Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищенаведеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1971 року безперервно проживає у будинку, що на [ADDRESS] . Даний будинок належить на праві власності позивачу та її старшому сину [PERSON] - по Ѕ частки кожному. 17.09.2015 між [PERSON] та її молодшим сином [PERSON] був укладений договір довічного утримання, згідно з яким вона передала йому у власність Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Взамін цього, відповідач зобов`язався забезпечувати позивача довічним утриманням та доглядом. Однак, [PERSON] свої обов`язки по згаданому договору не виконував: жодного разу не оплачував комунальні послуги; тільки з грудня 2018 року почав сплачувати грошове утримання у розмірі 500 грн.; взагалі не проводив сплати інфляційних відсотків; не цікавився станом здоров`я позивача. На підставі наведеного позивач просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 17.09.2015, засвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Попович О.В., зареєстрований у реєстрі №1453 між [PERSON] та [PERSON] . 15.09.2021 на адресу суду надійшов письмовий відзив від відповідача, в якому він стверджує що умовами договору визначено вичерпний перелік обов`язків набувача, який є чітко визначеним та розширеному тлумаченню не підлягає. Позивач проживає у будинку, частину якого відчужила відповідачу, а тому обов`язок щодо забезпечення житлом виконується. Факт надання щомісячного утримання підтверджується заявою від 22.03.2018, а також копіями квитанцій, які долучено до відзиву. [PERSON] стверджує, що надання догляду, як підстава позову, договором довічного утримання не передбачено. На підставі наведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ч.1, ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов"язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У відповідності до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 ЦК України. А ч.1, ст.749 ЦК України зазначає, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 17.09.2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), згідно з яким відчужував передала у власність набувачу Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що на [ADDRESS] (а.с. 19-20). Згідно з даним договором, відповідач зобов`язався забезпечити відчужувача житлом з правом безоплатного проживання в Ѕ частині будь-якої з кімнат та з правом безоплатного користування відповідною частиною всіх приміщень, господарських будівель та споруд предмета договору; забезпечити щомісячним грошовим утриманням у сумі 500 грн., які набувач може виплачувати як щомісячно, так і періодично (за кілька місяців, за один рік); у разі смерті відчужувача поховати її. Згідно ч.1, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи текст договору довічного утримання, суд вважає, що всі умови та домовленості про його виконання сторонами мають конкретний часовий вимір, періодичність і носять точний характер. За приписами ч.1, ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як регламентує ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.1, ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, із грудня 2018 року по серпень 2021 року відповідач перераховував на користь позивача визначену договором суму (а.с. 53-62). Також, згідно заяви [PERSON] від 22.03.2018, вона не має жодних претензій до [PERSON] , умови договору він виконує (а.с. 52). Крім того, факт проживання позивача у будинку, що на [ADDRESS] , та користування приміщеннями, сторонами не заперечується. Щодо тверджень [PERSON] про те, що [PERSON] не оплачує комунальні послуги, то в даному випадку, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що зазначене не є його обов`язком згідно договору довічного утримання, а тому не може бути підставою для його розірвання. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За правилом ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.1, ч.1, ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач з свого боку повністю виконував всі умови договору довічного утримання від 17.09.2015 щодо позивача, тому підстав для розірвання вказаного договору у суду немає.

Outcome: dismissed