Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що від спільного проживання з відповідачем, без укладення шлюбу, у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Спільне життя не склалося і вона проживає з дочкою окремо. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та дитині не допомагає, однак остання потребує такої допомоги, а тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину в розмірі одна тисяча гривень щомісячно. Заочним рішенням Талалаївського районного суду міста Чернігова від 09 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Стягнуто із [PERSON], [INFO], уродженця с. Березівка Талалаївського району Чернігівської області на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 29 квітня 2015 року і до повноліття. Не погоджуючись з вказаним рішенням, [PERSON] звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити та зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь [PERSON], на утримання дочки, до розміру 400 грн. щомісячно. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при визначенні розміру аліментів суд не керувався положеннями ст. 182 СК України, а врахував лише голослівні посилання позивача на можливість відповідача сплачувати аліменти саме в розмірі 1000 грн., а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Крім того, апелянт вказує, що він не має ніяких доходів, крім випадкових мізерних заробітків, також має на утриманні непрацездатного батька, який є інвалідом першої групи, постійно хворіє у зв'язку з чим потребує значних витрат на лікування. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] від 04.12.2014 року (а.с.6). Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Сильченківської сільської ради Талалаївського району № 390 від 27.04.2015 року (а.с.5). Задовольняючи позов позивача про стягнення аліментів в розмірі 1000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття і саме такий розмір аліментів буде необхідний і достатній для утримання дитини. З таким висновком районного суду не повністю погоджується апеляційний суд виходячи з наступного. Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За наявних обставин, вирішуючи спір суд правильно вважав, що позивач потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній повинен надавати таку матеріальну допомогу, вірно прийшов до висновку про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, однак безпідставно дійшов висновку при визначенні розміру аліментів про можливість надання відповідачем аліментів у розмірі 1000 грн., оскільки твердження позивача про таку можливість не підтверджені жодним доказом, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідач не має регулярного значного доходу і на його утриманні перебуває батько пенсійного віку, який є інвалідом першої групи, що підтверджується відповідними доказами. Таким чином, вищезазначене є підставою для зменшення розміру стягнення аліментів з відповідача, що визначений судом першої інстанції. За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що згідно наданих сторонами доказів по справі та з врахуванням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини достатнім та можливим буде стягнути з відповідача аліменти в розмірі 500 грн., щомісяця, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру стягнення аліментів з 1000 грн. до 500 грн. В іншій частині заочне рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2015 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial