Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка постійно та на день смерті проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за вказаною адресою. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповідала своїй дочці - [PERSON] . Позивачка як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріуса у визначений законом строк. Інших спадкоємців немає. Проте, оформити право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] у нотаріуса не може через відсутність правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності спадкодавця на будинок. Тому позивачка вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами як спадкоємцем за заповітом після смерті матері. В судове засідання позивачка та представник відповідача не з`явилися і надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує та просить його задовольнити, а відповідач - Бобровицька міська об`єднана територіальна громада в особі Бобровицької міської ради позовні вимоги визнає. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. В судовому засідання встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що засвідчено копією свідоцтва про смерть (а.с.5). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджено відповідним свідоцтвом (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с.10). 22 серпня 1981 року [PERSON] заповіла все своє майно дочці, позивачці [PERSON] , що підтверджується заповітом, який посвідчено державним нотаріусом Гайдук Б. Г., реєстраційний номер 1366 (а.с.6). Згідно повідомлення Бобровицької районної державної нотаріальної контори від 18.03.2021 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.11.2008, [PERSON] є спадкоємцем майна після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті якої заведена спадкова справа № 476/2008 (а.с.7-8). З інформації, що міститься у довідці від 20.01.2021 року №16/Р-2021 виданій Марковецьким старостинським округом Бобровицького району Чернігівської області [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вищевказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.11). Згідно довідки виданої відділом ЦНАП Бобровицької міської ради Чернігівської області 20.01.2021, видно, що станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] , мешкала [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.12). Довідкою № 130 КП «Ніжинського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 09.03.2021 року підтверджується, що право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.13). Постановою державного нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори від 24.03.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , оскільки за життя спадкодавець не провів реєстрацію права власності на будинок (а.с.19). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у визначені Законом способи захисту. Відповідно до приписів статтей 1216,1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з приписами ст. 1223 ЦК України право спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами спадкодавцем не отримувався, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що іншим шляхом захистити право позивача на спадщину неможливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону.

Outcome: approved