Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що 20.12.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадського стану міської ради м. Запоріжжя, за актовим записом № 1503. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. У червні 2011 року шлюбні відносини між ними припинилися, вони проживають окреме. В період шлюбу за спільні кошти з відповідачем вони придбали квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вона вважає, що вказана квартира є спільним майном з відповідачем. Вона просить визначити частки у спільному сумісному мані, а саме по ? частини вказаної квартири за кожним із них. В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримала позовні вимоги. Позивачка суду пояснила, що у період шлюбу, їм на сім'ю була надана трикімнатна квартира з державного житлового фонду у м. Павлограді. В цій квартирі були зареєстровані чоловік, вона, її син від першого шлюбу і їх спільна дочка. За домовленістю з відповідачем, вона і діти знялися з реєстраційного обліку у цієї квартирі для того, щоб відповідач приватизував вказану квартиру, потім цю квартиру вони домовились продати і купити квартиру у м. Новомосковську. Так і зробили. Відповідач продав квартиру у м. Павлограді, вони купили квартиру у м. Новомосковську. Вона була у нотаріальній конторі при покупки квартири, по домовленістю з відповідачем квартира була куплена на ім'я відповідача, вона надавала згоду. Фактично вони в спірній квартирі не проживали, тому, що у неї необхідно було зробити ремонт. В той час відносини з відповідачем були нормальні, вони жили однією сім'єю у [ADDRESS], у її батьків. У червні 2011 року відносини у них припинились шлюбні відносини. На момент припинення шлюбних відносин в спірній квартири ще проходив ремонт. Спірна квартира однокімнатна, зараз в неї проживає відповідач. Вона просить визнати спірну квартиру сумісним майном подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка у відповідності до ч.1 ст. 70 СК України є рівними. Вона просить визнати за нею право на ? частину спірної квартири. Відповідач та його представник позов не визнали, суду пояснили, що з 20 грудня 1999 року по 25 жовтня 2015 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. У січні 2007 року Відповідачу на склад сім'ї 4 особи: він, дружина - позивачка, син позивачки від першого шлюбу і їх донька - була надана трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. За домовленістю з дружиною він приватизував вищевказану квартиру на себе. Він отримав свідоцтво про право власності на житло на вищевказану квартиру. 19 серпня 2010 року за домовленістю з позивачкою він продав вищевказану квартиру за 201 450 грн., що в еквіваленті становило 25 500 доларів США. Даний факт підтверджується договором купівлі - продажу, нотаріально посвідчений. 18 листопада 2010 року він купив однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] за 43 494 грн. Решта грошей від продажу квартири у м. Павлограді залишилась в родині, а також була використана на ремонт спірної квартири. Вони вважають, що спірна квартира є його особистою власністю, та не є спільною власністю подружжя. Вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30 грудня 1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану міської ради м. Запоріжжя, за актовим записом №1503. 26 жовтня 2015 року шлюб між подружжя було розірвано на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. З пояснень обох сторін вбачається, що Відповідачу під час спільного життя у шлюбі, у 2007 році на склад сім'ї 4 особи: він, дружина - позивачка, син позивачки від першого шлюбу і їх донька - була надана з державного житлового фонду трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. В цій квартирі були зареєстровані всі члени сім"ї. За домовленістю з відповідачем, дружина і діти знялися з реєстраційного обліку у цієї квартирі для того, щоб відповідач приватизував вказану квартиру, з метою її продажу та придбання квартири у м. Новомосковську. Згідно даних паспорту позивачки, вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS] - 26.02.2007 року. Знята з реєстрації по вказаній квартирі 03.04.2007 року. Сторони в судовому засіданні визнали, що позивачка з дітьми знялася з реєстрації у вказаній квартирі за домовленістю між собою, з метою приватизації квартири саме чоловіком, а потім її продажу і придбання квартири для сім'ї у м. Новомосковську. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 2008 року, квартира за адресою [ADDRESS] була приватизована [PERSON]. 19 серпня 2010 року [PERSON] продав вищевказану квартиру за 201 450 грн., що в еквіваленті становило 25 500 доларів США. Даний факт підтверджується договором купівлі - продажу, який посвідчений нотаріусом першої Павлоградської держнотконтори Шкіцькою Ю.А. 18 листопада 2010 року [PERSON] придбав однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] за 43 494 грн. Решта грошей від продажу квартири у м. Павлограді залишилась в родині, а також була використана на ремонт спірної квартири. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, яке придбано у період шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Аналогічна норма закріплена і у цивільному законодавстві. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. В своїх запереченнях представник відповідача посилається на ч.1 п.3 ст. 57 СК України, що майно набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто, є особистою власністю дружини або чоловіка. Суду не надано доказів, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача. Встановлено, що кошти на придбання спірної квартири були використані від продажу приватизованої квартири, яка надана була на склад сім'ї подружжя [PERSON]. При цьому відповідачем не заявлено зустрічних самостійних позовних вимог щодо визнання спірної квартири особистою власністю, в той час як відповідно до 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна квартира придбана сторонами у період шлюбу та є спільною сумісною власністю. У зв'язку з чим висновком суду про те, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю сторін є помилковим. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира була придбана на ім`я відповідача під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, тобто володіння сторонами у справі спірною квартирою на праві спільної сумісної власності презюмується. Враховуючі встановлені по справі обставини, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка у відповідності до ч.1 ст. 70 СК України є рівними, тому слід визнати за позивачкою право на ? частини на квартиру за адресою [ADDRESS]. Позивачкою наданий звіт про незалежну оцінку майна - квартири, загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 17,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], згідно якого ринкова вартість вказаної квартири складає 44 995 грн. Вартість цього звіту складає 300 грн. і відноситься до судових витрат. Згідно зі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку с задоволенням позову [PERSON], суд вважає стягнути з відповідача на її користь судові витрати: оплату звіту за незалежну оцінку майна у сумі 300 грн., та сплату судового збору у сумі 224 грн.98 коп., а всього 524,98 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved