Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 18.06.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, з яким прожили разом однією сім»єю до квітня 2010 року. [INFO] року народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина мешкає постійно з позивачкою, рішенням суду відповідач сплачує аліменти на утримання сина. 16.03.2013 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] В зв»язку з напруженою обстановкою в регіоні вони з чоловіком вирішили виїхати на період воєнних дій тимчасово за межі України до Білорусії до родичів, де є житло та можливість працевлаштування. Однак батько дитини відмовився надавати дозвіл на вивезення дитини за кордон. На час подання позову позивачка вже виїхала до Білорусії разом з чоловіком та дитиною від другого шлюбу, а син [PERSON] повернувся до Волновахи з матір»ю позивачки, оскільки його не пустили через кордон. Тому просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України особи, яка не досягла 16 річного віку - сина [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька, разом з матір»ю - [PERSON] до Білорусії тимчасово на період воєнних дії на Донбасі. В судове засідання позивачка не з»явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності у присутності її представника. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала. Зазначила, що відповідач після розірвання шлюбу разом з дитиною не мешкав, своєчасно сплачував аліменти, з позовом про визначення місця проживання дитини до суду не звертався. Хлопчик проживав разом з матір»ю в її новій сім»ї, бажає виїхати разом з позивачкою до Білорусії. Тим більше, наразі є необхідність тимчасово вивезти дитину задля її безпеки життя та здоров»я. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що позивачка не виконує належним чином своїх батьківських обов»язків, про дитину більше дбає він. В умовах воєнних дій він самостійно спроможний забезпечити безпеку своєму синові, є місце, де його сховати на час обстрілів. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, прийняти рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, зі свідоцтва серії [NUMBER] судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.06.2005 року, актовий запис № 62 , шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського РУЮ. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що в цьому шлюбі [INFO] року народився [PERSON], актовий запис № 180. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23 вересня 2009 року з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання сина [PERSON], оскільки дитина мешкає разом з позивачкою. З рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20 липня 2011 року судом встановлено, що розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем , дитина мешкає разом з відповідачкою. З домової книги осіб, які мешкають за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON]. Згідно з положеннями частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише зі згоди батьків і в їх супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, регулюється «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМ України N 57 від 27 січня 1995 року. Пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що в супроводі одного з батьків або інших осіб, виїзд з України дітей вказаного віку здійснюється за обов'язкової наявність нотаріально посвідченої згоди другого батька, в якій зазначається назва держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд вказаних осіб з України здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, із контексту наведеної норми вбачається, що визначення держави прямування та часового проміжку перебування у цій держави є обов'язковим змістом документу, на підставі якого дитина виїжджає з України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі шостому проголошено, що дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України сторони зобов"язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст. 57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими. Таким чином, судом встановлено, що батьки в рівній мірі належно ставляться до виконання батьківських обов'язків до виховання малолітньої дитини, але вона не може бути розлучена з матір'ю. Питання щодо встановлення режиму спілкування батьків з дитиною органом опіки і піклування не вирішувалось і спору з його приводу між батьками не виникало, відповідач не звертався з такою заявою. Оскільки відповідачем не доведено в судовому засіданні ухилення матері - [PERSON] від виконання своїх обов»язків, належних доказів не надано, тому суд не вбачає підстав для відмови у позові. Так, позивачка постійно проживає разом з дитиною після розірвання шлюбу з відповідачем, відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, з заявою про визначення місця проживання дитини разом з ним відповідач не звертався. До того ж, в регіоні проводяться воєнні дії, що складає небезпеку для життя та здоров»я дитини, у матері є можливість вивезти дитину у безпечне місце, тому суд вважає за можливе надати їй дозвіл на тимчасове вивезення дитини за межі України без згоди батька на період проведення воєнних дій на території Донецької області. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved