Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач у січні 2015 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 17679, 67гр. заборгованої заробітної плати, 23724, 25гр.заробітної плати, що знаходиться на його картковому рахунку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 13.01.2015 року по день фактичного розрахунку та 10000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог і просить стягнути з відповідача лише середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день проведення розрахунку 06.02.2015 року, посилаючись на те, що відповідач виплатив йому заборговану заробітну плату 06.02.2015 року. Звертаючись до суду, позивач посилається в позові на те, що працював у відповідача провідним спеціалістом Сектору телекомунікацій. Наказом № 10-П від 12.01.2015 року звільнений роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. На момент звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату в розмірі 17679, 67гр., а також 23724, 25гр. заробітної плати, яка знаходилася на картковому рахунку. Він неодноразово звертався до відповідача з усними та письмовими вимогами про виплату йому заборгованої заробітної плати, однак вона йому не виплачена до цього часу. Виходячи з того, що відповідач у порушення вимог ст.116 КЗпП України не провів з ним розрахунок у день звільнення, просить задовольнити позов, стягнути з відповідача заборговану заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Порушенням його трудових прав відповідач завдав йому моральних страждань, які проявилися у втраті душевного спокою, безсонні, Виходячи з цього, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача 10000,00гр. в відшкодування моральної шкоди. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Ст.116 цього кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Встановлено, що позивач з 20.07.2012 року працював у ПАТ »Міський комерційний банк» провідним спеціалістом Сектору телекомунікацій. Наказом № 10-П від 12.01.2015 року звільнений роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. На момент звільнення відповідач заборгував позивачу заробітну плату в розмірі 17679, 67гр., належну йому до виплати на момент звільнення, та 23724, 25гр. заробітної плати, яка знаходилася на його картковому рахунку. / а.с.5 - 11 / Позивач у судовому засіданні пояснив, що заборговану заробітну плату та належній йому при звільненні суми відповідач виплатив йому 06.02.2015 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з даної норми закону,суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При вирішенні спору в цій частині суд враховує наступне. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, а й вина власника щодо працівника. Відповідно до ч.2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Спору між сторонами з приводу належних до виплати сум не існує. Відповідно до п.8 постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки відповідача про заробіток позивача вбачається, що його середньоденний заробіток за останні 2 місця роботи становить 477, 21 гр./ 20520,00 : 43 роб дні = 477, 21гр. Час затримки розрахунку при звільненні становить 26 днів. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про з відповідача на користь позивача стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на день ухвалення рішення в розмірі 12 407,20 гр. / 477, 21 х 26 = 12 407, 20./ Відшкодування працівнику моральної шкоди в зв"язку з порушенням його трудових прав врегульовано ст.237-1 КЗпП України. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року / з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з викладеного вище, обґрунтування моральної шкоди з боку позивачки, обставин її завдання та вини відповідача в не проведенні з нею розрахунку, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.

Outcome: partial