Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що є матiр'ю [PERSON], [INFO], батьком якого вказаний відповідач [PERSON], що підтверджується повторно виданим Шевченкiвським вiддiлом РАГС Запорiзького МУЮ 16.01.2010 р. свідоцтвом про народження. Позивач та вiдповiдач у зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач з 1999 р. професiйно займається спортом i з 2003 р. являється гравцем жiночої нацiональної збiрної України з гандболу та майстром спорту мiжнародного класу. У зв'язку iз професiйною спортивною дiяльністю за контрактом перебуває у Румунiї з 01 серпня по 30 червня 2015р., маючи вiдповiдний дозвiл на роботу та на довгострокове проживання, що підтверджується відповідними дозволами та договорами. На теперiшнiй час позивачка в Румунії забезпечена комфортним житлом для неї та сина, вона вирiшила iншi рiзнi побутовi потреби, пiдiбрала дитячий садочок та росiйськомовну няню для [PERSON], вона має пристойний заробiток. Позивач зазначає, що як матерi, є життєво необхiдна потреба у тому, щоб на перiод її тимчасової роботи та перебування у Румунії разом iз нею знаходився її малолiтнiй син [PERSON], згоду на тимчасовий виїзд якого вiдповiдач спочатку обiцяв надати, однак безпричинно зволiкав iз вiзитом до нотарiуса для оформления вiдповiдних документiв, а потiм взагалi вiдмовився вiд своєї обіцянки. У зв'язку iз виїздом за кордон малолiтнiй [PERSON] має вiдповiдний проїзний документ [NUMBER], видний 26 червня 2012 р. з термiном дii до 26 червня 2015р., в якому є вiдмiтки про його перебування зокрема в Румунiї в 2011р, 2012 р., 2013 р. Перебування [PERSON] за кордоном буде також сприятиме розширенню його кругозору, спiлкуванню iз носiями iноземних мов, зокрема румунської та англiйської, дасть можливiсть в силу його вiку їх вивчати. Вiдповiдач без поважної причини дозвiл на тимчасовий виїзд малолiтнього сина [PERSON] не надає. Такi дії вiдповiдача для позивача є неприйнятними, оскiльки вiдповiдачу син нiколи не був потрібний, його вихованням вiн не займався, матерiально не утримував. Вважає, що перешкоди, які виникають у неї у зв'язку неможливістю вивезення дитини за кордон порушують права її сина та її самої. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить суд задовольнити позов, зазначивши, що позивач в Румунії забезпечена комфортним житлом для неї та сина, вирiшила iншi рiзнi побутовi потреби, пiдiбрала дитячий садочок та росiйськомовну няню для [PERSON], має постійну роботу та достатній заробiток. Вiдповiдач без поважної причини дозвiл на тимчасовий виїзд малолiтнього сина [PERSON] не надає, хоча фактично відповідач його вихованням не займався, матерiально не утримував і не утримує. Він не тільки не платить аліменти, але й заперечує своє батьківство, що підтверджується його запереченнями, копія яких надана суду (а.с.44-45), у справі про стягнення аліментів у 2010 р. Крім того, відповідач, будучи в Румунії, 07 травня 2012 р. вчинив безпричинну сварку та в присутностi малолітнього сина застосував до позивачки фiзичне насильство, що пiдтверджується судово-медичним свiдоцтвом Н 5174 вiд 08.05.2012 р., фотокопія якого була надана суду (а.с.41). Злякавшись вiдповiдальності, та проявивши недбальство во вiдношенню до сина, вiдповiдач виїхав з Румунії, чим створив труднощі при перетинi кордону України сина [PERSON] пiсля закiнчення контракту позивача, оскiльки лише в його закордонному паспортi була фотографiя [PERSON]. Посилаючись на принцип 6 Декларацii прав дитини вiд 20.11. 1959 р., яким проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена за своєю матір"ю. Відповідач в судове засідання за викликом суду повторно не з'явився, доказів поважності причин неявки до судового засідання повторно суду не надав. Відповідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та, за згодою представника позивачки, ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що з урахуванням обставин справи, інтересів малолітньої дитини, доказів по справі, наданих позивачкою, щодо забезпечення нею відповідних умов проживання, матеріального утримання, розвитку та виховання дитини, вимог діючого законодавства, відсутності заперечень відповідача, доцільним буде надати дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон на вказаний позивачкою термін без згоди батька. Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є матiр'ю [PERSON], [INFO], батьком якого вказаний відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Шевченкiвським вiддiлом РАГС Запорiзького МУЮ 16.01.2010 р. (а.с.9). Позивач та вiдповiдач у зареєстрованому шлюбі не перебували. У зв'язку iз професiйною спортивною дiяльністю (професійно займається гандболом з 1999 р.) позивачка за контрактом перебуває у Румунiї з 01 серпня по 30 червня 2015р. (а.с.32-38), маючи вiдповiдний дозвiл на роботу та на довгострокове проживання, що підтверджується дозволом на роботу № [NUMBER] від 30.08.2013 р. (а.с.14), дозволом на проживання серія [NUMBER], що вказаний в цивільно-правовому договорі на послуги №3228 від 07.08.2013 р., додатком до контракту спортивних тренувань №3328 від 07.08.2013 р., укладеним між нею і спортивним муніципальним клубом міста Бухарест, Румунія (а.с.23-25), договором на оренду житла ( трикімнатної квартири) №807 від 05.08.2013 р. на строк з 16.08.2013 р. по 16.08.2014 р. з автоматичним продовженням на 12 місяців (а.с.40). Вказані документи переведені з румунської та завірені відповідно вимогам законодавства, тому прийняті судом у якості належних доказів по справі. Також судом встановлено, що на час роботи позивача за кордоном в Румунії її син проживає з її батьком у м.Кіровограді, що підтверджується завою (а.с.42,43) та на утримання якого позивач надсилає кошти за його місцем проживання (а.с.44-47). Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01. 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного із батьків може здійснюватися без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. За вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, підлягають доказуванню, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобовязують відповідача доводити свої заперечення проти позову належними та переконливими доказами, на підтвердження заперечень проти тимчасового виїзду дитини на оздоровлення за кордон, доказів того, що це суперечить інтересам неповнолітнього сина, зокрема, небезпечно за станом здоров'я, або ж позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею, відповідач суду не надав. Відповідно до «Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України № 475-Х1V від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, дитина проживає у дідуся, відповідач не надав доказів щодо оспорювання місця проживання дитини, суд з урахуванням інтересів дитини, приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд малолітньому [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька. Зважаючи на те, що позивачка взяла на себе витрати по сплаті судового збору, та просить їх не стягувати, суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved