизи по матеріалах справи, так як не погоджуються з переліком пошкоджень, які зазначені у висновку експерта [PERSON] та акті огляду транспортного засобу від 26.02.2013 року, як із висновком вказаного оцінювача в цілому. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст.10 ЦПК України на сторони покладається обов?язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з?ясуванню обставин справи: роз?яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов?язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 64 цього Кодексу письмовими доказами є будь-які документи акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу позивачем надано висновок автотоварознавчого дослідження, складений суб?єктом підприємницької діяльності, що мав відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень. Надання такого доказу не суперечить вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України. Таким чином, позивачем подано на підтвердження розміру шкоди висновок спеціаліста, а відповідач заперечуючи проти цього висновку після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень (проводити експертизу на підставі матеріалів справи відмовився, клопотання про проведення експертизи з метою зясування переліку пошкоджень не заявляв). \~ Суд виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, розяснив сторонам їх право на вчинення або не вчинення процесуальних дій та їх наслідки, і сприяв здійсненню таких прав. Разом з тим, необхідно зазначити, що обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі на виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України. \~ Таким чином, позивач скористався своїм правом і заявив клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи по справі для визначення вартості відновлювальних робіт матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті ДТП, яку просив провести за матеріалами справи. Так, за заявою позивача 08.09.2015 року по справі призначено судову автотоварознавчо-технічну експертизу. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 366 від 16.11.2015 року (а.с.196-213) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат Скудо», реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням зносу складових становить - 21351,62 грн. (а.с.206). Дані обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами та матеріалами справи. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статтей 1187, 1188 ЦК України, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як уже зазначалось вище, на підтвердження розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу позивачем надано висновок автотоварознавчого дослідження, складений суб?єктом підприємницької діяльності, що мав відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень. Надання такого доказу не суперечить вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України. Натомість відповідач, заперечуючи проти цього висновку, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надав жодних доказів на підтвердження своїх заперечень (проводити експертизу на підставі матеріалів справи відмовився, клопотання про проведення експертизи з метою зясування переліку пошкоджень не заявляв). \~ Суд виконав вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, розяснив сторонам їх право на вчинення або не вчинення процесуальних дій та їх наслідки, і сприяв здійсненню таких прав. Разом з тим, необхідно зазначити, що обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві, а експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі на виконання судом вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України. \~Так, позивач скористався своїм правом і заявив клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи по справі, яку просив провести за матеріалами справи. Ухвалою суду від 08 вересня 2015 року призначено по справі судову автотехнічну експертизу, на вирішення експертизи поставлено питання: 1). Яка ринкова вартість автомобіля ФІАТ СКУДО, реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням його зношеності перед (до) ДТП, що мала місце 20.12.2013 року? 2). Яка сума матеріального збитку, завданого власнику автомобілю ФІАТ СКУДО, реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкоджень при ДТП, що мала місце 20.12.2013 року, - вартість його відновлювального ремонту, з урахуванням зношеності перед ДТП? 08.10.2015 року до суду надійшло клопотання судового експерта Житомирської філії ТОВ «Судова незалежна експертиза України» № СЕ-4-2-018/15 про вчинення певних дій повязаних з проведенням експертизи від 05.10.2015 року, в якому експерт просить: погодити та викласти питання ували від 08.09.2015 року у наступній редакції: 1) яка ринкова вартість автомобіля «ФІАТ СКУДО», реєстраційний номер [NUMBER] на 26.12.2013 року ? (у звязку з тим, що перший огляд ТЗ відбувся 26.12.2013 року, та має фіксацію показання одометра щодо пробігу 276191 км.); 2) яка вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] на 26.12.2013 року? 9; надати можливість огляду автомобіля та зобовязати власника транспортного засобу представити автомобіль на завчасно погоджену дату. Ухвалою суду від 04.11.2015 року за погодженням зі сторонами задоволено клопотання експерта № СЕ-4-2-018/15 про забезпечення виконання ухвали, уточнення поставлених в ухвалі питань та вчинення інших дій повязаних з проведенням експертизи від 05.10.2015 року та викладено питання ухвали від 08.09.2015 року про призначення експертизи в новій редакції. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 366 від 16.11.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фіат Скудо», реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням зносу складових становить - 21351,62 грн.(а.с.206). Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача саме цю суму в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. За таких обставин, враховуючи, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.12.2013 року, підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили та містить стверджуючі відповіді на питання про те, чи мала місце вказана дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача, а вартість проведеного позивачем відновлювального ремонту її пошкодженого автомобіля підтверджується висновком судової експертизи, суд вважає, що вказана сума підлягає до стягнення з відповідача, а тому в цій частині позов задовольняє. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення законних прав позивача (у зв'язку із пошкодженням її майна) неправомірними діями відповідача, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до положень ст.ст. 16, 23, 1167 ЦК України. Тобто, потерпілому слід відшкодувати також моральну шкоду, що передбачена пунктом 3 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України і таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, добросовісності, справедливості та виваженості, приймаючи до уваги всі обставини справи в їх сукупності, глибину фізичних та душевних страждань позивача, який, безумовно відчув певні негативні емоції та дискомфорт, оскільки позбавлення можливості належно користуватися автомобілем для власних та господарських потреб вплинуло на реалізацію її особистих намірів і планів та порушило звичайний ритм життя позивача - суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 500,00 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнала позивач. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат повязаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Разом з цим, Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» № 590 від 27 квітня 2006 р., затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу нею надано: договір про надання правової допомоги, укладений з адвокатом [PERSON] (а.с.45), витяг з Єдиного реєстру адвокатів (а.с.46), посвідчення адвоката [PERSON] (а.с.47), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу у цивільній справі, який включає види робіт, кількість витрачених нормо-годин, їх вартість, виходячи з 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати за годину участі особи, яка надавала правову допомогу (а.с.238); квитанції про сплату 1 550 грн. та 1\~500 грн. (а.с.21, 230) на загальну суму наданих послуг, яка складає 3 050 грн., які позивач просила стягнути з відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу на вказану суму підлягає до задоволення. Разом з цим, відповідно вимог ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останньою та документально підтверджені витрати на сплату судового збору (а.с.1,2) - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та витрати на проведення судової експертизи в сумі 2 239 грн. (а.с.229, 248). На підставі викладеного,

Outcome: partial