Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-26 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що з 11 серпня 999 року на підставі договору купівлі-продажу їй належить частина будинку [ADDRESS]. 2000 року в даному житловому будинку проживали відповідачі по справі, які добровільно зільнити помешкання не бажають, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним озовом про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та звільнення риміщення для її проживання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в ювному обсязі, пояснивши, що вони з дружиною бажають змінити місце проживання із с. І Іовогіавліка на м. Новоукраїнка, але разом проживати із сім»єю відповідачки не зможуть. Відповідачка [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, в якому послалася а те, що вона проживає у спірному будинку згідно з даними будинкової книги з 26 травня 993 року, а фактично - з 22 січня 1992 року, вселення проведено за безпосередньої згоди озивачки, в зв'язку з чим 26 травня 1993 року проведено її прописку за цією адресою. 23 квітня 1993 року відповідачка взяла шлюб з [PERSON], позивачка знала про це, та не аперечила проти проживання [PERSON] в спірному будинку. Крім того, в своєму позові ::озивачка не зазначила доказів, які свідчили б про наявність перешкод в користуванні жилим риміщенням зі сторони відповідачів. Предстаник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримала свої заперечення, додавши, що не заперечує про те, що бабуся її довірительки - мати позивачки подарувала їй Зудинок в [ADDRESS], але в ньому продовжує проживати ¦стання, відповідачка здійснює догляд за бабусею, будинок потребує ремонту, умов для спільного проживання немає. Відповідач [PERSON] разом в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що будь-яких претензій їм позивачка не пред»являла, жодних перешкод у користуванні не чинять, проживають з її дозволу, не заперечуючи, що дружині бабуся подарувала будинок по [ADDRESS], де остання і проживає, але умов для проживання з дітьми немає. Представник виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Машковська А.В., як органу опікий піклування в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши акти обстеження житлово-побутових умов сім»ї [PERSON] по [ADDRESS], де проживає сім»я з неповнолітніми дітьми 1994 та 1998 року народження, умови задовільні, діти мають окрему кімнату, все необхідне для життя та розвитку. Також представником підтверджено в судовому засіданні, що будинок по [ADDRESS], який подарований [PERSON] потребує ремонту, умов для проживання неповнолітніх дітей немає, тому виступаючи в інтересах неповнолітніх дітей, вважає за неможливе звільнення будинку по [ADDRESS]. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача, представника міської ради, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Згідно договору купівлі-продажу від 11 серпня 1990 року [PERSON] придбала частину житлового будинку [ADDRESS] реєстрацію права власності в державному реєстрі прав власності на нерухому майно проведено 02.06.2010 р., що підтверджено витягом з реєстру № 26292876 від 02.06.10 p.. Відповідно до відомостей будинкової книги відповідачі проживають в спірному будинку з 26.05.1993 року, а фактично як встановлено судом з 22 січня 1992 p., вселення роведено за безпосередньої згоди позивачки,-матері [PERSON] в зв»язку з чим роведено її реєстрацію за цією адресою, чого представник позивачці не заперечував. 23 квітня 1993 р. зареєстровано шлюб із співвідповідачем [PERSON], з яким стали проживати однією сім»єю про ідо не заперечувала позивачка. Від шлюбу мають двох дітей, які проживають з ними - [PERSON],! [INFO] та [PERSON],[INFO] Відносини, що складись між сторонами щодо вселення в житлове приміщення власника члена своєї сім»ї, носять безстроковий характер, тобто зберігаються довічно і ніхто не може їх припинити та виселити членів сім'ї, навіть власник, інакше як у судовому порядку та випадках, передбачених діючим законодавством.. Згідно положень ч. 1ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника житла аю і ь такі ж права як і власник будинку, в частині користування помешканням, мають право селяти, за певних умов, інших членів сім'ї (ч. 2ст. 156 ЖК У країни); зобов'язані обережно доводитися з житлом, брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири), ридомової території і проведенню ремонту (ч.З ст.156 ЖК України). При вселенні членом сім'ї своїх неповнолітніх дітей також згоди власника не потрібно. Відповідно до ч. З ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Виселення членів сім'ї власника жилого приміщення допускається тільки у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, відповідно до вимог якої, якщо наймач, члени його J сім'ї' або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням равил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, І будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, І виселення винних на вимогу наймодавця провадиться без надання іншого жилого І приміщення. Докази та посилання позивачки та її представника, що відповідачі створюють їм " перешкоди в користування будинком не знайшли свого підтвердження, інших підстав, передбачених ч.І ст.116 ЖК України, судом не встановлено. Відповідно до ст.ст. 150,156,161 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, та те, що відповідачі на законних підставах набули право користування житловим будинком та надвірними спорудами, використовують будинок за призначенням, здійснили ремонт у будинку, чого ніхто із сторін не спростовує, тому позовні вимоги позивачки є необгрунтованими, позовні вимоги не ґрунтується на законі, спростовується вищевикладеними фактами. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні жилим будинком [ADDRESS] та звільнення приміщення є необгрунтованими, так як відповідачі на правовій підставі володіють будинком з дозволу позивачка.

Outcome: dismissed