Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

ТОВ "ВЕЛЛФІН" звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, вказавши суду, що 21.03.2016 р. відповідно до укладеного договору позики №23997 в електронній формі, відповідач отримав грошові кошти в сумі - 1500 грн. 00 коп. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами, у розмірі, визначеному договором, строком на 30 днів. Однак всупереч підписаній угоді, відповідач не виконав умови договору, не сплатив відсотки за користування грошовими коштами, своєчасно не здійснив повернення коштів, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. В судове засідання представник позивач не з"явився, однак подав заяву в якій просить справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить позов звдоовльнити, стягнути з відповідача заборгованеість в сумі 69141 грн. 00 коп., яка складається з : 1500 грн. 00 коп. основного боргу; 32481 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам; 35160 грн. 00 коп. заборгованість по простроченим відсоткам. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не подавав. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника позивача. У відповідності до приписів ч.4 ст.223 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача на розгляд справи за відсутності відповідача (заочний розгляд), суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, оголосивши заяву представника позивача, дослідивши подані докази, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та [PERSON] було укладено договір №23997 від 21-03-2016 року про надання позики в електронній формі (а.с.34-42). Позивач вказує, що договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://creditup.com.ua і виконання ним дій, які свідчать про укладення Договору. Судом об`єктивно встановлено, що відповідач зобов`язання по поверненню коштів, отриманих згідно укладеної угоди не виконав в зазначений строк, а згідно ст.526 ЦК України: Зобов`язання має виконуватися належним чином... З матеріалів справи вбачається, що станом на 12.04.2019 р. відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі - 69141 грн. 00 коп., яка складається з : 1500 грн. 00 коп. основного боргу; 32481 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам; 35160 грн. 00 коп. заборгованість по простроченим відсоткам. У ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ст.12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до П.12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором, як вбачається з копії договору, є CMC повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Ч.1 ст.634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов п. 2.2.1.2 договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, проценти за користування позикою, в порядку визначеному цим договором. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань (п.1.2 договору). Позика надається строком на 30 днів (п.1.3 договору). Нарахування процентів за коритсування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1.8 % від суми позики, але не менше ніж 40 грн. за перший день користування позикою; 1.8 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього договору; 3.8 % від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором (п.1.5 договору). Повідомленням від 03.04.2019 року підтверджується, що відповідачу було перераховано на картковий рахунок позику у розмірі 1500 грн. (а.с.44). Отже, позикодавець свої зобов`язання за Договором №23997 від 21-03-2016 року виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу позику у розмірі, встановленому Договором. Проте відповідач не повернув суму позики, тим самим порушив умови договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір.

Outcome: approved