Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: Виноградівське РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до Договору довічного утримання від 10.08.2007 року посвідченим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1972, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2007 року № 15749688, позивачка [PERSON], є власником житлової квартири, яка знаходиться в селі Черна по вул. Миру, 3/14. В липні місяці 2017 року позивачка, як власник житлової квартири №14 по вул. Миру, в с. Черна, захотіла подарувати вищевказану житлову квартиру своєму сину, [PERSON]. При отриманні довідки в виконавчому комітеті Чернянської сільської ради позивачка довідалася що в житловій квартирі по вул. Миру №3/14 в с. Черна прописаний зовсім посторонній громадянин, родич попередньої власниці житлової квартири по вул. Миру №3/14 в с. Черна. На даний момент в житловій квартирі по вул. Миру №3/14 в с. Черна проживає позивачка [PERSON] а також в квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON], який не являється ні родичем ні знайомим позивачу, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Чернянської сільської ради від 10.08.2017 року №02- 29/1009. Відповідач по справі - [PERSON], не проживає в моїй квартирі позивачки по вул. Миру №3/14 в с. Черна вже понад 10 років, з моменту від коли позивачка стала власницею вищевказаної квартири. По місцю своєї реєстрації в с. Черна, вул. Миру, 3/14 відповідач не проживає. Така поведінка відповідача, а саме не проживання по місцю реєстрації в с. Черна, вул. Миру, 3/14, а також те, що між сторонами не має ніяких домовленостей на рахунок проживання, реєстрації і користуванням належним позивачці майном, створює позивачці перешкоди у використанні на власний розсуд належної їй на праві приватної власності житлової квартири по вул. Миру, 3/14 в с. Черна. Реєстрація відповідача [PERSON] в житловій квартирі позивачки, грубо порушує її права та законні інтереси, в зв'язку з чим позивачка не може в повній мірі користуватись та розпоряджатися в своїх інтересах належною їй на праві приватної власності житловою квартирою. Так як, чинним законодавством України передбачено, що зняти з реєстрації при відсутності добровільної згоди можлива тільки в судовому порядку, враховуючи що відповідач не має жодного відношення до житлової квартири №3/14 по вул. Миру в с. Черна, так як там не проживає більше 10 років, не займається обслуговуванням будинку, ні сплатою за надані ЖКП а також те, що між нами з відповідачем не має ніяких домовленостей на рахунок проживання і користуванням належним позивачці майном, в добровільному порядку відповідач небажає знятися з реєстрації то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася судом належним чином- судовою повісткою, заяв та клопотань про причини своєї неявки або про перенесення слухання справи суду не надав, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутності в порядку ст.ст.224-226 ЦПК України з винесенням заочного рішення. Представник третьої особи без самостійних вимог- Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10, 11, 57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, відповідно до Договору довічного утримання від 10.08.2007 року посвідченим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1972, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.08.2007 року № 15749688, позивачка [PERSON], є власником житлової квартири, яка знаходиться в селі Черна по вул. Миру, 3/14. В липні місяці 2017 року позивачка, як власник житлової квартири №14 по вул. Миру, в с. Черна, захотіла подарувати вищевказану житлову квартиру своєму сину, [PERSON]. При отриманні довідки в виконавчому комітеті Чернянської сільської ради позивачка довідалася що в житловій квартирі по вул. Миру №3/14 в с. Черна прописаний зовсім посторонній громадянин, родич попередньої власниці житлової квартири по вул. Миру №3/14 в с. Черна. На даний момент в житловій квартирі по вул. Миру №3/14 в с. Черна проживає позивачка [PERSON] а також в квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON], який не являється ні родичем ні знайомим позивачу, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Чернянської сільської ради від 10.08.2017 року №02- 29/1009. Відповідач по справі - [PERSON], не проживає в моїй квартирі позивачки по вул. Миру №3/14 в с. Черна вже понад 10 років, з моменту від коли позивачка стала власницею вищевказаної квартири. По місцю своєї реєстрації в с. Черна, вул. Миру, 3/14 відповідач не проживає. Така поведінка відповідача, а саме не проживання по місцю реєстрації в с. Черна, вул. Миру, 3/14, а також те, що між сторонами не має ніяких домовленостей на рахунок проживання, реєстрації і користуванням належним позивачці майном, створює позивачці перешкоди у використанні на власний розсуд належної їй на праві приватної власності житлової квартири по вул. Миру, 3/14 в с. Черна. Реєстрація відповідача [PERSON] в житловій квартирі позивачки, грубо порушує її права та законні інтереси, в зв'язку з чим позивачка не може в повній мірі користуватись та розпоряджатися в своїх інтересах належною їй на праві приватної власності житловою квартирою. Так як, чинним законодавством України передбачено, що зняти з реєстрації при відсутності добровільної згоди можлива тільки в судовому порядку, враховуючи що відповідач не має жодного відношення до житлової квартири №3/14 по вул. Миру в с. Черна, так як там не проживає більше 10 років, не займається обслуговуванням будинку, ні сплатою за надані ЖКП а також те, що між нами з відповідачем не має ніяких домовленостей на рахунок проживання і користуванням належним позивачці майном, в добровільному порядку відповідач небажає знятися з реєстрації то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, - «Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу УРСР (Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням), визначено, що - «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Стаття 379 ЦК України (Понягґя житла), передбачає - «Житлом фізичної особи є житловий будинок,квартира,інше приміщення, призначені та придатні для постійно проживання в них». Відповідно до ч.1 ст.317 та ч.1 ст.321 ЦК України, - «Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном» і «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Статтею 55 Конституції України визначено, що - «Права і свободи людини і громадянина захищаються суд ом... Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Вїдповідно до положень ч.2 cт. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внасліоок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із cm. 72 Житлового коде ксу України, провадиться в судовому порядку. Поважні причини, які б давали відповідачу [PERSON] право на збереження за ним права користування житловим приміщенням, понад строки, встановлені у cт. 71 ЖК України відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачі перешкоджають позивачці користуватися своїм майно, без жодних на те законних підстав займають приміщення літньої кухні, обмежуючи її право користування. На даний момент відповідач [PERSON], не входить до складу сімї позивачки, тобто обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту припинена, окрім того є інші істотні обставини: неможливість проживання за однією адресою через поведінку відповідача та наявність необхідності використання займаного приміщення для проживання власника будинку. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Враховуючи наведене суд застосовує правову позиції висловлену Верховним Судом України в постанові № 6-158цс14 від 05 листопада 2014 року: «Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.» Статтею 35 ЦПК України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, слід стягнути з відповідача [PERSON], оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 18.08.2017р. \\а.с.1\\, позивачка сплатила 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved