Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій просили визнати відповідачку та її малолітнього сина такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. В заяві посилались на те, що вони є співвласниками зазначеного будинку. Окрім них в будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], яка доводиться позивачці онучкою, та її малолітній син [PERSON], 2009 року народження. Однак відповідачі не проживають в спірному будинку понад півтора роки, місце проживання їх невідомо. Вони змушені узгоджувати наміри щодо вчинення будь-яких правочинів відносно їхнього будинку, оскільки факт їх реєстрації в будинку створює юридичні перешкоди в реалізації їхнього права користування та розпорядження своїм майном. Участі у сплаті комунальних та експлуатаційних витрат відповідачка з зазначеного часу не бере, тому вони вимушені нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Ніяких перешкод в користуванні будинком вони відповідачці не чинили, проте в будинку вона з зазначеного часу не з'являється. У зв'язку з тим, що відповідачі без поважних причин не проживають в будинку понад один рік, вони змушені звернутися до суду з вказаним позов та просили його задовольнити. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася через оголошення в газеті "Рідне Прибужжя", а тому вважається повідомленою належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа- Служба у справах дітей- просила розглядати справу без участі їхнього представника та при ухваленні рішення врахувати законні інтереси малолітнього [PERSON], 2009 року народження, відповідно до ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей". Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідачка з дитиною зареєстровані в спірному будинку та мешкали разом з позивачами; в 2013 році вона зібрала свої речі та пішла, з тієї пори не з'являлася, її особистих речей немає, перешкод в користуванні житлом їй ніхто не чинив. Вислухавши пояснення позивачів, показання свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень користування спільною частковою власністю здійснюється за взаємною згодою всіх співвласників, тому позивачі правомірно звернулися з вказаним позовом. Згідно зі члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до Договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою 20.02.1981 року за реєстром № 180, зареєстрованого у Миколаївському БТІ 30.09.1989 року за № 15803, та Договору дарування від 16.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 16.08.2001р. за реєстром № 1850, зареєстрованого в Миколаївському МБТІ 16.12.2013 року в реєстровій книзі № 121 за реєстровим № 20222. Відповідачка та її дитина доводиться онучкою та правнуком позивачці. Згідно з довідкою ф.3, виданою КП ДЕЗ „Океан" № 3942 від 04.11.2014р., відповідачка [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані у зазначеному будинку з 12.11.2009р. Актом про непроживання від 10.11.2014 року і показаннями свідків підтверджується, що відповідачка разом з дитиною не проживають у спірному будинку з червня 2013 року, її особистих речей в будинку немає, перешкод у проживанні відповідачці не чинили, участі в оплаті комунальних платежів вона не бере та не здійснює догляду за будинком, проте з місця реєстрації разом з дитиною не знялася. На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт, що відповідачка більше року не проживає в спірному будинку без поважних причин, а тому втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]. За таких обставин суд вважає позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Що стосується вимог про визнання малолітнього [PERSON], 2009 року народження таким, що втратив право користування спірним будинком, то суд дійшов висновку про неможливість їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладучи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що, виходячи з зазначеним норм законодавства та віку дитини - 5 років, малолітній [PERSON], [INFO], не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому така підстава для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення як проживання без поважних на то причин взагалі не може мати місце. Крім того допитаний свідок [PERSON], яка є бабусею хлопчика, підтвердила, що дитина проживала в спірному будинку, поки його матір влаштовувала особисте життя. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що підстав для визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не вбачається.

Outcome: partial