Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що їй та відповідачу згідно з договором дарування належить 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS], в рівних частках кожному. Подаровані 12/25 частин будинку розташовані на земельній ділянці площею 0,0786 га. В листопаді 2013 року вона дізналась, що земельна ділянка, на якій знаходиться їх з відповідачем частина будинку, приватизована та зареєстрована відповідачем на його ім'я, внаслідок чого вона позбавлена права користування земельною ділянкою та не може розпорядитись належною їй часткою в будинку. Окрім цього в Державному акті на земельну ділянку допущені помилки в зазначенні адреси земельної ділянки. Тому просить визнати недійсним та скасувати рішення Борівської селищної ради № 7 від 20.05.2004 року в частині, яким затверджено технічну документацію по складанню Державного акта на право приватної власності на землю та передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0786 га, яка розташована в межах земель Борівської селищної ради: [ADDRESS], визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ № 268490, виданий на ім'я [PERSON], та скасувати його державну реєстрацію. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на вищевикладені обставини. Відповідач [PERSON] позов визнав. Відповідач Борівська селищна рада в судове засідання не з'явився, надіслали до суду письмову заяву, в якій вказали, що позов визнають в повному обсязі, просять розглядати справу без їх представника. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору дарування, посвідченого 15 листопада 1997 року державним нотаріусом Фастівського району Левченко Г.І., належить 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS], в рівних частках кожному. Подаровані 12/25 частин будинку [ADDRESS] розташовані на земельній ділянці площею 0,0786 га. В листопаді 2013 р. позивач дізналася, що земельна ділянка, на якій знаходиться їх з відповідачем частина будинку, приватизована та зареєстрована [PERSON] на його ім'я в Державному реєстрі речових прав. Згідно з рішенням Борівської селищної ради XV сесії XXIV скликання № 7 від 20.05.2004 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0786 га, яка розташована в межах Борівської селищної ради за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як співвласник частини будинку, участі у приватизації не приймала, а тому внаслідок незаконної приватизації відповідачем була позбавлена права користування земельною ділянкою, на яку мала право з 1997 року, та окрім того права щодо розпорядження належною їй часткою в 12/25 частинах будинку, адже згідно законодавства здійснити будь-які повноваження щодо житлового будинку (дарування, купівля-продаж тощо) не може в зв'язку з відсутністю у неї землі. Зі слів відповідача позивачці стало відомо, що приватизовував він земельну ділянку лише на своє ім'я, так як помилково вважав, що в разі приватизації лише на його ім'я буде вважатися, що земля належатиме і дружині. Також в самому Державному акті на землю наявні помилки в зазначенні адреси. Борівська селищна рада надала відповідь, якою підтвердила факт допущення помилок в адресі розташування земельної ділянки спеціалістами, які виготовляли документацію по Державному акту. У відповідності з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст.30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Після 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст.120 ЗК. Отже, в 1997 році, на час укладення договору дарування 12/25 частин будинку, згідно чинної на той час статті 30 ЗК України 1990 р. позивачу та відповідачу [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою. Частина друга ст. 30 ЗК 1990 р. вказує на те, що при переході права власності громадян на жилий будинок та споруди до кількох власників земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Згідно з п. «в» ч.2 ст. 89 ЗК України 2001 р. у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка придбала право власності на житловий будинок переходить право власності, користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Аналогічні норми містить стаття 120 Земельного кодексу. Отже, при приватизації землі лише відповідачем, позивач не тільки втратила право на земельну ділянку, а й втратила пов'язані з нею інші права, а саме: в разі виникнення необхідності у будь-який спосіб розпорядитися своєю частиною будинку, позивач цього зробити не в змозі, адже не має землі, на якій він розміщений. Окрім того, як слідує зі ст. 381 ЦК України: в разі відчуження будинку вважається, що відчужується вся садиба, а садиба це єдине ціле: будинок і земля Згідно з рішенням Борівської селищної ради XV сесії XXIV скликання № 7 від 20.05.2004 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0786 га, яка розташована в межах Борівської селищної ради за адресою: [ADDRESS]. Після державної реєстрації земельної ділянки відповідач 17 лютого 2005 року отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку (серія ЯБ №268490, кадастровий № 3224955300:01:002:0068) площею 0,0786 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS]; зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:05:032:00009. У витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено, що на ім"я відповідача [PERSON] зареєстровано вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю за адресою: [ADDRESS]. В Державному акті в графі «проживання власника» зазначено: [ADDRESS], а в графі «земельна ділянка розташована» зазначено: [ADDRESS]. Тобто, помилково замість коми додрукована « 6». Інша помилка виникла з хибного уявлення відповідальних спеціалістів в тім, що для індивідуалізації земельної ділянки, яка приватизується, в тому випадку, коли будинок належить декільком співвласникам, краще зазначити адресу через дріб. Тобто, так як позивачці з чоловіком належало 12/25 частин будинку і в конкретне користування перейшли приміщення з 3-1 по 3-5, був зроблений помилковий висновок, що земельну ділянку бажано зазначити місцем розташування по [ADDRESS] в договорі дарування. Згідно статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з будівлею, господарськими будівлями, насадженнями. В разі відчуження будинку вважається, що відчужується вся садиба. Тобто, і в процесі приватизації землі її розташування визначається від адреси будинку - № 16 (при цьому для відповідного рішення ради надається правоустановчий документ на будинок з адресою, яка повинна бути визначальною для місця розташування земельної ділянки). Згідно з генеральним планом технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS] контури, межі, розміри земельної ділянки, на якій знаходиться 12/25 частин будинку, гараж (літера Л) та госпбудівля (літера Д), належні [PERSON] та [PERSON], співпадають з абрисами, межами, лінійними промірами між поворотними точками меж ділянки, які зазначені в кадастровому плані земельної ділянки, що знаходиться у додатку до витягу з земельного кадастру про земельну ділянку по [ADDRESS]. Як відповідно співпадають контури об'єктів нерухомого майна: розташування власне 12/25 частин будинку, гаражу та госпбудівлі. Окрім того одні і тіж особи являються власниками як суміжних земельних ділянок (щодо ділянки [ADDRESS]), так і власниками інших частин будинку 16: а саме - [PERSON], має 8/25 частин будинку, [PERSON], має 1/5 частину будинку. Співпадіння встановлюється порівнянням їх установчих даних, як в техпаспорті будинку, так і згідно кадастрового плану, акту погодження меж ділянки [ADDRESS], де вони зазначені, як суміжні землекористувачі. Отже, одні і тіж об'єкти садиби (в частині відносно [PERSON] та [PERSON]) в різних документах значаться по різному, під [ADDRESS]. Нумерація через дріб, [ADDRESS], виникла незаконно, безпідставно, всупереч адресі, яка підтверджує право власності на будинок. Для індивідуалізації земельної ділянки визначальним являється у відповідності зі ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» не адреса, а кадастровий номер. Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, якщо він порушує цивільні права. Відповідно до статей 328, 373 ЦК право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття прав власності не встановлена судом. Право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до змісту ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист відбувається як шляхом визнання права, так і визнанням недійсними рішень органів місцевого самоврядування, або ж застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст.155 ЗК України акт органу місцевого самоврядування, який порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою визнається недійсним. Отже позивач, як співвласник 12/25 частин будинку по [ADDRESS], внаслідок неправомірної приватизації [PERSON] земельної ділянки була позбавлена права на користування земельною ділянкою, на яку мала права по договору дарування від 1997 року, права на розпорядження нею та права на розпорядження належною їй часткою в 12/25 частинах житлового будинку, так як, не маючи у власності землі, здійснення цих прав неможливе. Тому рішення XV сесії XXIV скликання № 7 від 20.05.2004 року, в тій його частині, яким затверджено технічну документацію по складанню Державного акта на право приватної власності на землю та передано безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0786 га, яка розташована згідно рішення: Київська область, Фастівський район, [ADDRESS], повинно бути визнано недійсним і скасовано, та відповідно повинен бути визнаний недійсним і Державний акт на право власності на земельну ділянку та скасована його державна реєстрація. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а також вимогу позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджено квитанціями (а.с. 1,2).

Outcome: approved