Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідача (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просили визнати право користування за [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] , загальною площею 56,1 кв. м. та стягнути з відповідача на їх користь витрати на судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 02.05.2002 Головним управлінням охорони здоров`я [PERSON] та членам її сім`ї - чоловіку [PERSON] (позивач 1), сину [PERSON] (позивач 2), [PERSON] , був виданий ордер № 559 на житлову площу в гуртожитку по [ADDRESS] ), загальна площа кімнат становить 56,1 кв.м. В грудні 2019 року позивачі звернулись до відповідача із заявою про закріплення за ними квартири [ADDRESS] . Проте, відповідач листом від 16.12.2019 відмовив позивачам у закріпленні за ними вищезазначеної квартири, посилаючись на те, що позивачі згідно з даними АС Квартооблік не перебувають на квартирному обліку в Печерській районній в місті Києві державній адміністрації. Однак, позивачі не згодні із такою відмовою, оскільки,\~ вважають, що були на законних підставах, шляхом видачі ордеру в 2002 році на всіх членів сім`ї, вселені в кімнату гуртожитку № [ADDRESS] ) по вище вказаній адресі і протягом тривалого часу на законних підставах користуються відповідним житловим приміщенням, яке є їх єдиним житлом. При цьому, на дану квартиру, окрім позивачів, ніхто не претендує, квартира є єдиним об`єктом нерухомого майна. При цьому, підставою відмови у закріпленні за Позивачами належного їм житла стало посилання на те, що неодмінною умовою видачі ордера є перебування особи (осіб) на обліку хто потребує поліпшення житлових умов. Ухвалою від 11.02.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами позовного (загального) провадження. 22.10.2020 відповідачем надано відзив до суду, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Зазначив, що згідно з п. 2 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.05.2002 № 1071 «Про використання жилих приміщень в жилому будинку [ADDRESS] та у будинку [ADDRESS] за цільовим призначення адміністрації та профспілкові комітети Київської міської клінічної лікарні № 2 та Територіального медичного об`єднання Печерського району зобов`язані надати жилі приміщення в жилому будинку [ADDRESS] та в жилому будинку [ADDRESS] , в яких ліквідується статус гуртожитку, мешканцям, які проживають, зареєстровані в них та перебувають на квартирному обліку. Згідно з інформацією відділу обліку та розподілу житлової площі Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за даними АС «Квартоблік» [PERSON] та [PERSON] (позивачі) на квартирному обліку в Печерській районній в місті Києві державній адміністрації не перебувають, а отже, умова щодо перебування на квартобліку, встановлена розпорядженням КМДА, не дотримана. Також вказав, що позивачі займають двокімнатну квартиру житловою площею 32 кв. м., підстав для зарахування на квартирний облік згідно з пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP - відсутні. 11.11.2020 представником позивачів подано до суду відповідь на відзив. Ухвалою від 19.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 24.05.2021 представник позивачів подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. 07.06.2021 представник відповідачів подав до суду клопотання про долучення додаткових доказів. Представник позивачів подав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд, враховуючи дотримання розумних строків розгляду справи, дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивачів та відповідача.\~ З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до Ордеру №559 від 02.05.2002 [PERSON] було надано житлову площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] для неї та її членів сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Згідно з п. 2 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29 травня 2002 року № 1071 «Про використання жилих приміщень в жилому будинку [ADDRESS] та у будинку [ADDRESS] за цільовим призначеннями адміністрації та профспілкові комітети Київської міської клінічної лікарні № 2 та Територіального медичного об`єднання Печерського району зобов`язані надати жилі приміщення в жилому будинку [ADDRESS] та в жилому будинку [ADDRESS] , в яких ліквідується статус гуртожитку, мешканцям, які проживають, зареєстровані в них та перебувають на квартирному обліку . На виконання п. 3 зазначеного вище розпорядження Дніпровській та Печерській районним в місті Києві державним адміністраціям затверджено рішення адміністрації та профспілкових комітетів Київської міської клінічної лікарні № 2 та Територіального медичного об`єднання Печерського району про надання жилих приміщень згідно з п. 2 цього розпорядження та видати мешканцям ордери у встановленому порядку. Відповідно до п. 2 розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 серпня 2004 року № 1061 «Про присвоєння номерів жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] » зобов`язано відділ обліку та розподілу житлової площі районної державної адміністрації видати ордери на жилі приміщення, яким присвоєно номери, за наявності правових підстав та з врахуванням законності проживання громадян. Отже, згідно з Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 29.05.2002 № 1071 (копія додається) було змінено статус гуртожитку на жилий будинок з загальними квартирами в будинку [ADDRESS] . Відповідно із зміною статусу гуртожитку на жилий будинок з загальними квартирами кімнати в гуртожитку 108-108а були змінені на квартиру під номером [ADDRESS] . В матеріалах справи міститься клопотання ЦРП Печерського району м. Києва від 06.08.2003 №367 до Голови Печерської районної ради [PERSON] , відповідно до якого адміністрація ЦРП Печерського району м. Києва первинна профсоюзна організація порушувала питання щодо виділення ордеру для постійної прописки фельдшера-лаборанта [PERSON] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , у зв`язку із передачею гуртожитку на баланс [INFO] . За змістом статті 58 Житлового кодексу України, єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень. Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту видачі [PERSON] ордера на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку із зміною статусу із гуртожитку на жилий будинок. Проте, матеріали справи містять ордер №000833 серії Б на жиле приміщення, виданий [PERSON] з\~ сім`єю з 4 осіб ( [PERSON] , [PERSON] син, [PERSON] дружина сина, [PERSON] онука) на право зайняття жилого приміщення по [ADDRESS] . Згідно доводів відповідача, що підтверджується безпосередньо наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, свідоцтвом про право власності на житло від 27.10.2008 № [NUMBER] , в 2008 році [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у відповідності до ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду в рівних частинах приватизували іншу квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої 93.10 кв.м. В подальшому позивачі неодноразово зверталися до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про закріплення за ними права користування квартирою [ADDRESS] . Проте, відповідно до листа Відділу обліку та розподілу житлової площі Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №12/74 від 03.06.2021, родина [PERSON] (дружина - [PERSON] , 1964 р.н.. син - [PERSON] , 1986 р.н., дружина сина - [PERSON] , 1985 р.н., онука [PERSON] , 2006 р.н.) перебувала на квартирному обліку в Печерській районній в місті Києві державній адміністрації з 13.12.1982 року в першочерговому списку за категорією «Молоді спеціалісти», розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації № 1313 від 30.10.2006 родина [PERSON] знята з черги квартирного обліку як забезпечена житловою площею згідно норми. Згідно з даними АС «Квартоблік» [PERSON] на квартирному обліку в Печерській районній в місті Києві державній адміністрації не перебував та не перебуває. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.\~\~ Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, права членів сім`ї власника житла є похідними від прав власника. З припиненням прав власника, припиняються і права членів його сім`ї. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (зокрема, подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачі втратили право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки суду не надано належних та допустимих доказів щодо підтвердження права власності [PERSON] на цю квартиру. Доводи представника позивачів, що останні зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , а отже мають право користування спірним майном спростовуються наступним. Відповідно до п. 15 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу за рахунок відповідачів не компенсуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed