Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про вселення його, [PERSON] та її двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], у квартиру [ADDRESS]; зобов»язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні даною квартирою; поділу квартири в натурі шляхом виділення йому у власність кімнати площею 9,9 кв.м. та визначення між всіма ними і третьою особою [PERSON] спільного порядку користування приміщеннями квартири [ADDRESS], а саме: кухнею розміром 6,9 кв.м., коридором - 6,6 кв.м., вбиральнею - 0,9 кв.м., ванною кімнатою - 1,9 кв.м., балконом та іншими підсобними приміщеннями. Вимоги мотивує тим, що він є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Решта квартири, згідно свідоцтва про право власності на житло, належить на праві власності відповідачам та третій особі [PERSON] по ? частці кожному. Квартира складається із трьох кімнат площами 14,8 кв.м., 15,9 кв.м. та 9,9 кв.м., має кухню розміром 6,9 кв.м., коридор - 6,6 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., ванну кімнату - 1,9 кв.м. та інші підсобні приміщення. Загальна площа житла становить 58,8 кв.м. В квартирі зареєстровані відповідачка [PERSON], третя особа [PERSON], він та його син [PERSON]. Він має власну сім»ю: дружину [PERSON] та двох її дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], з якими він проживав з квітня 2009 року по травень 2013 року у своїй частині спірної квартири та сплачував комунальні послуги за все житлове приміщення. 29 травня 2012 року його батьки [PERSON] та матір [PERSON] розлучилися. У травні 2013 року відповідачка вигнала його з сім»єю із квартири [ADDRESS], після чого замінила замки та не дозволяла йому забрати особисті речі. Після цього він із сім»єю та своїм батьком проживає у батька в [ADDRESS]. Відповідачка на даний час ділить спільне набуте майно із [PERSON] та хоче вижити його з сім»єю з цього будинку і залишити їх проживати на вулиці. У користуванні спірною квартирою відповідачка чинить йому та його родині перешкоди, окрім того, без згоди співвласників здає квартиру в оренду. Коли він хотів повернутися до спірної квартири та проживати у кімнаті 9,9 кв.м. відповідачка не впустила його до помешкання, ключі не надає. [PERSON] проживає у власному будинку в [ADDRESS]; відповідач [PERSON] житлом забезпечений, він має окрему квартиру [ADDRESS] де проживає зі своєю сім»єю. Виділення його частки квартири не призведе до погіршення житлових умов будь-кого із співвласника або до порушення їх прав, оскільки їм у володіння та користування залишається більша житлова площа, ніж йому та членам його сім»ї. В судовому засіданні позивач та третя особа [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Відповідачі проти задоволення позову не заперечували в частині вселення позивача самого без членів сім»ї, в решті вимог просили відмовити. При цьому відповідачка [PERSON] пояснила, що дружина позивача та її діти до їхньої квартири ніякого відношення не мають, вона живе у спірній квартирі після того як у травні 2013 року її, [PERSON] та його сім»ю не впустили до будинку в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] пояснив, що між його матір»ю (відповідачкою) та братом (позивачем) під час виселення останнього з квартири була бійка, тому через наявні конфлікти між ними у разі вселення позивача він також переїде жити до спірної квартири, тому при виділенні позивачу окремої кімнати порушаться його права, бо він вимушений буде жити у прохідній кімнаті. Представник служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з"явився, третя особа суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі органу опіки та піклування та прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей та чинного законодавства України. Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, відповідачам та третій особі [PERSON] по ? частці кожному, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.1998 року, виданого Відділом приватизації житла Харківської районної Державної адміністрації, зареєстрованого у Київському міському БТІ 03.03.1999 р. у реєстровій книзі за № 4432/3138 (а.с. 10). Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] у рівних долях. Згідно довідки ЖРЕО № 407 від 05.03.2014 року, у спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідачка [PERSON], третя особа [PERSON] та малолітній син позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Як пояснили учасники судового засідання, між сторонами у травні 2013 року виник конфлікт під час виселення позивача зі своєю сім»єю зі спірної квартири. При цьому суд приймає пояснення позивача, що він не має ключів від спірного житла, оскільки відповідачкою [PERSON] були замінені замки на вхідних дверях квартири, що заперечується останньою, так як дані обставини підтверджуються наданими в судовому засіданні поясненнями відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], а також письмовими доказами, а саме поясненнями самої відповідачки про заміну нею замків, які викладені у постанові Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві про закриття кримінального провадження від 20.05.2013 р. (а.с. 19). Отже, судом встановлено, що позивач ключів від квартири [ADDRESS], ? частка якої належить йому на праві власності, не має, з пояснень відповідачів, у спірній квартирі проживає відповідачка [PERSON] зі своїм племінником; доступу до житла [PERSON] позивачу не надає, чим чинить останньому перешкоди у користуванні квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. За викладених обставин вимоги в частині вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та зобов»язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно технічного паспорту, квартира [ADDRESS] є трикімнатною, з яких дві кімнати площами 14,8 кв.м. та 9,9 км.м. являються відокремленими, а кімната площею 15,9 кв.м. - прохідною, також має кухню розміром 6,9 кв.м., ванну кімнату - 1,9 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., коридор - 6,6 кв.м. та балкон 1,9 кв.м.; загальна площа квартири складає 58,8 кв.м. Позивач просить поділити квартиру в натурі шляхом виділення йому у власність кімнати площею 9,9 кв.м. та визначити спільний порядок користування місцями загального користування між його сім»єю, відповідачами та третьою особою у справі. Як роз»яснено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Доказів щодо можливості виділення позивачу в натурі кімнати площею 9,9 кв.м. у спірній квартирі суду не надано, оскільки це не підтверджено технічною документацією, висновками спеціалістів та/або експертів, тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач також просить вселити у спірну квартиру його дружину [PERSON] та малолітніх дітей дружини [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Як пояснив суду позивач, його дружина [PERSON] та її малолітні діти постійно зареєстровані у трикімнатій квартирі за адресою [ADDRESS]. Відповідачі категорично заперечують проти вселення у спірну квартиру членів сім»ї позивача. У зв»язку з цим вимоги про вселення у квартиру [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та визначення спільного порядку користування приміщеннями квартири задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в дохід держави по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial