Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Прокурор Кам'янського району звернувся до суду з віщезазначеним позовом в інтересах держави , посилаючись на те, що в ході здійснення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у відділі Держземагентства у [PERSON] районі щодо стану додержання вимог Земельного кодексу України та іншого законодавства при наданні для використання земель запасу та резервного фонду було встановлено, що внаслідок незаконних розпоряджень [PERSON] райдержадміністрації, [PERSON] районної ради, що не відповідають вимогам\~Земельного кодексу України та іншим нормативно-правовим актам, які регулюють земельні правовідносини, а також дій громадян [PERSON] та [PERSON] відбулось незаконне вилучання із земель державної власності 6,5079 га земель сільськогосподарського призначення (рілля) та незаконна передача вказаних земель у власність іноземного громадянина [PERSON] та отримання останнім матеріальної вигоди за рахунок держави шляхом продажу цих земель. Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 29 грудня 1997 року №371 в частині включення до списку з 209 осіб, які мають право на земельну частку (пай), громадянина [PERSON]; визнати незаконними та скасувати записи №168 та №173 щодо [PERSON] та [PERSON] у списку громадян-членів КСП «Коханівка» Кам'янського району Черкаської області, який є додатком 1 до державного акта на право колективної власності на землю від 22 січня 1998 року серії ЧР 6-16-0; визнати недійсним сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР№0339959 від 05 лютого 1998 року на ім'я [PERSON] та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР№0339965 від 05 лютого 1998 року на ім'я [PERSON]; визнати незаконними та скасувати розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 17 жовтня 2003 року №354 в частині включення до списку з 215 осіб, які мають право на земельну частку (пай) під номерами 169 та 174 громадян [PERSON] і [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину по закону серії ВРТ№806746 від 08 серпня 2012 року, видане державним нотаріусом [PERSON] 2 державної нотаріальної контори зареєстроване в реєстрі за №1111; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 24 вересня 2012 року № 225; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№249947 від 05 грудня 2012 року на земельну ділянку площею 3,2539 га за кадастровим номером 7121882600:02:000:0250 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№249945 від 05 грудня 2012 року на земельну ділянку площею 3,2540 га з кадастровим номером 7121882600:02:000:0251; визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 грудня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за №3328 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 25 грудня 2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3331, застосувати наслідки недійсності правочинів; визнати за державою Україна право власності на: земельну ділянку з кадастровим номером 7121882600:02:000:0250 площею 3,2539 га, розташовану в адміністративних межах Коханівівької сільської ради Кам'янського району Черкаської області (за межами населеного пункту) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; та на земельну ділянку з кадастровим номером 7121882600:02:000:0251 площею 3,2540 га, розташовану в адміністративних межах Коханівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області (за межами населеного пункту) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судовому засіданні прокурор Іщенко І.В. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення, посилаючись на те, що позов прокурора є необгрунтований, безпідставний та такий, що не підлягає задоволенню, так як держава позбулась права на спірні земельні ділянки 24.12.1997 року, коли було видано розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №364, та виданий Державний акт на право колективної власності на землю КСП Коханівка, які на час звернення прокурора з позовом є чинними і ніким не оспорюються. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у законний спосіб отримали земельні ділянки у власність, жодних порушень законодавства з їхнього боку немає. Представник вважає, що прокурор Кам'янського району, який представляє інтереси держави, є неналежним позивачем по справі, оскільки ніякої шкоди інтересам держави не було заподіяно. Також представник зазначила, що прокурор, звертаючись з позовом до фізичних осіб та оспорюючи приватно-правові правочини, одночасно ставить питання про скасування нормативно-правових актів суб'єкта владних повноважень, які є публічно-правовими, а тому позовні вимоги про визнання незаконними та скасування розпоряджень суб'єкта владних повноважень відносяться до публічно-правового спору і мають розглядатись адміністративним судом, тому суд має відмовити у розгляді таких вимог. Крім того, представник відповідачів наполягала на застосуванні строку позовної давності, зазначила, що відсутня заява прокурора про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску звернення до суду прокурор не зазначає. Представник відповідача - [PERSON] районної державної адміністрації- Азаров П.В. позов не визнав, підтримавши пояснення представника відповідачів [PERSON], просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - СФГ Агросвіт - [PERSON] в судових дебатах підтримав позов прокурора, вважаючи що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача - [PERSON] районної ради - в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, всебічно та об'єктивно дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових відносин. 3 Згідно п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151\~ЗК\~та інші). Таким чином, позовні вимоги прокурора щодо визнання незаконними та скасування розпоряджень суб'єкта владних повноважень розглядаються в порядку цивільного судочинства. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції станом на 22.01.1998р.) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. 01 липня 1996 року помер громадянин [PERSON], 10 січня 1998 року померла [PERSON] батьки відповідача [PERSON], які за життя були членами КСП Коханівка. Дані обставини сторонами не заперечувались . 24 грудня 1997 року розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №364 затверджено проект роздержавлення земель КСП «Коханівка», яким передбачено із загальної площі - 1407,1 га залишити в державній власності 293,0 га земель та передати в колективну власність КСП «Коханівка» 894,7 га. Доручено Радиванівській сільській раді та колективному сільськогосподарському підприємству «Коханівка» підготувати список громадян, що мають право на земельну частку, для заповнення додатку до акту на право колективної власності на землю. 29 грудня 1997року розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №371 затверджено матеріали грошової оцінки земель колективної власності, що підлягають паюваннюю та визначення вартості земельної частки і її розміру по КСП «Коханівка», яким серед іншого, передбачено: кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) - 209; площа с/г угідь, що підлягають паюваннк і - 808,9 га. 22 січня 1998 року [PERSON] районною радою видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЧР №6-16-0. У додатку 1 до державного акта викладено 4 Список громадян - членів КСП «Коханівка» загальною кількістю 209 осіб. Серед яких у Додатку 1 під номерами 168 та 173 зазначені громадяни [PERSON] та [PERSON]. 05 лютого 1998 року [PERSON] районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 9.12.1997 №371 на ім'я [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №033 959, яким надано вказаній особі право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Коханівка» розміром 3,87 га в умовних кадастрових гектарах. Також 05 лютого 1998 року [PERSON] районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 29.12.1997 №371 на ім'я [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР №0339965, яким надано вказаній особі право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Коханівка» розміром 3,87 га в умовних кадастрових гектарах. 17 жовтня 2003 року розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №354, крім іншого, затверджено остаточні розміри земельної частки ( паю) в розмірі 3,63 га в умовних кадастрових гектарах; затверджено уточнену кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) - 215 осіб; вирішено вважати таким, що втратило свою чинність розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації' від 29.12.1997р. №371. До розпорядження додано список в складі 215 осіб - членів КСП «Коханівка», серед інших, у списку під номерами 169 та 174 зазначені громадяни [PERSON] та [PERSON]. 08 серпня 2012 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРТ№806746 громадянин [PERSON] Федерації [PERSON] успадкував після смерті батьків [PERSON]В та [PERSON] право на земельну частку (паї) розміром 3,74 в умовних кадастрових гектарах. 24 вересня 2012 року розпорядженням голови Кім'янської районної державної адміністрації №225 вирішено передати у приватну власність земельні ділянки №117 площею 3,25 га та №118 площею 3,25 га громадянину [PERSON], жителю [INFO], [PERSON] Федерації, яка належала померлим [PERSON] та [PERSON]. 05 грудня 2012 року [PERSON] райдержадміністрацією на ім'я [PERSON] видано два державні акти: державний акт серії ЯМ№249947 від 05.12.2012р. на земельну ділянку площею 3.2539 га, кадастровий номер 7121882600:02:000:0250; та державний акт серії ЯМ№249945 від 05.12.2012р. на земельну ділянку площею 3.2540 га, кадастровий номер 7121882600:02:000:0251. 25 грудня 2012 рокуу приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу посвідчено два договори купівлі-продажу земельних ділянок між [PERSON]В.(продавець) та [PERSON] (покупець): договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,2540 га (зареєстровано в реєстрі за №3328) та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,2539 га (зареєстровано в реєстрі за №3331). Згідно ст. 80 Земельного Кодексу України\~(2001р.), держава є одним із субєктів права власності на землю, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади\~на землі державної власності. Відповідно до ч. 1 ст.84 ЗКУкраїни (2001р.) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] згідно розпорядження [PERSON] РДА № 371 від 29 грудня 1997 року належить право на земельну 5 частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Коханівка, розміром 3,87 га умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Радиванівської сільської ради Кам'янського району Черкаської області і відповідно 05 лютого 1998 року [PERSON] РДА видано сертифікати на право на земельну частку (пай): [PERSON] - серії ЧР №0339959, [PERSON] - серії ЧР №0339959. Отже, розпорядження [PERSON] РДА № 371 від 29 грудня 1997 року в частині включення до списку в кількості 209 осіб, що мають право на земельну частку (пай), громадянина [PERSON], який помер на момент прийняття розпорядження, та включення [PERSON] районною радою 22 січня 1998 р. до списку громадян-членів КСП «Коханівка» Кам'янського району Черкаської області, який є Додатком 1 до державного акта на право колективної власності на землю від 22.01.1998 року серії ЧР 6-16-0, померлих громадян [PERSON] та [PERSON] суперечить чинному законодавству. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач [PERSON] знав або міг знати про будь-які обставини набуття права на земельні ділянки його померлими батьками. В подальшому відповідач [PERSON] в порядку спадкування за законом набув право власності на земельні частки, які належали його померлим батькам [PERSON] та [PERSON], оформив правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації № 225 від 24.09.2012 року, яким було вирішено передати у приватну власність ці земельні ділянки [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку бланк серії ЯМ № 249947, виданий і зареєстрований 05.12.2012 року на земельну ділянку площею 3,2539 га з кадастровим номером 7121882600:02:000:0250 та Державний акт на право власності на земельну ділянку бланк серії ЯМ № 249945 виданий і зареєстрований 05.12.2012 року на земельну ділянку площею 3,2540 га з кадастровим номером 7121882600:02:000:0251). У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків передбачених цим Кодексом та іншими законами України. В подальшому відповідач [PERSON], який є громадянином [PERSON] Федерації, продав спірні земельні ділянки відповідачу [PERSON] 16 січня 2013 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 10-71/0/4-13 роз'яснив деякі особливості застосування норм Земельного кодексу. Зокрема, було звернуто увагу на те, що норми п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу щодо мораторію на продаж сільськогосподарського призначення не стосуються іноземців та осіб без громадянства, які отримали такі землі у спадок, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗКУ зобов'язують іноземців відчужувати успадковане і мають імперативний характер. Відповідач [PERSON] набув право власності на земельні ділянки на підставі правочинів та здійснив державну реєстрацію свого права у відповідності до закону на підставі:договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2012 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3328, та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2012 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3332. Прокурор ставить питання про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 3328, та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 3332, із застосуванням наслідків недійсності правочинів, посилаючись на незаконність рішень та правочинів, що передували цим угодам. 6 У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» добросовісність набувача презюмусться, а права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження спірного майна, які були вчинені після недійсності правочину, з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Відповідно до ст.388 Цивільного кодексу набувач визнається добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння. Згідно із п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ч.5 ст.12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що як [PERSON] так і [PERSON] не є добросовісними набувачами прав на спірні земельні ділянки. При цьому також слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Здійснюючи публічно-правові функції [PERSON] районна державна адміністрація та [PERSON] районна рада діяли як суб'єкти владних повноважень і повинні була приймати рішення в межах чинного на той час законодавства. Відповідач [PERSON], як правонабувач, не мав і не міг мати можливості перевірити правильність рішень [PERSON] райдержадміністраціі та [PERSON] районної ради щодо реалізації ними наданої законодавством компетенції. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У наведеній справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» суд акцентує увагу на Рішення Європейського суду з прав людини від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», виходячи зі змісту пунктів 32-35 якого, звертаючись із заявою до уповноважених органів та, виконуючи визначені чинним законодавством умови, та, дотримуючись відповідного порядку, відповідач мав право очікувати про набуття майнового права в значенні статті 1 Першого Протоколу Конвенції. 7 Європейський суд з прав людини в Рішенні «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» також зазначив про те, що є неприпустимими визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав певні права від держави, та подальше позбавлення його цього права на підставі того, що державний орган порушив закон. Таким чином, відповідач [PERSON], який діяв добросовісно, виконував усі передбачені законодавством дії щодо отримання у власність земельних ділянок , не повинен нести відповідальність за помилки, допущені органами державної влади, якщо такі були, при відведенні земельної ділянки. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.60 ЦПК України). Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що прокурор у своєму позові не довів, що він, представляючи інтереси держави, є належним позивачем по справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, спірні земельні частки (паї) виділялась померлим [PERSON] та [PERSON] із земель колективної власності колишнього КСП "Коханівка", а не із земель державного фонду. Держава позбулась права на спірні земельні ділянки 24.12.1997 року, що підтверджується розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації №364 від 24.12.1997 року, а також Державним актом на право колективної власності на землю серії ЧР № 6-16-0, виданого 22 січня 1998 року [PERSON] районною Радою народних депутатів. Ні розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації №364 від 24.12.1997 року, ні Державний акт на право колективної власності на землю серії ЧР № 6-16-0, виданий 22 січня 1998 року [PERSON] районною Радою народних депутатів прокурором не оскаржуються, на час розгляду справи в суді є чинними, не скасованими і ніким не оспорюються. Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності законних підстав для представництва прокуратурою Кам'янського району інтересів держави, оскільки спірні земельні частки (паї) виділялась померлим [PERSON] та [PERSON] із земель колективної власності колишнього КСП "Коханівка, а не із земель державного фонду, а тому саме власники земельних паїв вказаного КСП "Коханівка", внаслідок внесення до списків осіб, що померли на момент видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, отримали менші розміри земельних часток (паю), але прокурор даних осіб в якості позивачів не зазначає, а чинне законодавство не передбачає можливості залучення позивача за ініціативою суду. Також прокурором не доведено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] незаконно набули право власності на спірні земельні ділянки. З вищенаведених підстав позовні вимоги прокурора є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки вимоги прокурора є недоведеними, суд відмовляє в позові, не застосовуючи перебіг строку позовної давності. На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст.12,21,203,215,216,388 ЦК України, ст.80,81,84,153 ЗК України (2001р.), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: dismissed