Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.01.2015, станом на 28.07.2020, яка становить 27161 грн 96 коп. та складається з наступного: 5599 грн 31 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1956 грн 88 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; 19605 грн 77 коп. - нарахована пеня. Також просить стягнути судові витрати в розмірі 2102 грн 00 коп. судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 22.01.2015 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг в ПриватБанку шляхом підписання сторонами відповідної Анкети-заяви, в якій відповідач прийняв умови кредитування за допомогою платіжних карток. Підписавши Анкету-заяву відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу - www.privatbank.ua та зобов`язався ознайомлюватись з їх зміною. Відповідач користувався коштами Банку за допомогою платіжної кредитної ї картки, але Умови кредитування, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку, щодо своєчасного повернення використаних кредитних коштів відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28.07.2020 має заборгованість в загальному розмірі 27161 грн 96 коп. Факт укладення кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником та представником банку 22.01.2015, роздруківкою з офіційного сайту ПриватБанку «Тарифів» та «Умов та правил надання банківських послуг». Факт видачі позичальнику кредитної картки та користування кредитним лімітом позивач підтверджує довідкою про видачу кредитної картки № 5168 7423 2557 1564 від 22.01.2015 зі строком дії 11/17, а також довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та випискою про грошові операції по картковому рахунку відповідача за період з 22.01.2015 по 01.03.2020. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками станом на 30.09.2019 - в частині тіла кредиту та пені, а також розрахунком станом на 28.07.2020 - в частині нарахованих відсотків на суму прострочення. Ухвалою суду від 24.11.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 04.03.2021 справу призначено до судового розгляду на 23.03.2021. В судове засідання 23.03.2021 відповідач не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення кореспонденції та судового повідомлення засобами поштового зв`язку за останнім відомим місцем проживання, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Судової влади. Відзив на позов відповідач не надав, заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило. Разом з позовною заявою представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Гребенюк О.С. подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. За таких обставин, суд за згодою позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України та вирішив її на підставі наявних матеріалів справи відповідно до ч.2 ст. 191 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що відображено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 14.06.2018 під час державної реєстрації відповідних змін. 22.01.2015 відповідач [PERSON] подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Отже таким чином відповідач висловив своє бажання бути клієнтом банку (а.с.20). У формулярі підписаної відповідачем Анкети-заяви міститься заготовлений банком текст про те, що клієнт погодився, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг. Клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua. Згідно довідки, доданої до позову, 22.01.2015 [PERSON] було видано картку № [NUMBER] з терміном дії до листопада 2017 року включно (а.с.19). За змістом вказаної довідки та довідки складеної представником позивача про обслуговування кредитної картки 07.12.2015 банк встановив відповідачу кредитний ліміт у розмірі 4000,00 грн на картку № № [NUMBER] (а.с.18). Встановлення вказаного кредитного ліміту перевірено судом по виписці про операції з використанням відповідної кредитної картки. З наданої позивачем виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що відповідач користувався коштами банку за рахунок кредитного ліміту у споживчих цілях шляхом зняття готівки, здійснення покупок, оплати послуг тощо. Водночас, відповідач періодично здійснював погашення тіла кредиту, сформованого банком як за рахунок позичених коштів, так і за рахунок відсотків за користування ними, що також підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-12). Детальний аналіз розрахунку заборгованості за договором та виписки по картковому рахунку свідчить про те, що відповідач [PERSON] вперше скористувався коштами банку 04.01.2016, зробивши покупку - Продукти: Магазин " Софиевка, вул. Радянська, 1, на суму 117,80 грн (а.с.17). В подальшому відповідач продовжив користуватися коштами за рахунок кредитного ліміту та 30.05.2017 востаннє здійснив покупку - Продукти: [ADDRESS] , на суму 30,00 грн (звор.стор. а.с.15). На дату - 30.05.2017 (останнє використання кредитних коштів) борг відповідача перед Банком за нарахуваннями позивача склав 3984,15 грн (звор.стор.а.с.15). Вже після цієї дати (30.05.2017) відповідач [PERSON] припинив користування кредитними коштами у споживчих цілях та частково погасив заборгованість, однак його борг не зменшився, а зріс внаслідок нарахувань та включення до тіла кредиту відсотків та комісії (членський внесок), а також за рахунок нарахованої в подальшому пені, що збільшило загальну суму боргу станом на 30.09.2019 до 25205,08 грн, з яких: 5599,31 грн - тіло кредиту сформоване станом на 01.03.2018 за рахунок неповернутих коштів, процентів та комісії; 19605,77 грн - пеня у процентному розмірі (17456,77 грн), яку позивач почав нараховувати з березня 2018 року та фіксованому розмірі (2150,00 грн) за несплату щомісячного мінімального платежу (звор.стор.а.с.12). В подальшому у період з 01.10.2019 по 01.03.2020 Банк нараховував відповідачу щомісячні відсотки на так зване прострочене «тіло кредиту» (5599,31 грн) за подвійною ставкою - 84 % річних (7% у місяць), які назвав відсотками згідно ст. 625 ЦК України, про що склав окремий розрахунок та визначив їх в сумі 1956,88 грн (а.с.13,14). З розрахунків банку та виписки по картковому рахунку простим арифметичним складанням сум - поточних витрат клієнта судом встановлено, що до загальної суми використаних відповідачем коштів, яка склала 6774,38 грн, Банк включив такі складові: 5884,38 грн - використані позичальником кошти на споживчі цілі; 230,00 грн - кошти списані банком за рахунок кредитного ліміту як щомісячний платіж за страховку «Захист на кожен день»; 660,00 грн - нарахована комісія за обслуговування (членський внесок) (а.с.15-17). Складанням сум останньої та передостанньої колонки розрахунку: «сума погашення за наданим кредитом» судом визначено, що за період з 22.01.2015 по 30.11.2017 (період строку дії картки) відповідач [PERSON] повернув банку коштів на загальну суму 6011,88 грн (а.с.8-12). Як вже встановлено судом, строк дії картки № [NUMBER] , виданої 22.01.2015 [PERSON] , становить - листопад 2017 року включно (а.с.19) і станом на 30.11.2017 борг відповідача перед Банком за розрахунками позивача складав 4405,12 грн (звор.стор.а.с.11, 15). З розрахунку заборгованості та виписки чітко видно, що Банк в період встановлення кредитного ліміту та до його повного вичерпання формував так зване «тіло кредиту» накопичувальним способом, включаючи до використаних клієнтом коштів нараховані та списані за рахунок кредитного ліміту щомісячні проценти, страхові платежі та комісію. При цьому, в кожному наступному місяці проценти знову нараховувались на «тіло кредиту», до якого увійшли відповідні нарахування і т.д. Тобто в такий спосіб Банк нараховує проценти не лише на фактично використані позичальником кредитні кошти, а й на непогашені проценти за користування ними, страхові платежі та комісію. В підсумковому значенні станом на 28.07.2020, з урахуванням усіх складових, Банк нарахував та виставив відповідачу наступну заборгованість: прострочене «тіло кредиту» - 5599,31 грн (з включенням до нього відсотків та комісії); 19605,77 грн - нарахована та непогашена пеня; 1956,88 грн заборгованість за відсотками у подвійному розмірі на прострочене тіло кредиту, нараховані з 01.10.2019 по 28.07.2020. А всього до стягнення позивач просить 27161,96 грн кредитної заборгованості (5599,31 грн + 19605,77 грн + 1956,88 грн). Між сторонами існує спір, який регулюється загальними нормами про зобов`язання, договір, кредит та позику. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Встановивши зміст спірних правовідносин та дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що Анкета-заява відповідача [PERSON] подана ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 22.01.2015 за своїм змістом є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажанням стати клієнтом Банку. 22.01.2015 Банк видав [PERSON] платіжну картку зі строком дії до 30.11.2017, на яку встановив кредитний ліміт і в такий спосіб надавав можливість відповідачу користуватись коштами банку у споживчих цілях в період строку дії картки. Однак, в Анкеті-заяві, яку підписав відповідач, не зазначено основних умов, притаманних договору кредиту, зокрема: щодо порядку здійснення розрахунків позичальником частинами, розміру процентів за користування коштами, процентів у випадку прострочення зобов`язання, що має ознаки пені, штрафів, страхових платежів. комісії тощо. Не надає позивач до позову також і погоджених з відповідачем Тарифів кредитування з використанням кредитної картки, або Пам`ятки клієнта, Паспорт споживача тощо, які б видавались [PERSON] під підпис для його обізнаності та прийняття відповідних Умов. Зважаючи на значний об`єм публічної інформації щодо Тарифів з використанням різного типу кредитних карток та щодо Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному вебсайті Приват Банку, які не є сталими, з огляду невручення під підпис клієнту Пам`ятки про умови кредитування з використанням певного виду платіжної картки, у суду є обґрунтовані сумніви, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ «КБ ПриватБанк» Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем встановлено порушення договірних зобов`язань та зроблено розрахунок боргу, [PERSON] розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву. Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Окремого розрахунку боргу по всім видам нарахувань позивач суду не надає. А тому, виходячи з розрахунків заборгованості та виписки по кредитній картці, де вказано накопичувальну суму боргу з усіма складовими, суд вважає, що стягненню підлягає кредитна заборгованість визначена Банком на дату закінчення строку дії картки - листопад 2017 року, що за нарахуваннями Банку складає 4405,12 грн кредитної заборгованості (звор.стор.а.с.10,15). Аргументи позивача щодо користування відповідачем кредитними коштами до 30.09.2019, а тому він продовжив нарахування процентів, пені та комісії на Умовах та Правилах надання банківських послуг з використанням кредитної картки є необґрунтованими та безпідставними не лише тому, що такі Тарифи та Умови не були доведені до відома позичальника у доступний та зрозумілий йому спосіб, а й тому, що з 01.06.2017 відповідач припинив використання коштів Банку за допомогою платіжної картки, а після 30.11.2017 він взагалі втратив можливість користуватись відповідними послугами Банку, у зв`язку зі спливом строку дії платіжної кредитної картки, що є ознакою припинення кредитних відносин між сторонами. Щодо стягнення відсотків нарахованих у розмірі 84% річних (7% у місяць), що згідно окремого розрахунку позивача за період з 01.10.2019 по 01.03.2020 склали 1956,88 грн та зазначені ним як заборгованість в порядку ст. 625 ЦК України, то така вимога не ґрунтується на відповідній нормі цивільного закону, є вкрай несправедливою для споживача послуг та не доведена Умовами кредитування, які б підписав позичальник. Відсутність відзиву на позов із запереченнями відповідача, не розцінюється судом, як визнання позовних вимог та/або обставин, якими вони обґрунтовуються, з огляду на те, що подання заперечень на позов це право, а не обов`язок відповідача і це право не може бути обмежене будь-яким способом, в тому числі і шляхом застосування норм Цивільного процесуального кодексу України щодо звільнення позивача від доказування. З огляду на вищевикладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості 4405,12 грн, яка визначена на дату закінчення строку дії картки (30.11.2017). Інший висновок не відповідав би з`ясованим обставинам, а також принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар. За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, як передбачено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення - 27161,96 грн. Оскільки, суд частково задовольняє позовні вимоги - на суму 4405,12 грн, що становить 16,22% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 340,94 грн судових витрат у виді судового збору (2102,00 х 16,22 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial