Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивачка в червні 2017 р. звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2013 р., у період якого народила доьнку [PERSON], [INFO] Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини, спільне проживання припинені. Відповідач батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини не виконує, участі у вихованні доньки не бере, матеріально не забезпечує, а тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності , позов пілтримала та просила його задовольнити (а.с. 14). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останньої. Відповідач у судове засідання не з'явився, який про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином (а.с. 12), а тому суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Встановлено, що 01.08.2013 р. сторони зареєстрували шлюб (а.с. 6). Судом встановлено, що [INFO]. у подружжя народилася донька - [PERSON] (а.с. 7). Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (чч. 3, 4 ст. 56 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони тривалий період часу не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть, намір про збереження сім"ї не встановлено, а тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали позивачку на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і суперечить її інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд керується наступним. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Встановлено та підтверджено відповідачем, що малолітня донька проживає з позивачкою. Відповідач батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини не виконує, участі у вихованні доньки не бере, матеріально не забезпечує, а тому суд вважає за можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти у розмірі ? частині з усіх видів доходу. Суд, враховуючи вищевикладене в сукупності досліджених в судовому засіданні матеріалів справи та їх співставленні приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимоги, які в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved