Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що вона є власником будинку № 63А по вул. О.Кошового м.Дружківки Донецької області. Відповідач зареєстрований в даному будинку. Шлюб між нею та відповідачем розірвано. З вересня 2016 року відповідач проживає окремо від неї. Більше одного року відповідач залишається зареєстрованим у будинку, в якому не проживає та не з'являється. Самостійно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, в неї виникають труднощі зі сплати комунальних послуг, які нараховуються в тому числі й на відповідача. Просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності та користування приватним будинком № 63а по вул. О.Кошового у м.Дружківка Донецької області з боку відповідача та визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в зазначеному будинку, та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надана судова повістка з позначкою голови територіального комітету мікрорайону № 4 «Піонерський» про неможливість вручити повістку відповідачу через його непроживання за місцем реєстрації - вул.О.Кошового, 63а, м.Дружківка. Крім того про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом оголошення про виклик до суду на сайті "Судова влада", сторінка Дружківського міського суду. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника\~ володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення \~ перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом, який власник вважає прийнятим. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку № 63А по вул.О.Кошового, м.Дружківки Донецької області (а.с.4-6). Домовою книгою підтверджується реєстрація відповідача [PERSON] в будинку позивача з 18.10.2014 року, який був зареєстрований як член сім'ї власника. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний на підставі рішення Дружкеівського суду від 09 листопада 2016року, яке набрало чинності 22 листопада 2016року. (а.с.5-6, 21-23). Судом встановлено, що в зазначеному будинку відповідач\~ не мешкає з\~вересня 2016 року, що підтверджується Актом\~про непроживання особи за місцем реєстрації від 12.10.2017 року (а.с. 14). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Іншої домовленості між позивачем та відповідачем не встановлено. Суд вважає, що відповідач\~ втратив\~ право користування житлом в будинку, оскільки за вказаною адресою він\~ відсутній без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України. Вимоги позивача щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку суд вважає задоволенню не підлягають. Так, згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV, реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону № 1382-IV встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм Закону № 1382-IV, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково ставити вимоги про зняття відповідача з реєстрації не має потреби.

Outcome: partial