Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом, в якому зазначає, що 15.01.2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № МА 01- 08 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 8000,00 доларів США на термін до 14.01.2013 року. Також на забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки № МА - 01- 08 з [PERSON], за яким в разі невиконання або порушення виконання умов кредитного договору № МА 01- 08 [PERSON] взяла на себе обовязок відповідати за зобов'язаннями [PERSON]. Згідно кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, а саме надавати грошові кошти для погашення заборгованості, відсотків, комісію, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач свої зобов»язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов"язань за кредитним договором № МА - 01 - 08. Станом на 30.07.2015 року відповідач має заборгованість в сумі - 29804,95 доларів США, яка складається з наступного : 5829,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 10712,28 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11833,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором; а також штрафи відповідно до договору : 11,33 доларів США - штраф (фіксована частина); 1418,74 доларів США - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку загальну заборгованість в сумі 29804, 95 доларів США, що за курсом НБУ 22.07 складає 657795,28 грн., а також судовий збір. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з зазначених вище підстав, надіслав клопотання про розгляд спраив у його відсутності. Відповідач [PERSON] позов не визнала з підстав викладених в запереченнях. Вона не заперечує отримання кредиту боржником, підписання нею договору поруки, за яким взяла на себе зобов»язання відповідати за виконання зобов»язань за кредитним договором, однак вважає, що права вимоги до неї як поручителя банк не має в зв»язку із припиненням поруки згідно строків. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що кредитні кошти дійсно отримували, однак через важкий матеріальний стан та в зв»язку з підвищенням курсу долара не можуть вчасно сплачувати платежі. Згідно письмових заперечень відповідача [PERSON] позов ним визнається частково, оскільки він вважає, що заборгованість повинна нараховуватись по курсу долара 5.00 грн. за долар, по якому брався кредит. Просив застосувати строк позовної давності до пені та зменшити до мінімуму розмір пені, посилаючись на хворобу батька, необхідність догляду за ним та знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надіслав письмове заперечення з обгрунтуванням. З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № МА 01- 08 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 8000,00 доларів США на термін до 14.01.2013 року (а.с.12-14). Згідно кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, а саме надавати грошові кошти для погашення заборгованості, відсотків, комісію, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до договору поруки № МА - 01- 08 [PERSON] взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором № МА 01- 08 від 15.01.2008 року (а.с.16). Згідно кредитного договору [PERSON]В зобов'язувався до 14.01.2013 року повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та пеню. В порушення вимог кредитного договору відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої зобов"язання щодо повернення кредиту в обумовлені договором строки та своєчасного здійснення плати за користування кредитом, почав допускати прострочення строків виконання зобовязань. Згідно розрахунку, зробленого позивачем, сума несплаченого боргу по кредиту станом на 30.07.2015 року становить 29804,95 доларів США, яка складається з наступного : 5829,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 10712,28 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11833,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором;, а також штрафи відповідно до договору : 11,33 доларів США - штраф (фіксована частина); 1418,74 доларів США - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-7). Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом вимог ч.1\~ст.613 ЦК України\~кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Разом з тим за змістом частини 4\~ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов'язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов'язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов'язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 цього Кодексу). Згідно рішення Андрушівського районного суду від 28.12.2010 року по справі №2-80/10, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки був частково задоволений та вирішено : в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.01.2008 року № МА-01-08 в сумі 7725, 50 доларів США звернути стягнення на майно: житловий будинок загальною площею 69, 2 кв.м, що знаходиться в смт. Червоне, вул. Леніна, 71, Андрушівського району, Житомирської області та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за даною адресою розміром 0,15 га. шляхом продажу предмета іпотеки Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.99). Однак правом продажу протягом тривалого часу позивач не скористався. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» не зміг пояснити причину тривалого невиконання рішення суду, яким надано банку можливість самостійно реалізувати предмет іпотеки. Належних і допустимих доказів на підтвердження неможливості реалізації або існування будь-яких перешкод для реалізації заставного майна позивачем суду не надано. Роздруківка оголошення про продаж будинку в інтернеті, надана представником позивача, не містить дати його публікації, а згідно пояснень відповідача [PERSON] в судовому засіданні, представник банку фотографував будинок перед пред»явленням даного позову до суду. Таким чином, кредитор отримав право реалізації іпотечного майна , що породжує для кредитора обов'язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора. Зазначене свідчить про зловживання кредитором своїми правами, що в свою чергу призвело до суттєвого збільшення заборгованості, а відповідач був позбавлений можливості реалізувати майно, що знаходилось в іпотеці так як на нього була накладена заборона на відчуження. Правовий висновок з даного питання викладений в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року при розгляді справи №6-2387 цс15 і в силу ст.214, 360-7 ЦПК України він має враховуватись судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Враховуючи вищезазначене, є неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування процентів за невиконання грошового зобов'язання по кредитному договору після прийняття рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому зобов'язання з погашення тіла кредиту, процентів до винесення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та неустойки, нарахованої на неї, в такому разі не припиняються. Пунктом 6.1 Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов»язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (додаток 1 до данного договору), а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком, а також п.1.3, 2.2.3, 2.3.3, 4.5, 4.6, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Пунктом 6.2 Кредитного договору передбачено, що за порушення зобов"язань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2 % від суми отриманого кредиту. Оскільки застосування пені та штрафу передбачено за різні види порушення умов кредитного договору, а тому це не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, відповідно нарахування штрафу банком є правомірним. Таким чином суд прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 5829, 36 доларів США, що за курсом НБУ 22.07грн. за долар, становить 128\~674, 72 грн. згідно розрахунку позивача. Проценти за користування кредитом суд стягує в сумі, що зазначена в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 232,66 доларів США, що становить 5134,81 грн; При визначенні розміру пені суд виходить із строків позовної давності, оскільки відповідач подав заяву про їх застосування. Відповідно до\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України). Згідно розрахунку позивача станом на 30.07.2015 року розмір пені становив 11826,96 доларів США , а станом на 30.07.2014 року 5335,36 доларів США, отже стягненню підлягає 6491,60 доларів США (11826,96 дол. 5335, 36 дол.), що дорівнює 143\~269, 61 грн., (а.с.83). Відповідно до ч.3\~ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те , що з відповідача було стягнуто\~\~значну суму основного боргу з пенею та штрафами, позивач доглядає за батьком, інвалідом першої групи, має на утриманні неповнолітню дитину , суд вважає за можливе застосувати ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~\~та зменшити розмір пені до 100 000 грн. Штрафи суд стягує згідно розрахунку позивача. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно п.10 договору поруки укладеного між ПАТ « КБ Приватбанк» та [PERSON], передбачено, що цей договір діє до повного виконання обов»язків за кредитним договором (а.с.16). Відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК\~ порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.\~ На підставі частини першої\~статті\~252, частини першої\~статті\~253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку її припинення, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов»язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки. Разом з тим п.11 договору поруки передбачено, що сторони дійшли згоди, що строк (позовна давність) в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом п»яти років. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція ВСУ від 24.02.2016 року у справі №6-2239цс15). Копія позовної заяви та рішення суду по справі №2-80/10 свідчить про те, що за даним кредитним договором позивач 06.07.2009 року (дата реєстрації позовної заяви в суді) звернувся з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення всієї суми кредиту, змінивши таким чином строк виконання основного зобов»язання (а.с.96-99). Отже вимогу до поручителя повинен був пред»явити протягом шести місяців починаючи з 06.07.2009 року, що відповідає правовій позиції ВСУ від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс14. Однак з такою вимогою банк звернувся поза межами шестимісячного строку, а також і поза межами п»ятирічного строку. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості на підставі договору поруки № МА - 01 - 08 з цих підстав не підлягають задоволенню, а тому в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial