Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 11.07.08 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у сторін [INFO] р. народився син [PERSON]. Інших утриманців відповідач не має. Сторони проживають окремо. Відповідач добровільно утримання дитині не надає. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову та продовжуючи до досягнення дитиною повноліття, Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами. Не заперечила того, що отримувала від відповідача грошові кошти, пересилання яких відповідач підтверджує документально, однак, зазначає, що не всі ці суми передбачались на утримання сина, та як відповідач має боргові зобов»язання перед іншими особами. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що бажає приймати участь в утриманні дитини сторін, що і робить, надсилаючи на банківський рахунок позивача кошти та забираючи сина до себе на певний час, придбаваючи синові певні речі. Однак, просить врахувати, що на протязі 4 - місяців у році - з квітня по липень - він є непрацюючим у зв»язку із закінченням терміну дії строкового трудового договору, а решта 8 міс. - він працює за трудовим договором і має сталий доход. Зазначає, що в період, коли він не працює, об»єктивно, спроможний сплачувати аліменти в сумі 450 грн. щомісячно, а в період зайнятості - по 600 грн.. Інших утриманців - не має, стан здоров»я - задовільний. Під час перебування дитини сторін у нього, він також надсилав позивачеві грошові кошти. Заперечує, що кошти, що пересилались ним позивачеві, не були коштами на утримання сина. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. Як стверджується копією виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 29.05.13 р. у справі № 159/2 610/13 - ц провадження № 2/159/786/2013 за позовом [PERSON] до [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) про розірвання шлюбу, сторони проживали у шлюбі, що був зареєстрований 11.07.08 р. відділом РАЦС по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області за № 250 та розірваний в судовому порядку. Як слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14.12.09 р. відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, сторони мають вищезазначену спільну неповнолітню дитину. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони мають вказану вище спільну неповнолітню дитину, яка перебуває на утриманні позивача, чого відповідач не заперечив; відповідач в період з 02.10.13 р. по 03.09.14 р. 14 разів надсилав позивачеві певні суми грошових коштів, що у загальному підрахунку складають суму біля 3 150 грн., що позивачем заперечується з огляду на те, що не всі вказані суми, отримані нею і підтверджені відповідачем копіями квитанцій, є коштами на утримання дитини сторін. Суд враховує, що середня сума коштів, сплачених відповідачем позивачеві за вказані місяці, не перевищує суми 270 грн. на місяць, що, на думку суду, є недостатнім. Суд враховує і те, що на протязі часу перебування дитини сторін у відповідача: частина липня, серпень, частина вересня 2014 р., згідно з копіями проїзних документів, наданих відповідачем, відповідачем перераховано позивачеві суму 700 грн.. Суд вважає, що позивач не довела суду тієї обставини, що не всі суми, надіслані відповідачем їй і підтверджені суду документально, передбачались на утримання сина сторін. Не знайшло свого ствердження в судовому засіданні і твердження позивача про те, що відповідач добровільно не надає утримання дитині. Вказане спростовується наданими відповідачем копіями квитанцій про перерахунок коштів позивачеві. Суд вважає, що оскільки частину року відповідач офіційно не працевлаштовується після закінчення строкового трудового договору, та не має в цей проміжок часу регулярного доходу, а трудовий договір з ним юридичною особою укладається лише строковий, слід позов задовольнити частково, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, меншому, ніж той, про який просить позивач, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавчо. Однак, вимога позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у вищезазначеному розмірі у твердій грошовій сумі, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до задоволення не підлягає, так як не грунтується на вимогах чинного законодавства. Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Тобто, це положення напряму не стосується норм статті СК України, що врегульовує визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що ці витрати у передбаченому законодавством розмірі мають бути повністю покладені на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial