Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в якому зазначила наступне. 20.04.2007 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Спільне життя у них не склалося. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка залишилася проживати із позивачем. Відповідач з позивачем та донькою разом не живе, шлюбні відносини були припинені з липня 2012 року, що встановлено судовим рішенням від 17.04.2013р. у справі №335/2390/13-ц. Місце фактичного проживання відповідача на сьогоднішній день не відомо. Відповідач не виконує покладених на нього законом обов'язків по вихованню дитини. Він не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться майже на повному її утриманні. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, ніяким чином не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загально визначених норм моралі; не визначає інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. За весь час після розлучення відповідач жодного разу не взяв доньку сходити з нею у кіно, парк, цирк або атракціони, він з нею просто взагалі не спілкується. У літній період відповідач не бере участь в оздоровленні дитини. Вважає, що названі дії у відповідності до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. У зв'язку з чим, просить суд, позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просить відмовити у його задоволенні. Зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, які б свідчили про злісне ухилення [PERSON] від виконання батьківських прав по відношенню до його дитини. Відповідач [PERSON] на адресу суду направив свої письмові заперечення, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову. В запереченнях зазначив, що з першого дня народження доньки він щоденно приділяв їй і своїй дружині, [PERSON], необхідну увагу та забезпечував їх всім необхідним для здорового зростання і активного розвитку [PERSON]. З метою покращення житлових умов своєї сім'ї він зробив у квартирі поточний ремонт, придбав та встановив необхідні сучасні меблі. Для покращення розвитку доньки придбав їй планшет-комп'ютер, в якому є всі функції сучасного комп'ютера, що дає можливість використовувати його не тільки, як дитячу іграшку, а і як навчальний та розвиваючий дитину електронний пристрій. У зв'зку із втратою бізнеса (2011 р.) та погіршенням його платоспроможності його дружина, [PERSON], 25.06.2012 року виставила його з квартири, де він мешкав зі своєю сім'єю, та більше не надавала йому ніяких можливостей для відвідування доньки на території квартири та спілкування з нею. З метою заробітку необхідних коштів для утримання себе та своєї сім'ї він був змушений виїхати за межі України. Заробітки були незначними, та все ж він надсилав своїй сім'ї через Western Union кошти в розмірі 500 доларів США (13.10.2012р.) та 100 доларів США (09.11.2012р.). До дня народження своєї доньки він надіслав через своїх батьків посилку з сучасними одежами та гроші у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. Навесні 2014 р. також передав через своїх батьків донці гроші у розмірі 2000 (дві тисячі) грн., які були вручені його дружині, [PERSON], 08 травня 2014 р. З 07 по 22 квітня 2013 року він перебував у м. Запоріжжя. В цей час спілкувався зі своєю донькою, [PERSON], та дружиною, [PERSON] Вони відвідували дитячий розважальний центр «Малята хата», зустрічалися сім'єю. В процесі спілкування він передав особисто своїй дружині 1000 (одну тисячу ) грн. та нові одежі для доньки. На теперішній час, у зв'язку з важким матеріальним становищем та з метою його покращення і стабілізації життя, він змушений тимчасово працювати за межами України, що накладає певні труднощі у спілкуванні з його донькою та тимчасово унеможливлює безпосередню участь у її розвитку та вихованні. Під час короткотривалих службових відряджень до України (квітень і червень 2014 р.) за браком часу він не мав можливості відвідати доньку та поспілкуватися з нею. Також зазначив, що він дуже любить [PERSON], ніколи від неї не відмовлявся і не відмовиться. За весь час відсутності у Запоріжжі підтримував доньку матеріально та фінансово. Наразі він систематично, через своїх батьків, сплачує аліменти у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісяця (за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя) та готовий своєчасно сплачувати аліменти і в майбутньому. Не маючи змоги безпосереднього спілкування з донькою та зважаючи на те, що вона цього року пішла в перший клас школи, він попросив мою маму, [PERSON], застрахувати [PERSON] від нещасних випадків. Просить суд звернути увагу на той факт, що [PERSON] здебільшого нехтує його спробами щодо спілкування з нею будь-яким видом зв'язку і взагалі повністю унеможливлює спілкування з донькою [PERSON]. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні просить ухвалити рішення на розсуд суду. При цьому, підтримав висновок районної адміністрації по Орджонікідзевському району ЗМР від 30.05.2014 року, згідно якого прийняття рішення про доцільність або недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO], залишено на розсуд суду. Прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя у судовому засіданні просить ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 22.01.2008 року Орджонікідзевським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 47, батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивачка). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013 року, розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 20.04.2007 року Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 162. Як вбачається з висновку районної адміністрації по Орджонікідзевському району від 30.05.2014 року, яким орган піки та піклування залишає прийняття рішення про доцільність або недоцільність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON], [INFO], на розсуд суду. Також встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2012 року та дитина [PERSON], [INFO] проживає із позивачкою за адресою: [ADDRESS] що підтверджено відповідними доказами. Згідно довідки клубу спортивних танців «Радость» від 26.05.2014 року, [PERSON] на заняття приводить мати або бабуся, батько дитини на заняття дитину не приводив, не забирав та на іспитах присутній не був. Як вбачається з інформації приватної класичної гімназії «Інтелект» від 19.05.2014 року за №9, батько [PERSON] до гімназії дитину не приводить, до адміністрації з приводу підготовки доньки до навчання особисто або телефоном не звертався. Згідно висновку спеціаліста завідуючої кафедри практичної психології, кандидата психологічних наук, доцента Губа Н.А. від 24.09.2014 року, відношення дитини [PERSON], [INFO] до батька [PERSON] емоційно негативне, він викликає у неї погані емоції, які викликані негативними дитячими спогадами. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є батьками позивачки, зазначили, що батько дитини [PERSON] приблизно з червня 2012 року не спілкується з дитиною, матеріально не допомагає, не вітає із святами, не цікавиться життям дитини. Також зазначили, що відповідач [PERSON] має великі борги та на теперішній час проживає за кордоном. Аналогічні пояснення у судовому засіданні надали свідки [PERSON] (кум) та [PERSON] (близька подруга позивачки), зазначивши що всі ці обставини їм відомі зі слів позивачки [PERSON] Пояснення вказаних свідків не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в них не вбачається фактів, які б свідчили про злісне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських прав. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] (батьки позивачки) є особами зацікавленими, в силу близьких родинних стосунків, а свідкам [PERSON] та [PERSON] фактично всі зазначені обставини відомі зі слів позивачки. Разом з тим, встановлено, що відповідач [PERSON] з червня 2012 року виїхав за кордон у пошуках заробітку, де проживає на теперішній час, у зв'язку з тим, що у нього склалася складна фінансова ситуація. Весною 2013 року відповідач приїздив до м. Запоріжжя та зустрічався із своєю донькою, спілкувався з нею, проводив із нею час. Після його від'їзду, через своїх батьків, відповідач передавав грошові кошти та подарунки для своєї доньки. Зазначені обставини не заперечуються позивачкою. Відповідно до розрахунку Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ, станом на 01.10.2014 року заборгованість [PERSON] по аліментам, згідно виконавчого листа №335/441/14-ц від 27.05.2014 р. виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя - відсутня. Крім того, представником відповідача було надано належні докази, які підтверджують покупку відповідачем дитячого взуття, одягу, які було надіслано на адресу позивачки. Відповідно до договору добровільного страхування від нещасних випадків від 01.09.2014 р. [PERSON] було застраховано на суму 25 000,00 грн., за ініціативою відповідача. Таким чином, доводи позивачки, що відповідач не надає матеріальну допомогу дитині спростовуються вищевикладеним. Відповідно до п.1 ст.18 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 164 Сімейного кодексу України перераховані підстави позбавлення батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, підставою для позбавлення батьківських прав, являється ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 2, 3, 6 ч. 1 зазначеної статті мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Звідси виходить, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, можливо лише при повному, всебічному та об'єктивному з'ясування всіх обставин, оскільки позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Відповідно ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Доводи, викладені відповідачем [PERSON] в письмових запереченнях заслуговують на увагу, як такі, що дають підстави вважати, що він в силу своїх можливостей та життєвої ситуації, яка у нього склалася, піклується про свою дитину, цікавиться її життям та здоров'ям, що також підтверджено допустимими доказами, зазначеними вище. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що він вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідач [PERSON], як було з'ясовано під час судового розгляду справи, заперечує проти позбавлення його батьківських прав, намагається спілкуватися з дитиною, працює, в міру можливостей утримує доньку. Таким чином, позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідачем [PERSON] від виховання та утримання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст.164 СК України було б підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позбавляти відповідача батьківських прав передчасно і в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed