Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, але у направленому до суду клопотанні просили розглянути справу у їх відсутність, при цьому позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, пояснивши у позові, що 5.11.2005 року сторони уклали між собою шлюб. В період зареєстрованого шлюбу [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . На даний час шлюб між сторонами не розірвано. Відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За таких обставин просить [PERSON] стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 11.02.2020 року і до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити, пояснивши, що син сторін тривалий час проживає з батьком, який сам особисто його утримує за свої грошові кошти. Мати рідко приходить його відвідувати, а якщо і приходить, то постійно влаштовує сварки, при цьому будь-якої фінансової або матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Тому просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини з усіх її доходів щомісяця, починаючи з 22.05.2020 року і до досягнення ним повноліття. Заслухавши відповідача по первісному позову та його представника, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, 5.11.2005 року сторони уклали між собою шлюб (а.с.4; 24). В період зареєстрованого шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с.5; 25). На даний час шлюб між сторонами не розірвано. Сторони мешкають окремо один від одного. Неповнолітній син сторін тривалий час проживає разом з батьком, що він і підтвердив у судовому засіданні, допитаний в якості свідка. Крім того, пояснив, що мати приїздить рідко і постійно створює сварки. Згідно листа спеціалізованої школи №329 м. Києва за період навчання [PERSON] в школі батьківські збори відвідував лише батько дитини, він же спілкувався з класним керівником і вчителями, цікавився навчанням свого сина (а.с.30). Вказані обставини не були спростовані у судовому засіданні будь-якими іншими доказами, були підтверджені показаннями неповнолітнього свідка та не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що право на отримання аліментів на утримання спільного сина сторін має саме батько, з яким постійно проживає син. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" - установити у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Як встановлено судом, позивач [PERSON] не надавала [PERSON] матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини, але позивач по зустрічному позову бажає отримувати аліменти визначені судом в частці від щомісячного доходу відповідача за зустрічним позовом, що є його правом. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача за зустрічним позовом утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, наявність у неї щомісячного доходу, склад сім`ї, її стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, задовольнити позов і стягнути з відповідача за зустрічним позовом аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх її доходів щомісяця на користь позивача за зустрічним позовом на утримання їх спільної дитини, починаючи з 22.05.2020 року - дня подачі зустрічного позову до суду і до досягнення ним повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, позивач не позбавлений в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь матеріальної допомоги на лікування або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України. Первісний позов таким чином задоволенню не підлягає. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому з відповідача за зустрічним позовом на користь держави необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору, від якого був звільнений позивач за зустрічний позовом при зверненні до суду.

Outcome: approved