Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить: здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити їй у власність 1/2 частину майна, яке складається з торгівельного комплексу загальною площею 68,8 кв.м, гаражу загальною площею 60,3 кв.м, будівлі побутових приміщень загальною площею 19,4 кв.м, вбиральні загальною площею 1,6 кв.м, будівлі підсобного приміщення загальною площею 43,9 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS]; виділити у власність відповідача, [PERSON], 1/2 частину майна, яке складається з торгівельного комплексу загальною площею 68,8 кв.м, гаражу загальною площею 60,3 кв.м, будівлі побутових приміщень загальною площею 19,4 кв.м, вбиральні загальною площею 1,6 кв.м, будівлі підсобного приміщення загальною площею 43,9 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS]; зобов'язати Державну реєстраційну службу м. Дніпродзержинська зареєструвати за нею право власності на торгівельний комплекс загальною площею 68,8 кв.м, гараж загальною площею 60,3 кв.м, будівлю побутових приміщень загальною площею 19,4 кв.м, вбиральню загальною площею 1,6 кв.м, будівлю підсобного приміщення загальною площею 43,9 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2000 р. В період шлюбу, 16 березня 2006 р., між відповідачем, [PERSON], та Виконавчим комітетом Дніпровської районної ради у м. Дніпродзержинськ було укладено договір оренди земельної ділянки 0,0480 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На зазначеній ділянці в 2012 році відповідач збудував торгівельний комплекс загальною площею 68,8 кв.м, гараж загальною площею 60,3 кв.м, будівлю побутових приміщень загальною площею 19,4 кв.м, вбиральню загальною площею 1,6 кв.м, будівлю підсобного приміщення загальною площею 43,9 кв.м. 28 серпня 2013 р. після завершення будівництва, суб'єктом господарювання ПП Гуліда був виготовлений технічний паспорт. На думку позивача зазначений торгівельний комплекс та інші побутові споруди по [ADDRESS] являються об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її, [PERSON], власністю та власністю її чоловіка - [PERSON]. З цього питання у них виникли непорозуміння. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 14 липня 2000 року по теперішній час знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується паспортами сторін. Під час спільного проживання між відповідачем та Дніпродзержинською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки 0,0480 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором оренди земельної ділянки № 11454 від 03.09.2010 року. На зазначеній ділянці відповідач збудував торгівельний комплекс загальною площею 68,8 кв.м, гараж загальною площею 60,3 кв.м, будівлю побутових приміщень загальною площею 19,4 кв.м, вбиральню загальною площею 1,6 кв.м, будівлю підсобного приміщення загальною площею 43,9 кв.м. Подальша безпечна експлуатація в конструктивному та санітарному відношенні даних об'єктів нерухомості є можливою. Дані обставини справи підтверджуються технічним паспортом на спільний об'єкт нерухомості та технічним висновком, складеним державним підприємством "Проектний інститут "Дніпродзержинськцивільпроект". Вартість торгівельного комплексу, розташованого по [ADDRESS] згідно звіту про оцінку вартості майна, проведеного ТОВ "ВІКОНТ - КОНСАЛТИНГ" від 12.03.2014 р. складає 49700 грн. Судом встановлено, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами, в той же час між сторонами відсутня домовленність щодо розміру частки кожного в праві власності на спільне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленністю між ними. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у зазначеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial