Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 11 лютого 2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2013 року шлюб між нею та [PERSON] розірваний. Місце проживання малолітнього сина визначено з нею. Рішенням суду від 18 жовтня 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач офіційно не працевлаштований, оскільки він є інвалідом ІІ групи та отримує соціальну допомогу, з якої відраховуються аліменти. Станом на 1 липня 2021 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 17248,36 грн. Син постійно проживає з нею. Вона повністю доглядає за ним та організовує його графік життя, забезпечує комфортні умови для його розвитку, піклується про нього, відвідує сімейного лікаря, цікавиться успіхами сина в шкільному житті, займається з ним підготовкою до уроків. З моменту розірвання шлюбу відповідач нехтує своїми обов`язками як батько та проявляє грубу неповагу до дитини. Всі питання, які стосуються виховання та розвитку дитини, вирішуються без участі та підтримки з боку відповідача. До досягнення сином 5 років відповідач періодично, раз на півроку, міг виявити зацікавленість до дитини, або з`явитися, щоб побачитися з ним. Відповідач так і не почав цікавитися життям та здоров`ям дитини, не відновив участь у вихованні сина. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина [PERSON] , оскільки не проявляє жодної зацікавленості до навчання та здоров`я дитини, не створює умов для отримання сином освіти, не займається його вихованням, не цікавиться розвитком, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурного і духовного розвитку, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] , не є присутнім у його житті, йому не відомий світогляд та захоплення дитини. Тривалість такої байдужої поведінки свідчить про свідоме небажання брати участь у житті сина. Будь-яких перешкод відповідачу виконувати належним чином покладені на нього обов`язки по вихованню сина ніхто не чинить та не чинив, припинення участі у вихованні та утриманні дитини є виключно волею [PERSON] . Ухвалою від 18 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі. Ухвалою від 10 листопада 2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що поки були живі батьки відповідача, він час від часу спілкувався з дитиною. П`ять років тому батьки відповідача померли і він припинив брати участь в житті сина, не цікавиться ним, не телефонує, не приходить, на день народження не вітає. В 2019 році відповідач вдруге одружився, потім розлучився, притягувався доадміністративної відповідальності, тобто веде активне життя, але не цікавиться своїм сином. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві від 23 листопада 2021 року просить проводити судове засідання без участі представника органу опіки та піклування, підтримує висновок органу опіки та піклування від 19 листопада 2021 року та не заперечує проти задоволення позову. Свідок [PERSON] показала, що колишній чоловік її доньки [PERSON] (позивача) не спілкується з дитиною та не відвідує її вже багато років. Поки внук ходив у дитячий садок, то [PERSON] ще спілкувався з сином, хоча і рідко. В перший клас вони з дочкою вже повели дитину самі. З того часу відповідач ніякої участі у житті сина не бере, не спілкується з ним, участі у вихованні та матеріальному утриманні не приймає. Цього року мали намір поїхати з дитиною за кордон на відпочинок, але не змогли, бо не знайшли батька, щоб дав згоду. Перешкод у спілкувіанні з дитиною ні вона, ні дочка відповідачу не чинили. Нині внук вже і не згадує про батька. Свідок [PERSON] показала, що знає сім`ю [PERSON] більше 5 років. З матір`ю позивача знайома ще довше. За цей час [PERSON] жодного разу не бачила, знає про нього лише з розмов. Всі свята, в тому числі день народження [PERSON] , святкують разом, але відповідач жодного разу не з`являвся. Зі слів позивача знає, що батько не допомагає у вихованні дитини та не цікавиться ним. [PERSON] про тата не згадує. За згодою представника позивача, враховуючи наявність передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони з 11 лютого 2011 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 серпня 2013 року у цивільній справі № 569/13817/13-ц. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу малолітнього сина [PERSON] залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2013 року у цивільній справі № 569/15394/13ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 серпня 2013 року до досягнення сином повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах № 111914 від 21 липня 2021 року, проведеного старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 21 липня 2021 року становить 17248,36 грн. Син сторін навчається у 3-А класі Рівненської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 13. Зі слів класного керівника батько не відвідує батьківські збори, інтересу до навчальних успіхів сина не виявляє, про що свідчить довідка № 210 від 25 червня 2021 року, видана Рівненською загальноосвітньою школою № 13. Згідно з довідкою КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги "Північний" від 6 липня 2021 року протягом всього періоду перебування [PERSON] під спостереженням педіатра на прийом з дитиною з`являється мама [PERSON] . За зверненням позивача дитячим психологом [PERSON] було проведено психологічну діагностику з метою обстеження психо-емоційного стану дитини [PERSON] , [INFO] , щодо відносин з батьками та позбавлення батьківських прав батька [PERSON] . Відповідно до психологічного висновку від 27 липня 2021 року у проективній матодиці " Моя сім`я" [PERSON] зобразив себе з мамою, не вважає батька членом своєї сім`ї. Дитина відчуває відсутність турботи про себе з боку батька та ігнорування своїх потреб (зокрема потребу в турботі та увазі). Батько не бере участі у вихованні [PERSON] , спілкування з ним відсутнє, не телефонує сину, не вітає його з днем народження, не цікавиться його життям. Ставлення до батька [PERSON] описує як негативне, має образу та відчуває злість до батька, відчуває себе покинутим ним. Спілкуватися з батьком [PERSON] категорично не хоче, бо тато не виконує своїх обіцянок і не цікавиться його життям. До того факту, що батько офіційно не буде його татом, ставиться байдуже, оскільки звик до того, що тата немає. Нормами ст.150 Сімейного кодексу України та ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлені обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п.15, 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За положеннями ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-2163 від 19 листопада 2021 року, зазначено, що під час бесіди [PERSON] пояснив, що свого батька не знає, бачив його дуже давно, навіть не пам`ятає коли. Хлопчик не хоче, щоб батько був присутній у його житті. На розгляд питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] двічі не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмового пояснення щодо його участі у вихованні малолітнього сина не надіслав. Комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який протягом тривалого часу не піклується про фізичний та духовний стан сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, навчанням та здоров`ям, не створює умов для отримання ним освіти, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, що суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини. За таких обставин суд вбачає достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] . За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved