Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання меж ділянки узгодженими, без підпису (згоди) суміжного землекористувача [PERSON], обґрунтовуючи його наступним. Релігійна громада Кіровоградської Церкви Адвентистів сьомого скликання відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку недобудованого будівництвом від 21.01.1997р., купила жилий будинок недобудований будівництвом, що знаходиться в м. Долинська, по [ADDRESS]. Долинська міська рада, своїм рішенням від 30.10.12р. надала для Церкви АСД згоду на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування. Церквою АСД було замовлено у ПП «Лібра 1» проект землеустрою та відповідну технічну документацію. Проте, одним із суміжних землекористувачів, [PERSON] від підпису в акті встановлення меж відмовилась, мотивуючи тим, що вона не згодна з межами. Так, 04.12.13р. комісія по вирішенню земельних спорів рекомендувала в разі незгоди вирішення даного питання звернутися до суду. Свою незгоду відповідач заявляла і раніше, відповідно до висновків комісії по вирішенню земельних спорів при виконкомі Долинської міської ради від 23.08.2007р. , для останньої рекомендувалось внести відповідні зміни в технічний паспорт, враховуючи ту обставину, що для гр. [PERSON] відповідно до рішення Долинського міськвиконкому № 84 від 25.04.1991р. було надано земельну ділянку площею 0,1га. [PERSON] даний висновок оскаржувала та постановою Долинського районного суду від 22.08.2013р. у справі 388/852/13-а було відмовлено у задоволенні позову. Однак, [PERSON] й до цього часу відмовляється узгоджувати межі земельної ділянки, що позбавляє Церкву АСД можливості оформити своє право постійного користування земельною ділянкою. Враховуючи вищевикладене, Церква АСД змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що таким чином просить захистити право на відведення ділянки у користування. Представник відповідача позов не визнав, оскільки вважає неналежним обраний спосіб захисту, не заперечуючи право позивача на відведення ділянки. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Копією договору купівлі продажу від 21.01.1999 підтверджується купівля позивачем будинку у [ADDRESS] Рішенням Долинської міської ради від 30 жовтня 2012 № 526 підтверджується надання згоди на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ділянки позивачу у постійне користування для будівництва та обслуговування будівлі по [ADDRESS] Проктом землеустрою виготовленим ПП «Лібра» щодо відведення ділянки позивачу у постійне користування для будівництва та обслуговування будівлі по [ADDRESS] встановлено межі ділянки та погоджено з суміжними землекористувачами за винятком відповідача. Постановою Долинського райсуду від 22.08.2013 (справа №388/852/13-а) та рішеням Долинського райсуду від 04.11.2014 (справа №388/813/14-ц) відмовлено [PERSON] у визнанні незаконними дій та скасуванні рішень Долинської міської ради, визнанні незаконним та скасуванні рішення зборів колгоспників колгоспу «Дружба» та усуненні перешкод у користуванні ділянками, з огляду на що вимоги та претензії останньої щодо розмірів та меж земельних ділянок визнанні безпідставними. В судовому засіданні встановлено, що органом місцевого самоврядування з питань земельних ресурсів межа між вказаними земельними ділянками не встановлювалась, а була визначена згідно поданого проекту та подана суміжним землекористувачам на узгодження, проте відповідачем безпідставно не узгоджується. Відповідно до ч. 1 та 2 ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістилися або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до ч. 2, 3 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Згідно нормам ч. 5 ст. 158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» " роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, за умови якщо останні не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Отже, у разі якщо між сторонами виник спір щодо визначення меж земельних ділянок, даний спір належить до компетенції суду лише після вирішення питання органом місцевого самоврядування. В той же час органом місцевого самоврядування спір по суті безпідставно не розв'язано, що перешкоджає землекористувачам реалізувати свої права. Згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року № 376, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. П. 4.1 цієї Інструкції передбачає, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній(частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками. Відповідно до п.36 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової); визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Таким чином суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги перебувають поза межами визначених законодавством меж, а тому не можуть бути задоволенними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки, межі спірних земельних ділянок не узгоджуються сусіднім землекористувачем, то суд не може визнати їх узгодженими без підпису (згоди) сусіднього землекористувача, а отже суд вважає, що позивач обрав не вірний спосіб захисту, оскільки суд не в праві визнати факт узгодження меж за відсутності такої згоди. В даному випадку позивач може захистити свої інтереси шляхом оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування, який безпідставно не розв'язав даний спір визнавши чи заперечивши право позивача на встановлення меж земельної ділянки за відсутності згоди суміжного землекористувача, проте така вимога позивачем не заявлена, а отже не може бути розв'язана судом, оскільки не є предметом даного розгляду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить покласти на сторони, які їх понесли. На підставі ст.ст.13, 16 ЦК України, ст.ст.106, 1528 ЗК України, ст.214-218 ЦПК України,-

Outcome: dismissed