Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд заповіт [PERSON] від 30 січня 2008 року, посвідчений секретарем Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області Каталюком Г.А. та зареєстрований в реєстрі за № 18 (дублікат заповіту виданий 20 листопада 2019 року секретарем Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області Євтушенком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 18), тлумачити таким чином, що заповідаючи земельну ділянку розміром 4,47 га. для ведення ОСГ згідно державного акту серії 11-ЧН № 086682 від 20.04.205 року, яка знаходиться на території Матвіївської сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області, [PERSON] зробив розпорядження, згідно якого заповідав [PERSON] 3 (три) земельні ділянки, право власності на які посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 086682, виданим на підставі розпорядження Сосницької районної державної адміністрації № 138 від 20 квітня 2004 року та зареєстрованим 20 квітня 2005 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00051 книга 1 з кадастровими номерами: 7424985500070010175 площею 3,18 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Матвіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області, 7424985500040010081 площею 1,23 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Матвіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області, 7424985500050010266 площею 0,06 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Матвіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області. В судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Сльозка А.Ф. не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Маковищанської сільської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив,відзиву не надав. Третя особа приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Сердюк Олександр Петрович в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Суд дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Згідно державного акту серія ЧН № 086682 від 20.04.2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,47 га на території Матвіївської сільської ради Сосницького району Чернігівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Загальна площа земельної ділянки ділянка складається з трьох частин, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами 7424985500070010175, 7424985500040010081 та 7424985500050010266 (а.с.16). За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого зробив таке розпорядження: земельну ділянку розміром 4,47 га для ведення ОСГ згідно державного акту серія 11-ЧН №086682 від 20.04.2005 року, яка знаходиться на території Матвіївської сільської ради, Сосницького району, Чернігівської області заповідаю своїй внучці [PERSON] (а.с.15). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.11.2020 року № 274/02-31 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами 7424985500070010175, 7424985500040010081 та 7424985500050010266 згідно державного акту ЧН № 086682 від 20.04.2005 року. Суть відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом зводиться до того, що заповіт складений на земельну ділянку посвідчену державним актом серія 11-ЧН №086682 від 20.04.2005 року, однак заявниця просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку згідно державного акту серія ЧН №086682 від 20.04.205 року, тобто іншу, ніж вказана у заповіті (серія державних актів відрізняється). У відповідності до ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно до ст. 1218 ЦК України, до спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст.1256ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. В судове засідання не надано достатніх доказів про наявність спору між спадкоємцями. Разом з тим, суд сприяючи об`єктивність розгляду справи, зідно ч.4 ст.12 ЦПК України, сприяв учасникам справи у реалізації ними своїх прав. Зокрема, ухвалою суду від 09.06.2021 року, явку позивача визнано обов`язковою для надання особистих пояснень стосовного поданих ним доказів та вирішення питань пов"язаних з розглядом справи. Позивач незважаючи на те, що його явка визнана обов`язковою, в судове засідання не з`явився, від представника позивача на кожне в подальшому судові засідання надходили заяви про розгляд справи без його участі та участі позивача. Згідно ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні відомості містить п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», який вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників - в порядку позовного провадження. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст.213ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. З огляду на викладене тлумаченню підлягає правочин або його частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Пріоритет надається тому, що написано в правочині, тобто буквальному тлумаченню слів та термінів. При тлумаченні правочину, у тому числі заповіту, спершу береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, тобто здійснюється буквальне тлумачення правочину. І лише коли буквальне тлумачення не дало змоги витлумачити зміст правочину, необхідно вдаватися до порівняння частини правочину, намірів тощо. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що за ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті. Текст спірного заповіту викладений чіткою і зрозумілою мовою, в ньому немає подвійного змісту, із заповіту чітко вбачається воля заповідача передати земельну ділянку визначену державним актом серія 11-ЧН №086682 від 20.04.2005 року, а не державним актом серія ЧН №086682 від 20.04.2005 року, як на цьому наполягає позивач. Відповідно до ст.1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. На підставі викладеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed