overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові вона зазначила, що з відповідачем зареєструвала шлюб 25 квітня 2010 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось. У подружжя зовсім різні погляди на життя, що призвело до розпаду сім'ї. Сторони припинили подружні стосунки і почали проживати окремо. Відновлення нормальних стосунків між подружжям неможливе, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 квітня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за № 639, відповідно до свідоцтва про одруження Серії [NUMBER]. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження Серії [NUMBER]. Відповідно до частин 1 та 3 статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не може дати позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших сторін. У зв"язку із задоволенням позову судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові вона зазначила, що з відповідачем зареєструвала шлюб 27.08.2003 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось. У подружжя зовсім різні погляди на життя, що призвело до розпаду сім'ї. Сторони припинили подружні стосунки і почали проживати окремо. Відновлення нормальних стосунків між подружжям неможливе, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.08.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за №55, відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER]. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження Серії [NUMBER]. Відповідно до частин 1 та 3 статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не може дати позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших сторін. У зв"язку із задоволенням позову судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові вона зазначила, що з відповідачем зареєструвала шлюб 27.11.2001 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось. У подружжя зовсім різні погляди на життя, що призвело до розпаду сім'ї. Сторони припинили подружні стосунки і почали проживати окремо. Відновлення нормальних стосунків між подружжям неможливе, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.11.2001 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис за № 2553, відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER]. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER]. Відповідно до частин 1 та 3 статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, строк на примирення не може дати позитивних результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших сторін. У зв"язку із задоволенням позову судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 25.08.2001 року вони перебувають у шлюбі, їх сімейне життя не склалось так, як фактично спільно не проживали, майже відразу після одруження проживають в різних країнах, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільних дітей не мають, шлюб існує формально. Просила шлюб розірвати. Сторони до суду не з"явились, позивач та її представник [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позивач наполягала на розірванні шлюбу так, як примирення між ними неможливе. Відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив та не скористався своїм правом на участь у розгляді справи. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 25.08.2001 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 304. Від шлюбу спільних дітей не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо в різних країнах, спільного господарства не ведуть, примирення ніяких результатів не дало. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, а отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

\~ Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 05.06.2004 року вони перебувають у шлюбі, мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказала, що їх сімейне життя не склалось, з 2016 року вони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, участі у вихованні дитини відповідач не приймає. За час спільного проживання вони переконались, що не мають спільних інтересів та бажання бути разом, кожен живе своїм життям і не намагається перейматись проблемами іншого. Просила шлюб розірвати. Сторони до суду не з"явились, клопотали про розгляд справи за їх відсутності про, що вказали в заявах до суду, позивач позов підтримала, відповідач позов визнав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 05.06.2004 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 145. Мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON] - [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач підлягає звільненню від сплати судового збору відповідно до ч.1 п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки являється інвалідом 2 групи, що стверджується копією посвідчення (а.с.5). При цьому, судом не вирішується питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки дане питання сторонами не порушувалось.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

\~ Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 07.11.1998 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох неповнолітніх дітей, дочку [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO]. Вказала, що їх сімейне життя не склалось, оскільки на протязі останнього часу відносини між ними поступово погіршувались, що призвело до припинення шлюбних відносин. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Сторони до суду не з"явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов визнав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 07.11.1998 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міськвиконкому, актовий запис № 415. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, а отже даний позов підлягає задоволенню. При цьому, судом не вирішується питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, оскільки дане питання сторонами не порушувалось. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 08.06.2013 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вказала, що одруження виявилось невдалим, між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, вони не можуть знайти спільної мови між собою. В даний час не підтримують сімейних та подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати та стягнути понесені судові витрати. Сторони до суду не з"явились, надали заяви про розгляд справи за її відсутності, позивач позов підтримав, відповідач позов визнав. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 08.06.2013 року, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №148. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, а отже даний позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 19.10.2002 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Вказала, що одруження виявилось невдалим, між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, вони не можуть знайти спільної мови між собою. В даний час не підтримують сімейних та подружніх стосунків протягом року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати та стягнути понесені судові витрати. Сторони до суду не з"явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримав, відповідач проти позову не заперечив. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.10.2002 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №436. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, а отже даний позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 21.04.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Вказала, що їх сімейне життя не склалось, оскільки між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, вони не можуть знайти спільної мови між собою. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, більше року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати. Сторони до суду не з"явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 21.04.2012 року, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 66. Мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не мають. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, позов визнаний відповідачем, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, а отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача\~ про розірвання шлюбу, зазначивши, що з 21.11.2009 року вони перебувають у шлюбі. Вказала, що їх сімейне життя не склалось, вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Відповідач постійно влаштовує скандали, що робить спільне життя нестерпним. Від постійних сварок та суперечок погіршився стан її здоров"я. З липня 2015 року вони не підтримують подружніх та сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Просила шлюб розірвати. Сторони до суду не з`явились, позивач клопотала про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення у пресі в газеті «Житомирщина» №87 від 28.11.2017 року, причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. За таких обставин справу розглянуто без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 21.11.2009 року, який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №497. Через непорозуміння між собою сторони припинили подружні стосунки, не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення не бажають. Шлюб носить формальний характер. Відповідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити\~\~шлюбні відносини.\~ За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи те, що укладення та розірвання шлюбу є добровільним, примушування до шлюбу не допускається, його існування протирічить інтересам позивача, за таких обставин, суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалась і шлюб носить формальний характер, отже даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved