Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ТОВ «Редакція газети «Весть», журналістів ТОВ «Редакція газети «Весть» [PERSON], [PERSON], Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради про захист честі та гідності та захист від втручання в особисте життя, який неодноразово уточнювали (а.с.67-68,135-141,182-188), мотивуючи свої вимоги наступним. 06.08.15. в друкованому засобі масової інформації, а саме в місцевому тижневику «Весть» в № 32 (656) була надрукована та розповсюджена стаття під назвою «Забыли о дочке на три дня», авторами наведеної статті були журналісти (кореспонденти) газети «Весть» [PERSON] ([PERSON]) та [PERSON] ([PERSON]). У вказаній статті були зазначені особисті персональні дані позивачів, а саме те, що [PERSON] 32 роки, працює копірайтером та [PERSON] 40 років, працює в Чернігівгаз. У статті було зазначено, що особи знаходилися в такому стані, що не розуміли хто вони і звідки, що подібні випадки траплялися і в Чернігові, зазначено, що відносно них складався протокол за ст. 184 КУпАП, вказані відомості про наявність особистих сторінок у позивачів в соціальних мережах з інформацією і фотокартками. Розміщена інформація є недостовірною, її поширення ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивачів, а поширення персональних даних та переслідування є втручанням в особисте і сімейне життя. Вони вважають, що газетою «Весть», а також її журналістами порушені їх права та свободи, які гарантовані Конституцією України та охороняються діючим законодавством. Поширення недостовірної інформації, а також протиправне використання відповідачами персональних даних позивачів завдали останнім значної моральної шкоди, яка полягає в стражданнях позивачів від руйнування їх звичайних життєвих звязків, приниженні честі, гідності та ділової репутації, порушенні стосунків з оточуючими людьми. Дії відповідачів призвели до погіршення стану здоровя позивачів, в тому числі стрес, нервова напруга, збудження, а що стосується [PERSON], якій має слабкий стан здоровя, то стресовий стан вплинув на ускладнення протікання його хронічної хвороби, а саме розсіяного склерозу при якому нервові збудження та напруга протипоказані. Крім іншого, позивачам стало відомо, що Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради на запит адвоката [PERSON] за № 809 від 24.09.2015 року надала відповідь від 28.09.2015 року № 08/01-882, яка містить в додатках лист № 08/04-662 від 20.07.15 в тексті якого зокрема зазначено «...Дівчинка була залишена стороннім особам, які протягом 3-х днів опікувалися дитиною. Батьки постійно знаходяться у нетверезому стані, що стало причиною виклику міліції» та «...З матірю не вдалося провести бесіду через перебування її у нетверезому стані». Дана інформація не відповідає дійсності, тобто є недостовірною. Позивачі вважають, що Службою у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради в листі № 08/04-662 від 20.07.2015 року інформація зазначена безпідставно та є недостовірною. Просили: - визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію Позивачів, інформацію опубліковану у статті «Забыли о дочке на три дня» та поширену відносно Позивачів 06 серпня 2015 року в місцевому щотижневику газета «Весть», № 32(656) та зобов'язати Відповідачів спростувати інформацію, поширену ними 06 серпня 2015 року у статті «Забыли о дочке на три дня» яка була опублікована місцевим щотижневиком газетою «Весть», № 32 (656) у спосіб найбільш близький до способу її поширення, шляхом публікації не пізніше пятнадцяти днів від дня набуття законної сили рішення суду, офіційного вибачення перед Позивачами керівника місцевого щотижневика газета «Весть» та авторів цієї статті [PERSON] ([PERSON]) і [PERSON] ([PERSON]), із зазначенням про те, що поширена ними інформація, яка була опублікована у статті «Забыли о дочке на три дня» та розповсюджена 06 серпня 2015 року місцевим щотижневиком газета «Весть», № 32 (656) є недостовірною та порушує права і свободи [PERSON], [PERSON] та їх доньки [PERSON]; - встановити факт втручання ТОВ «Редакція газети «Весть» та журналістами [PERSON] (кореспондент [PERSON]) і [PERSON] (кореспондент [PERSON]) в особисте та сімейне життя [PERSON], [PERSON] та їх доньки [PERSON], який полягає у збирання та розповсюдженні Відповідачами конфіденційної (персональної) інформації та особистих обставин життя Позивачів без їх згоди; - визнати поширення Відповідачами без згоди Позивачів в засобі масової інформації місцевому щотижневику газета «Весть» конфіденційної (персональної) інформації, а саме: прізвище та імя Позивачів [PERSON] та [PERSON], їх вік від народження, імя їх дочки [PERSON], місця роботи та професії Позивачів протиправним; - зобовязати Службу у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради відкликати лист №08/04-662 від 20.07.2015р. зі Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові раді та із додатків та переліку документів направлених адвокату [PERSON] листом від 28.09.2015 року № 08/01-882, як такий, що містить недостовірною інформацію в частині тексту «Дівчинка була залишена стороннім особам, які протягом 3-х днів опікувалися дитиною. Батьки постійно знаходяться у нетверезому стані, що стало причиною виклику міліції» та в частині тексту «...З матірю не вдалося провести бесіду через перебування її у нетверезому стані»; - стягнути з Відповідачів ТОВ «Редакція газети «Весть», [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування завданої моральної шкоди за поширення недостовірної інформації та втручання в її особисте і сімейне життя 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень по 5000 (пять тисяч) гривень з кожного Відповідача; - стягнути з Відповідачів ТОВ «Редакція газети «Весть», [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування завданої моральної шкоди за поширення недостовірної інформації та втручання в його особисте і сімейне життя 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень по 5000 (пять тисяч) гривень з кожного Відповідача; - стягнути з Відповідачів ТОВ «Редакція газети «Весть», [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування завданої моральної шкоди за поширення недостовірної інформації та втручання в її особисте і сімейне життя 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень по 5000 (пять тисяч) гривень з кожного Відповідача; - судові витрати та витрати пов'язані зі спростуванням відомостей поширених відповідачами 06 серпня 2015 року у засобах масової інформації покласти на відповідачів. В ході розгляду справи до участі в ній було залучено в якості третьої особи на стороні відповідача - Службу у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради. Позивачі та їх представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Додатково пояснили, що в статті викладена неправдива інформація а саме, що відпочивали та не дивились за дитиною, що за дитиною доглядала сусідка, що маму не можливо було розбудити, а папа вийшов пяний. Журналісти приходили до них додому, виклали неправдиву інформацію та без їх згоди персональні данні. Представник відповідачів - ТОВ «Редакція газети «Весть», [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Додатково пояснив, що відповідачі діяли в межах ЗУ «Про інформацію» та «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Інформація, викладена в статті не є недостовірною та є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих газетою «Комсомольська правда в Україні». Данні про позивачів журналісти відстежили з соціальної мережі групи б/в «Дача» в контакті. Представник третьої особи служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради вважав, що позов в частині вимог до служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради задоволенню не підлягають, в решті позовних вимог покладався на розсуд суду. Додатково пояснив, що 20.07.2015 року надійшов лист служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, де просили зясувати питання повернення [PERSON] на домашнє виховання в звязку з чим було надано клопотання про передачу дитини [PERSON] її бабусі для повернення за місцем реєстрації. Позивачі були викликані до служби у справах дітей, дали свої пояснення, після чого було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини та батькам винесено попередження. Представник відповідача - Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання повідомлені у встановленому законом порядку. В матеріалах справи від них містяться заперечення проти позову, згідно яких просять відмовити в задоволенні позовних вимог в частині пятій, що стосується служби у справах дітей; задоволенні позову в іншій частині залишають на розгляд суду (а.с.194). Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 17.07.2015 року вона разом з чоловіком та донькою приїхали на відпочинок на базу відпочинку «Дача», в смт. Затока Одеській області. 18.07.2015 року вони познайомилися з [PERSON] та її чоловіком, які також відпочивали з двома дітьми по сусідству на базі відпочинку та випивали разом вино. Оскільки вони з сусідами відпочивали, діти разом гралися, доньку [PERSON] поклала спати в своєї кімнаті. В цей же вечір між чоловіком та сусідом виникла бійка, внаслідок чого сусід наніс її чоловіку тілесні ушкодження. На наступний день сусід прохав чоловіка не звертатися в міліцію і запропонував доглядати за донькою, оскільки чоловіку було погано. 19.07.2015 року [PERSON] весь день була з сусідами, бо чоловік себе погано почував, а вона за ним доглядала. 20.07.2015 року вона поїхала до міста, а чоловік залишився з донькою. Коли поверталась, зустріла [PERSON], яка разом з дітьми та [PERSON] йшла на море. [PERSON] не захотіла повертатися і вона дозволила їй бути з [PERSON]. Вона ж була в своєї кімнаті, готовила їжу, коли прийшов чоловік та повідомив, що [PERSON] забрали працівники міліції. Вона дуже знервувалась, була в розпачі. За дитиною не поїхала, бо чоловік сказав, що не потрібно загострювати ситуацію. Щоб якось заспокоїтись, вони з чоловіком пішли на лиман, потім лягли спати. 21.07.2015 року за донькою приїхала мати чоловіка з братом, а вони поїхали додому поїздом, бо вже були раніше придбані квитки. [PERSON] була здорова, шкіра не обгоріла. Коли вони приїхали до м. Чернігова, її та чоловіка було викликано до служби в справах дітей, де їх примусили написати пояснення. 04.08.2015 року до неї додому прийшли дві журналістки, вимагали розповісти, що відбувалось в п. Затока. Вона не заперечувала проти того, щоб вони виклали своє бачення ситуації, але просила не зазначити їх прізвище. Дійсно, вона розмістила в соцмережах свої данні імя, де проживає, вік, чим займається копірайтер, але ця інформація для її знайомих і друзів. До адміністративної відповідальності її не притягували, протокол не складали. До редакції газети не зверталась, щоб спростувати неправдиву інформацію. Дії працівників міліції, служби у справах дітей не оскаржувала. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 17.07.2015р. з сімєю приїхали в смт. Затока Одеської області, де познайомилися з сусідами [PERSON] та [PERSON] з якими разом відпочивали та розпивали вино, а [PERSON] поклали спати у сусідів. Потім виникла сварка і сусід його побив. На наступний день сусід просив не подавати на нього заяву і запропонував доглядати за донькою. Разом вони поїхали до дільничного інспектора, де дали пояснення, а коли повернулися, зясувалося, що зник рюкзак з грошима. Донька просилася на море і він відпустив її з сусідкою. Через деякий час до прийшла інша сусідка і повідомила, що приїхали працівники міліції до адміністрації і забирають [PERSON]. Дружині про це він не казав. Він поспілкувався з працівником міліції, який йому пояснив, що не потрібно загострювати ситуацію та вони домовилися, що приїде його мати за забере дитину. Також, у нього відібрали пояснення, але він не читав, а тільки підписав. На наступний день приїхала його мати з братом, а вони з дружиною поїхали до м. Чернігів потягом, бо вже були придбані квитки. По приїзду до м. Чернігова їх з дружиною викликали до служби у справах дітей, де вони написали пояснення під диктовку [PERSON], щоб дитину не забрали до реабілітаційного центру, а потім їх викликали на комісію, де винесли рішення попередити. Також, до дому приходили журналісти, які пропонували розповісти, що трапилося в смт. Затока, але він відмовився. Журналісти приходили і до його матері додому, але двері відкрив його вітчим, який за станом здоровя обєктивної інформації дати не може. Про постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності взнав з Інтернету. Після виходу статті, співробітники принесли газету на роботу та перестали з ним спілкуватись, обговорювали, в звязку з чим він вимушений був звільнитися за угодою сторін, щоб мати можливість стати на облік до центру зайнятості. В звязку з цими подіями його стан здоровя погіршився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 20.07.2015 року їй подзвонив син та попросив, щоб вона приїхала в смт. Затока та забрала його доньку мою онуку. Також передзвонила [PERSON], яка відпочивала в смт. Затока по поводу [PERSON] та сказала, що дитина червона, запухла, почалась алергія. Потім передзвонили зі служби у справах дітей м. Чернігова. 21.07.2015 року вона разом з молодшим сином приїхали на автомобілі до смт. Затока. Син та невістка були тверезими. У сина було запухле обличчя від побиття. Після цього вони забрали речі сина та невістки і поїхали в м. Білгород-Дністровський за онукою. [PERSON] була нормальна, обличчя без почервонінь, весела, качалась на гойдалці, вважала, що знаходиться в садочку. Після повернення в м. Чернігів, до неї додому приходили журналісти, але вдома її не було, про що вони розмовляли з чоловіком, не знає. Також дзвонили з телеканалу «Інтер», запрошували прийняти участь у передачі, але вона відмовилась. Після публікації статті про цей випадок дізналися сусіди, співробітники сина, що негативно вплинуло на їх життя. Про цю ситуацію син та невістка розповідали, що вони випили, а дитину забрали сусіди. Скільки дитина була в притулку, не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з 2 по 25 липня 2015 року разом з малолітнім сином та знайомими - [PERSON], [PERSON] з двома малолітніми дітьми, відпочивала на б/в «Дача» в смт. Затока. 17.07.2015 року на базу відпочинку заїхали [PERSON] з [PERSON] та донькою [PERSON]. На базі вони відпочивали 4 дні. Заселяючись, вони вже були в стані алкогольного спяніння. Ввечері, їх донька [PERSON], бродила сама по базі, була голодною. Вона завела дівчинку в кімнату, де батьки лежали в стані алкогольного спяніння та уклала дівчинку спати. [PERSON] була вся покусана комарами, просила їсти і вона забрала дівчинку до себе. Дитина була з нею всі 4 дні. Вона її годувала, давала ліки від алергії, опікувалась дитиною. Батьки весь цей час вживали алкогольні напої, дитиною не цікавились. [PERSON] вчинив дебош, в звязку з чим адміністратор бази тричі викликала наряд міліції, його забрали до відділку міліції, а [PERSON] взагалі ночувати не прийшла. [PERSON] відмовлялася йти до батьків, називала її мамою. Вона передзвонила до служби у справах дітей та повідомила про ситуацію з дитиною. Дитину забрали в притулок. Батьки в притулок не зявилися. Коли забирали дівчинку до притулку, працівники опікунської ради прийшли до батьків. Світлана лежала в нетверезому стані, була неадекватна, [PERSON] піднявся. Працівники служби у справах дітей дали їй телефон матері [PERSON] [PERSON], та розповіли, що в розмові з нею вона підтвердила, що це не перший випадок такої поведінки сина та невістки. Вона спілкувалася по телефону з матірю [PERSON] [PERSON], розповідала по дитину. На наступний день приїхала бабуся та забрала дівчинку з притулку. При неї [PERSON] ніхто не бив. Вислухавши пояснення позивачів, представника позивачів, представника відповідачів ТОВ «Редакція газети «Весть», [PERSON], [PERSON], представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що в газеті «Весть» в № 32 (656) була надрукована та розповсюджена стаття під назвою «Забыли о дочке на три дня». В статті журналісти зазначають, що «[PERSON] три дня бродила по пляжу в поисках мамы с папой, привлекая внимание прохожих испачканной одеждой и красным от слез и солнца личиком. Одна из отдыхающих заподозрила недоброе и позвонила в милицию... Когда приехали оперативники, выяснилось, что ребенок из Чернигова, приехал на отдых с родителями. 40-летний мужчина и его 32-летняя супруга решили расслабиться и опрокинуть пару стаканчиков пива. В итоге они три дня обходили местные бары, а потом отсыпались, забыв собственную дочь»... (а.с.9-10). Позивачі вважають, що відомості, викладені у статті є недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують їх право свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", роз'яснено порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Нормами ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій, відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обовязок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої предявлений позов. Проте позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Відповідачі - журналісти ТОВ «Редакція газети «Весть» [PERSON] та [PERSON] опублікували вищевказану статтю в газеті, однак суд вважає, що зазначену інформацію не можна вважати недостовірною. Факти, викладені в статті, підтверджується: повідомленням Білгород- Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.77,78), листом служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради № 08/04-662 від 20.07.2015 року на адресу начальника служби у справах дітей Деснянскої районної у м. Чернігові ради (а.с.93), клопотанням Деснянскої районної у м. Чернігові ради про надання дозволу на вибуття дитини з центру соціально- психологічної реабілітації дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 21.07.2015 року (а.с.94), матеріалами адміністративної справи про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП (а.с.111-125), а саме: протоколом ОД № 0066931 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 20.07.15., який був складений відносно [PERSON], в якому він особисто зазначив, що з протоколом згоден, зобовязується в подальшому не порушувати закон, просить попередити (а.с.114); заявою [PERSON] від 20.07.15. про те, що йому відомо про факт складання щодо нього адміністративних матеріалів, та в якій зазначає, що з протоколом згоден, просить попередити (а.с.113); копією пояснення [PERSON] (а.с.116); копією постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.08.15., якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України (а.с.123-124), актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоровя про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 20.07.2015 року (а.с.169). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної у м. Чернігові ради від 18.08.2015 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обовязків по відношенню до малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.211), копіями пояснень [PERSON], [PERSON] від 24.07.2015р. та 18.08.2015р. (а.с.227-230). Виходячи зі змісту статті вбачається, що інформація, викладена в статті є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих друкованим засобом масової інформації «Комсомолькая правда в Украине» № 161 28.07.2015 року (а.с.81-88), а також, викладена журналістами [PERSON] та [PERSON] як висловлювання заступника начальника начальника міліції громадської безпеки Білгород-Дністровського міського відділу міліції [PERSON] та начальника служби по справам дітей Деснянської районної ради [PERSON], щодо ситуації, яка сталася з дитиною на відпочинку та їх судження щодо оцінки дій позивачів по справі. Дані висловлювання в судовому засіданні позивачами не спростовані. Критична оцінка певних фактів та недоліків, які мали місце, не може визнаватись відомостями, що порочать особу і можуть бути спростовані в зазначеному порядку. Крім того, заявляючи позовні вимоги до відповідачів про визнання недостовірною інформації, опублікованої 06.08.2015р. в статті «Забыли о дочке на три дня», позивачі не зазначили, яка саме інформація, поширена відповідачами, є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» визначено, що журналіст має право: 1) на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та збереження інформації; 9) поширювати підготовлені ним повідомлення і матеріали за власним підписом, під умовним імям (псевдонімом) або без підпису (анонімно); 11) на збереження таємниці авторства та джерел інформації, за винятком випадків, коли ці таємниці обнародуються на вимогу суду. Згідно ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналісти не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є, зокрема: дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього; в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом. Згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, а також адреса, дата і місце народження. В судовому засіданні позивачами не доведено факту втручання відповідачами в особисте та сімейне життя позивачів, зберігання та розповсюдження конфіденційної інформації, оскільки інформація, викладена у статті не є конфіденційною в розумінні ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про інформацію». Крім того, ст. 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання неправомірними дій відповідачів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні факт поширення недостовірної інформації відносно позивачів відповідачами, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію не доведений і тому позов не підлягає задоволенню в цієї частині. Оскільки інформація, викладена в листах Служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради від 20.07.2015 року № 20.07.2015 р. на адресу Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради та № 08/01-882 від 28.09.2015 р. на адресу адвоката [PERSON] не містить недостовірної інформації, надана з метою захисту прав дитини та під час здійснення адвокатом адвокатської діяльності щодо надання правової допомоги, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, Служба у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради є структурним підрозділом Білгород-Дністровської міської ради, не має статусу юридичної особи, а тому не може бути належним відповідачем по справі. Пунктом 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя; відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON] не довели того, що внаслідок дій відповідачів вони та їх малолітня дитина понесли моральну шкоду, тому у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачами не зазначено законних підстав та не доведено обставини на обґрунтування своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed