Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі із відповідачкою у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . 20 грудня 2016 року шлюб між подружжям розірвано, а дитина залишилася на проживанні із нею. Зазначає, що він як батько [PERSON] , на виконання свого батьківського обов`язку щодо дитини, має намір поїхати з донькою на відпочинок в Єгипет чи Турцію на 25 днів для її оздоровлення, що сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку, оскільки така поїздка рекомендована лікарем, так як дитина вже лікувалася від бронхіту у Луцькій міській дитячій лікарні. Вказує, що мав намір оформити документи нотаріально, проте відповідачка добровільно відмовляється надати згоду. Просить, надати йому дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] , [INFO] у період з 01 лютого 2020 року по 30 вересня 2020 року, за межі України до Арабської Республіки Єгипет, Турецької Республіки терміном на 25 днів без згоди та супроводу матері, [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити посилаючись на те, що зі свого боку позивач уже давав відповідачці у поточному році нотаріальний дозвіл на виїзд дитини за кордон і вона ним скористалася. Добровільна згода відповідачки на виїзд дитини, яку вона дала на строк з 21 жовтня по 2 грудня 2019 року позивача не влаштовує, як по причині зайнятості по місцю роботи, так і за погодніми умовами у країнах можливого відпочинку. Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечують і пропонують позивачу скористатися часом визначеним у нотаріальній заяві відповідачки від 21 жовтня 2019 року. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 32). 20 грудня 2016 року шлюб між подружжям розірвано, а дитина залишилася на проживанні із відповідачкою (а.с.33). Позивач, як батько [PERSON] , на виконання свого батьківського обов`язку щодо дитини, має намір поїхати з донькою на відпочинок в Єгипет чи Турцію на 25 днів для її оздоровлення, що сприятиме її фізичному, духовному та моральному розвитку, оскільки така поїздка рекомендована лікарем, так як дитина вже лікувалася від бронхіту у Луцькій міській дитячій лікарні. Відповідачка безпідставно чинить позивачу перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров`я їхньої спільної дитини [PERSON] , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Протягом знаходження у суді вказаного спору позивач, усвідомлюючи необхідність оздоровлення дитини, дав матері дитини 22 березня 2019 року свою нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон на відпочинок з 22 березня по 30 червня 2019 року і така поїздка відбулася. На даний час мати дитини також підготувала свою нотаріальну згоду виїзд дитини, проте в значно обмеженіший термін з 21 жовтня по 02 грудня 2019 року. З пояснень батька дитини вбачається, що він не може використати дану заяву із-за підприємницької зайнятості та погодніх умов. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Розцінюючи звернення позивача до суду із вказаним позовом, суд рахує, що оскільки добровільно дозвіл на виїзд неповнолітньої дочки за кордон, відповідачка у заздалегідь визначені позивачем строки не дає, а його вимоги грунтуються на законних правах батька на спілкування з дитиною, участі у її вихованні та турботі про фізичний і духовний розвиток та правах дитини, яка володіє правом на вільне пересування та виїзд за кордон, тому відмова матері в даному випадку не направлена на інтереси дитини, а продиктована виключно негативним відношенням до батька дитини. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 154, 155 Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 18 Постанови КМ України «Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. N 231 та

Outcome: approved