Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, яку мотивувала тим, що приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А. 02.07.2020 видані три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами 5924788700:03:002:0066 загальною площею 1,8859 га, 5924788700:03:006:0126 загальною площею 0,5528 га, 5924788700:08:003:0083 загальною площею 0,2430 га, які знаходяться на території Старосільської сільської ради Сумського району Сумської області. Відповідно до вказаних свідоцтв [PERSON] успадковує за заповітом ѕ частки земельних ділянок та ј частки успадковує за законом [PERSON] . Вказані свідоцтва були видані нотаріусом з грубим порушенням законодавства, оскільки прийняті за відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно з огляду на наступне. [INFO] помер її батько [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким все своє майно заповідав дітям [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному. Спільно з ним на момент смерті були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та позивачка. Відповідач на момент відкриття спадщини не проживав та не був зареєстрований зі спадкодавцем та протягом встановленого строку заяв до державної нотаріальної контори не подавав. Державним нотаріусом Сумської міської державної нотконтори Дрюковим О.М. 01.11.2019 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на вказані вище земельні ділянки, з тих причин, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я спадкодавця [PERSON] , не пройшов належну реєстрацію та не має дати видачі документа, номеру в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. [INFO] померла її мати, дружина спадкодавця, [PERSON] , яка за життя склала заповіт, яким все своє майно заповідала відповідачу. Спільно з [PERSON] на момент смерті була зареєстрована позивачка, яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання. Наприкінці серпня 2020 року позивачці стало відомо, що приватний нотаріус 02.07.2020 видав три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі правовстановлюючого документа того ж державного акту. Зі змісту свідоцтв про право на спадщину вбачається, що земельні ділянки належали [PERSON] на праві приватної власності, підтвердженого цим державним актом. На момент смерті [PERSON] не мала зареєстрованого права власності на будь-яке рухоме та нерухоме майно, свідоцтво про право власності на спадщину за померлим чоловіком [PERSON] на її ім`я не видавалися. Оскаржувані свідоцтва прийняті з порушенням, на підставі документа, який на момент його прийняття не міг посвідчувати факт виникнення права власності за [PERSON] , у зв`язку з чим відбувся неправомірний перехід права власності до відповідача, чим було порушено права позивачки. В зв`язку з чим позивачка просить визнати незаконними та скасувати зазначені свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що на момент смерті [PERSON] з ним проживала лише дружина, яка спадщину прийняла, так яка фактично з ним проживала. Факту того, що з ним проживала позивачка не встановлено, з копії паспорту позивачки вбачається, що на момент смерті батька, вона була знята з реєстрації за цією адресою. Вже після смерті матері [PERSON] до нотаріуса звернулись позивачка та відповідач. Вважав, що нотаріус [PERSON] вірно обрахувала частки в спадщині сторін. [PERSON] склала заповіт на свого сина, а обов`язкова частка позивачки складає ј. Зазначав, що якщо і є допущені порушення нотаріусом Інструкції про вчинення нотаріальних дій при видачі свідоцтв, то вони є не такими, які б могли бути підставою для визнання свідоцтв недійсними. [PERSON] є спадкоємцем і має право на спадщину. Вказані порушення не зменшують прав позивача, скасування свідоцтв не призведе до поновлення прав позивача, вважав позов необґрунтованим. Приватний нотаріус Бурбика Т.А. направила до суду заяву в якій просила розглядати справу в її відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.25) [PERSON] є батьком позивача та відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 32, 33). Відповідно до заповіту від 28.08.2003 [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON] , [PERSON] в рівних частках кожному, вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Дувановою Т.П.( а.с.26) Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. До складу спадщини входять три земельні ділянки, розташовані на території Старосільської сільської ради Сумського району, Сумської області, з кадастровим номером 5924788700:03:002:0066 загальною площею 1,8859 га, 5924788700:03:006:0126 загальною площею 0,5528 га, 5924788700:08:003:0083 загальною площею 0,2430 га, які були надані [PERSON] на підставі розпорядження голови Сумської райдержадміністрації № 231 від 23.04.2004 та про що зазначено в державному акті на право власності на земельну ділянку серія СМ № 045968( а.с.13,14,15) Першою Сумською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 382/2016 від 09.09.2016 року (а.с. 47-51). З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори 09.09.2016 звернулась з заявою про прийняття спадщини за заповітом донька померлого - [PERSON] . За вказаною заявою іншою спадкоємицею зазначено дружина [PERSON] (а.с. 48). Відповідно до довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» № 1170 від 17.02.2014, яка міститься в спадковій справі, [PERSON] зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] та до смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , проживала спільно з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51). Відповідач на момент відкриття спадщини не проживав та не був зареєстрований зі спадкодавцем, протягом строку встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, заяв до державної нотаріальної контори не подавав. [INFO] померла [PERSON] , дружина [PERSON] та мати позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] ( а.с.28) Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбукою Т.А. 16.06.2016, [PERSON] все своє майно заповідала сину [PERSON] ( а.с.66) Відповідно до довідки МЕІРЦ №348/16012019-30121899 [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована [PERSON] , [INFO] була зареєстрована по день смерті [INFO] (а.с. 77). Так як [PERSON] є непрацездатною за віком, мала право на обов`язкову частку в спадщині по закону після смерті матері [PERSON] , спадщину прийняла шляхом спільного проживання відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України. Відповідно до постанови державного нотаріуса Сумського міської державної нотаріальної контори Дрюкова О.М. № 5334/02-31 від 01.11.2019 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] . Як вбачається з даної постанови, спадщину заявниця прийняла шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інший спадкоємець заяв до державної нотаріальної контори не подавав та спільно з померлим на час відкриття спадщини не проживав. Для підтвердження належності спадкового майна спадкодавцю було надано для огляду державний акт на право власності на земельну ділянку, серія СМ № 045968, виданий Сумською районною державною адміністрацією. При огляді даного документу встановлено, що державний акт не пройшов належну реєстрацію та не має ні дати видачі документу, ні номеру в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, тобто документ не відповідає вимогам законодавства. При ознайомленні з витягом з Державного земельного кадастру про земельні ділянки НВ-5911604252019, НВ-5911602662019, НВ-5911605052019 від 03.06.2019 не містять відомостей про документи, які є підставою для виникнення прав власності та посвідчують їх. Відповідно до п.2.15 Глави 2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, яка діяла до 2013 року- у рядку «Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №\-\-\-\-\-\-\- \-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-\-__" зазначається реєстраційний номер, присвоєний у встановленому законодавством порядку та відображений у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Однак дані вимоги законодавства не було дотримано, а державний акт не може бути прийнятий до вчинення нотаріальної дії (а.с. 12). Як стало відомо позивачці наприкінці серпня 2020 року, приватним нотаріусом Бурбикою Т.А. 02.07.2020 були видані на ім`я [PERSON] три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі державного акту СМ 045968, про що зазначено у виданих свідоцтвах, які зареєстровані в реєстрі нотаріальних дій за №№ 1712,1713,1714. Зі змісту свідоцтв про право на спадщину за заповітом виданих на ім`я [PERSON] після смерті матері [PERSON] від 02.07.2020 вбачається, що земельні ділянки належали померлій [PERSON] на праві приватної власності, підтвердженого державним актом СМ 045968 (а.с. 6-8). В той час, вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я [PERSON] , інформація про що додатково підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03.06.2019 НВ-5911604252019, НВ-5911602662019, НВ-5911605052019 від 03.06.2019 та який при цьому не відповідає всім вимогам законодавства, не містить дати видачі документа, ні номеру в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Невідповідність вимогам законодавства вказаного державного акту на право власності стала підставою у відмові позивачці оформити свої спадкові права на вказані вище земельні ділянки. За приписами ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 Цивільного кодексу України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністрества юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, Глава 10, п 4.14., при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Пунктом 4.15. Порядку визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно 4.18. Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, при видачі спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом нотаріусом не було належним чином встановлено, чи належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини дане майно, про що в тому числі вказано серед порушень виявлених під час перевірки Міністерством юстиції України роботи та дотримання порядку вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Бурбикою Т.А., проведеною за скаргою позивачки (а.с. 104-106). На підставі вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для визнання оспорюваних свідоцтв недійсними, оскільки при їх видачі були порушені права позивачки. На підставі наведеного,

Outcome: approved