Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив стягнути з відповідача на свою користь 7 868,12 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, вартість проведених експертних досліджень у сумі 350,0 гривень, а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позову посилалась на наступне. Відповідач [PERSON] 27 серпня 2012 року, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21102, номерний знак [NUMBER], при виїзді з другорядної дороги на автодорогу «Одеса-Білгород-Дністровський» в районі - 38-ого кілометру, допустила зіткнення із автомобілем марки «Шевролет», номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску, що рухався по головній дорозі під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2012 року у справі №1506/4656/2012 про адміністративне правопорушення відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 гривень. Згідно висновку з визначення вартості матеріального збитку №263/12 від 30 серпня 2012 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 8868,12 гривень. Відповідач в добровільному порядку здійснив сплату компенсації суми франшизи в розмірі 1 000,0 гривень, внаслідок чого загальна сума відшкодування нею визначена в розмірі 7 868,12 гривень. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні з огляду на їхню необґрунтованість. Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. Відповідачка [PERSON] 27 серпня 2012 року, керуючи автомобілем ВАЗ 21102, номерний знак [NUMBER] на автодорозі «Овідіополь-Дальник-Санжейка 0 кілометр», при виїзді з другорядної дороги на автодорогу «Одеса-Білгород-Дністровський - 38 кілометр», допустила зіткнення з автомобілем «Шевролет», номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску, який рухався по головній дорозі, що перебував під керуванням позивача [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Біляївського районного суду Одеської області від 20 вересня 2012 року в справі №1506/4656/2012 про адміністративне правопорушення. Згідно вказаної постанови, встановлено факт порушенням відповідачкою правил дорожнього руху та її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 гривень. Згідно висновку з визначення вартості матеріального збитку №263/12 від 30 серпня 2012 року, виконаного експертом [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 8 868,12 гривень. Як визнано позивачем та враховано судом, відповідачка в добровільному порядку здійснила сплату суми компенсації за франшизу на розмірі 1 000,0 гривень, внаслідок чого загальна сума належного відшкодування склала 7 868,12 гривень. Згідно квитанції від 14.09.2012 року за проведення зазначеного висновку з визначення вартості автомобіля позивачем сплачено 350,0 гривень. Зазначені витрати суд визнає обґрунтованими, оскільки втрати, яких зазнав позивач, викликані безпосередньо протиправними діями відповідача [PERSON], а представлені докази про розмір завданих збитків відповідачем заперечені належним чином не були. Суд при визначенні розміру належного відшкодування виходить з принципу реального виконання зобов'язання. Суд при цьому керується вимогами ч. 2 ст. 1192 ЦК України, за правилами якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. До спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, передбачені у ст. 1188 ЦК України, згідно із частиною 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальним правилом відшкодування шкоди, встановленим ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, правила наведеної статті вказують на обов'язок володільця транспортного засобу - заподіювача шкоди - відшкодувати таку шкоду, що завдана ним у повному обсязі. При цьому, для звільнення від обов'язку здійснення такого відшкодування особа має довести, що шкоду завдано не з її вини, чого під час розгляду справи судом не відбулося. Щодо виконання відповідачем умов договору страхування цивільно-правової відповідальності. Судом також не встановлено підстав для покладення обов'язку з відшкодування шкоди на іншу особу, з огляду на таке. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За правилом ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ст.29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За правилом п.33.1.4 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Втім, відповідачкою не повідомлено суд та не доведено у засіданнях, що нею виконані належним чином усі умови укладеного договору страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема, не доведено факт того, що нею протягом 3-ох днів з дня настання страхової події надано страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду; так само й не надано нею доказів щодо поважності причин неможливості виконати свій обов'язок з повідомлення страховика про настання страхової події. Наведені дії [PERSON] свідчать про невиконання, або принаймні неналежне виконання передбаченого законом та укладеним нею договором обов'язку повідомити страховика про настання страхового випадку, що, в свою чергу, призвело в якості свого наслідку до неможливості відшкодування шкоди позивачці - [PERSON] При цьому, в матеріалах справи наявна заява [PERSON] про страхове відшкодування від 09.10.2012 року. Втім, до цього часу ПАТ «НФСК «Добробут» не розглянуло та не вирішило питання про можливу сплату страхового відшкодування позивачу, в зв'язку з чим завдана [PERSON] шкода відшкодована не було. У цивільних відносинах за договором страхуванням, укладеним відповідачем [PERSON] з ПАТ «НФСК «Добробут», позивач могла набути статус вигодонабувача (бенефіціарія) лише у разі у разі належного виконання відповідачем умов цього договору, вимог чинного законодавства, що встановлює правила поведінки учасників дорожнього руху в разі настання страхового випадку. Позивач не є зобов'язаною стороною за договором страхування, укладеним відповідачем, не вправі вчиняти від її імені будь-які дії або виконувати його умови. Цей обов'язок лежить на відповідачці, проте доказів їх належного виконання нею судовому засіданні не представлено. Отже, суд критично ставиться, не визнаючи їх слушними, доводи відповідачки щодо того, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачка не зверталась до страховика, оскільки вказана обставина спростовується матеріалами справи. За наведених підстав позивач вправі вимагати від відповідача відшкодувати завдану нею протиправними діями шкоду внаслідок ДТП на загальних підставах, передбачених нормами ЦК України. Наведене розуміння спірних правовідносин підтверджується правовою позицією, викладеною у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Беручи до уваги, що відповідачкою не надано суду доказів того, що нею належним чином виконано умови договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, а також вимоги чинного законодавства, в тому числі не надано доказів своєчасного та належного звернення до страхової організації про настання страхового випадку. Суд також має констатувати факт недобросовісної договірної поведінки зі сторони страхової організації, якою не надано відповіді на звернення позивачки з приводу виплати страхового відшкодування, враховуючи при цьому терміни, що спливли на час розгляду та вирішення цієї справи судом. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] не було доведено, що вона звернулась у триденний термін до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, суд вважає, що належним суб'єктом відшкодування шкоди є саме відповідачка. Наведене дає підстави суду встановити перестороги з приводу наявності правової можливості у відповідача вимагати від страхової організації сплати страхового відшкодування у зв'язку з фактом завдання шкоди позивачу на момент постановлення цього рішення, що також має бути враховано судом під час вирішення цього спору. Додатково суд має врахувати, що позивачка подала позов саме до [PERSON], наполягаючи на її такому належному статусі, у зв'язку з чим не дала суду своєї згоди на залучення або заміну сторони відповідача. За наведених обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] належним чином обґрунтованими, та такими, які підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved