Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , дійсним. Позов мотивовано тим, що 27.09.1995 року на Одеській товарній біржі між позивачем та відповідачем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № [NUMBER], що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Після оформлення документів зазначений договір було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися належним їй майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально, тому вона звернулась до суду із зазначеним позовом та просила визнати вказаний біржовий договір купівлі-продажу дійсним. Сторони в судове засідання не з'явились, були сповіщені належним чином, позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позов в повному обсязі(а.с.15), відповідач надала до суду заяви в якіх визнала позов та просила розглядати справу за її відсутності (а.с.16,17) Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.09.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна [NUMBER], який був оформлений на Одеській товарній біржі, та зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 03.10.1995 року під № 20883 стор. 267 кн. 204, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с.3-4) Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна [NUMBER] від 27.09.1995 р., будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS], належала продавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-428 від 19.01.1994 року, засвідченого П'ятою одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в МБТІ м.Одесі під № 20883 стор.267 кн.204 р.2-428 від 24.01.1994 року. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003р. до правовідносин, які виникли до 01.01.2004р. застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Купівля-продаж житла є договірним зобов'язанням і регулюється правилами цивільного законодавства. Згідно ст.224 ЦК УРСР 1963 р., що підлягає застосуванню до спірних відносин з огляду на дату укладення договору, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними"суд на підставі ч. 2ст. 47 ЦК УРСР1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Спірний договір містить всі істотні умови, сторонами виконано свої зобов'язання за вказаним договором, позивачем було сплачено відповідачеві обумовлену ціну квартири, відповідач передала квартиру позивачу, позивач зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту в обраний ним спосіб шляхом визнання зазначеного вище біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Outcome: approved