Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва від 25.07.1988 року № 505 затверджено рішення заводу «Ленінська Кузня» про надання [PERSON] та його сім`ї квартири [ADDRESS] . На підставі ордеру від 01.08.1988 року сім`я вселилася до спірної квартири. Квартира складається з трьох кімнат, площею 12, 4 кв.м., 12, 3 кв.м. та 17, 3 кв.м., загальною площею 72, 25 кв.м., жилою площею 41, 67 кв.м. У квартирі на даний час зареєстровано 4 особи - позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.20218 року змінено договір найму квартири [ADDRESS] , виділено [PERSON] у користування кімнату, площею 12, 4 кв.м., а відповідачам у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - кімнати, площею 17, 3 кв.м. та 12, 4 кв.м. Рішення суду набрало законної сили. Вказаним рішенням було вирішено питання права користування квартирою [PERSON] , дружиною наймача, яка проживає у квартирі з 1989 року без реєстрації, але була включена до ордеру. 25.06.2020 року [PERSON] з метою реєстрації місця проживання звернулася до [PERSON] із листом про надання згоди на реєстрацію її місця проживання у квартирі, проте остання не з`явилася до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб. Крім того, 10.08.2019 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , у зв`язку з чим останній був вселений до спірної квартири, що стало підставою для зміни площі користування, розрахованої на одну особу. Позивачі зазначають про те, що з моменту прийняття судового рішення про зміну договору найму змінилися обставини, що суттєво впливають на визначений порядок користування квартирою. Оскільки вони не мають можливості вирішити спірні питання з відповідачкою мирним шляхом, звертаються до суду з даним позовом, в якому просять змінити договір найму квартири [ADDRESS] шляхом припинення дії окремого договору найму на кімнату, площею 12, 4 кв.м., виділеної [PERSON] , залишивши в силі умови договору найму, укладеного з наймачем [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року у задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення позову відмовлено. У судовому засіданні представник позивачів повністю підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Відповідачка у судовому засіданні категорично заперечувала проти позовних вимог. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зважаючи на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, що є судове рішення, що набрало законної сили, яким змінено договір найму жилого приміщення, а тому законних підстав для його зміни на даний час немає. Представник третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - КП «Керуюча компанія» - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить проводити розгляд справи в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення представника позивачів, відповідачки, представника відповідачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та інших не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира була надана [PERSON] на сім`ю, згідно ордеру серії Б від 01.08.1988 року, виданого Виконкомом Дніпровської районної ради народних депутатів м. Києва. Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат, площею 17, 3 кв.м., 12, 4 кв.м. та 12, 3 кв.м., загальною площею 72, 25 кв.м., жилою площею 41, 67 кв.м. На даний час у квартирі зареєстровано 4 особи - позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] , що підтверджується відповідною довідкою від 10.03.2017 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2018 року змінено договір найму квартири [ADDRESS] , виділено [PERSON] у користування кімнату, площею 12, 4 кв.м., відповідачам по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - кімнати, площею 17, 3 кв.м. та 12, 3 кв.м. Рішення суду набрало законної сили 13.09.2018 року. У своїх позовних вимогах позивачі вказують про те, що 10.08.2019 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , у зв`язку з чим останній був вселений до спірної квартири, що стало підставою для зміни площі користування, розрахованої на одну особу. Позивачі зазначають про те, що з моменту прийняття судового рішення про зміну договору найму змінилися обставини, що суттєво впливають на визначений порядок користування квартирою. Статтею 61 ЖК України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно із ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених діючим законодавством. Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, що відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року із змінами і доповненнями „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" згідно із ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням) може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Як встановлено при розгляді справи, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2018 року змінено договір найму квартири [ADDRESS] , виділено [PERSON] у користування кімнату, площею 12, 4 кв.м., відповідачам по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - кімнати, площею 17, 3 кв.м. та 12, 3 кв.м. Вказане рішення суду набрало законної сили 13.09.2018 року. На підставі даного рішення відповідачкою було подано відповідну заяву про укладення з нею окремого договору найму, на підставі чого у подальшому 07.11.2018 року Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано Розпорядження № 599 про зміну договору найму житлового приміщення та укладення з [PERSON] окремого договору найму на одну кімнату у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, питання щодо зміни договору найму у спірній квартирі було вирішено судовим рішенням від 30.05.2018 року, яке набрало законної сили, а також було виконано шляхом видачі відповідного розпорядження Деснянською РДА. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. З наведеного вбачається, що спірні правовідносини між сторонами вже врегульовані судовим рішенням, яке набрало законної сили, частково дане рішення виконано, а тому підстав для повернення сторін у стан, що існував до цього, немає. Посилання позивачів про те, що існують нові обставини, які є підставою для перегляду визначених у судовому рішенні обставин та самого рішення, є безпідставними та такими, що не засновані на вимогах діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та інших є недоведеними та необгрунтованими, доводи позивачів не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed