Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилались на те, що позивачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2008 року було набуто у власність квартиру [ADDRESS] . 05.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №11391588000/1, згідно якого зазначену квартиру було передано в іпотеку. На момент укладання договору [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано з 11.01.2019 року. Після розірвання шлюбу на початку лютого 2019 року позивачі дійшли згоди про розподіл майна подружжя та перебачу квартири [ADDRESS] у власність позивачу [PERSON] . Нотаріально оформити договір про розподіл майна не було можливості через перебування квартири в іпотеки. 11.02.2019 року між ними було укладено договір оренди та з цього часу позивач [PERSON] постійно проживав в квартирі та іншого місця проживання не має. Після прийняття квартири в оренду, останнім було проведено своїми силами та за власні кошти ремонт на суму 128000 грн. 29.09.2020 року [PERSON] пішов зранку з дому, а повернувшись ввечері з`ясував, що замки на вхідних дверях квартири змінено, а квартира знаходиться під охороною фірми «Леон». Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме встановлено, що право власності на квартиру було 17.09.2020 року зареєстровано за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Жодних правових та договірних відносин із ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» [PERSON] не мала та не має, жодних вимог або повідомлень про заміну сторони кредитора в іпотечному зобов`язанні не отримувала. Позивачі вважають, що ТОВ «УКРДЕБ ПЛЮС» звертаючи стягнення на іпотечне майно припустило ряд порушень законодавства України. Так, в договорі іпотеки №11391588000/1 від 05.09.2008 року відсутнє застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, яке б надавало право іпотекодержателю набути право власності на предмет іпотеки без укладення окремого договору. Такий договір з [PERSON] не укладався. При реєстрації права власності на іпотечне майно приватним нотаріусом було застосовано положення Закону України «Про іпотеку», які не діяли на момент укладення договору. ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС» було порушено процедуру звернення стягнення, передбачену п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Законом України «Про іпотеку». Так, іпотекодателю не було направлено вимогу про зміну кредитора, усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору. Вимоги від 16.04.2020 року та від 09.12.2019 року, що містяться в матеріалах реєстраційної справи, було направлено на неналежну адресу, яка не має жодного відношення до іпотекодавця [PERSON] , не відповідає адресі для листування, зазначеній в договорі іпотеки. Одна із копій повідомлень про вручення має нечитабельний штрихкод, що позбавляє можливості перевірити реальність направлення вимоги. Крім того, рішення про державну реєстрацію права власності було прийняте на підставі неналежно оформленого звіту від 09.09.2020 року ПП «ЕКСПЕРТНА ОЦІНКА ПЛЮС», який було складено без фактичного огляду квартири, за відсутності передбачених ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» підстав для замовлення проведення оцінки ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та без відповідного доручення на проведення оцінки власника квартири. Посилаючись на вказані обставини, позивачі, під час попереднього судового засідання уточивши позовні вимоги, остаточно просили визнати недійсним та скасувати рішення приватного нотаріуса Лозенко В.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію речових прав на квартиру, визнавши недійсним та скасувавши право власності на квартиру за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»; відновити право [PERSON] на квартиру, визнавши за нею право власності на останню. Крім того, посилаючись на позбавлення позивача [PERSON] права користування квартирою шляхом його фактичного незаконного виселення без законних підстав та за відсутності відповідного судового рішення, позивач [PERSON] просив відновити його право користування квартирою, усунувши перешкоди в користуванні шляхом вселення та зобов`язання ТОВ «УКРДЕБТПЛЮС» не чинити перешкоди в доступі до квартири. Ухвалою від 22.10.2020 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою від 13.01.2021 року, постановленою без видалення суду до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження по справі було закрито та призначено останню до розгляду по суті. В наданій заяві позивачка [PERSON] просила проводити розгляд справи без її участі, в присутності її представника, зазначивши про підтримання позову в повному обсязі. Позивач [PERSON] , який також є представником позивачки [PERSON] , в судовому засіданні підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., відзив на позов не надала, в поданій заяві просила розглядати справу без її участі. Представник іншого відповідача - ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на звернення стягнення на іпотечне майно в порядку, передбаченому діючим законодавством та умовами іпотечного договору. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 05.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №11391588000, згідно умов якого останній було видано кредит в сумі 45000 доларів США на придбання нерухомості - квартири [ADDRESS] (на теперішній час м.Дніпро). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між останніми 05.09.2008 року було укладено договір іпотеки №11391588000/1, згідно якого в іпотеку було передано зазначену вище квартиру, яка належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2008 року. Також з матеріалів справи вбачається, що на момент укладання кредитного договору, придбання [PERSON] квартири та передачі її в іпотеку, остання перебувала у шлюбі із [PERSON] , зареєстрованим 17.03.2007 року, який в подальшому було розірвано за рішенням суду від 11.01.2019 року. 11.02.2019 року між позивачами було укладено договір оренди, згідно умов якого іпотечна квартира була передана в оренду для проживання [PERSON] 07.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2082/К, згідно умов якого останньому було передано у власність право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, що наведені в додатках №1 та №2 до цього договору. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. (з відкриттям розділу), індексний номер 54125214 від 18.09.2020 року, право власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Частинами 1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» (тут та далі в редакції, яка діяла на моменту укладання сторонами іпотечного договору) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник: іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В свою чергу п.57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року (в редакції, на день реєстрації права власності на іпотечне майно за відповідачем, далі - Порядок) передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Пунктом 61 зазначеного вище Порядку було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. Протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця. Перевіряючи доводи позивачів та відповідні заперечення представника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», суд враховує наступне. Згідно п.4.2 розділу 4 договору іпотеки №11391588000/1 від 05.09.2008 року вбачається, що сторонами було погоджено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших. Передбачених законодавством України, підстав. Пунктом 4.5 розділу 4 договору іпотеки було встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання, здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку». В свою чергу пп.5.2.1,5.2.2 п.5.2 розділу 5 договору іпотеки було визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Таким чином, умовами договору іпотеки №11391588000/1 від 05.09.2008 року та наведеними вище положеннями Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки) було чітко передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Проте, відповідні умови договору та вимоги Закону України «Про іпотеку» ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» дотримано не було та право власності на предмет іпотеки зареєстровано без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя з іпотекодавцем [PERSON] . Також суд враховує, що вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від 09.12.2019 року та від 16.04.2020 року направлялись іпотекодавцю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В той час, як згідно копії паспорту [PERSON] вбачається, що на момент укладення договору іпотеки вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та саме вказана адреса для листування була зазначена в реквізитах сторони іпотекодавця у вступній частині та п.7.2 договору іпотеки №11391588000/1 від 05.09.2008 року. Вказане також свідчить про недотримання іпотекодержателем вимог п.61 зазначеного вище Порядку та ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Згідно витребуваних матеріалів реєстраційної справи вбачається, що заява про державну реєстрацію прав ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» до нотаріуса була подана 17.09.2020 року. При цьому, до неї було надано довідку про суму боргу за основним зобов`язанням станом на 16.09.2020 року та звіт суб`єкта оціночної діяльності про вартість предмета іпотеки станом на 09.09.2020 року, що свідчить про недотримання строків, визначених пп.3) п.61 Порядку, яким визначено, що для державної реєстрації подається довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації. Не надано відповідачем доказів виконання вимог ч.2 ст.24 Закону України «Про іпотеку» щодо письмового повідомлення іпотекодержателя у п`ятиденний строк про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст.16 ЦК України: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником чи постійним користувачем майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп.«а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп.«а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки судом встановлено, що реєстрація права власності на іпотечне майно за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» була проведена без дотримання вимог Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року та в порушення умов договору іпотеки №11391588000/1 від 05.09.2008 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність позивних вимог та необхідність їх задоволення. При цьому, з урахуванням положень ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд вважає, що в даному випадку належним та ефективним способом захисту порушеного права буде скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасування державної реєстрації права власності та відновлення права власності шляхом визнання права власності на квартиру за позивачкою [PERSON] . В зв`язку з цим, відповідні позовні вимоги слід задовольнити частково, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. (з відкриттям розділу), індексний номер 54125214 від 18.09.2020 року, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»; скасувати державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. (з відкриттям розділу), індексний номер 54125214 від 18.09.2020 року; відновити право власності [PERSON] , визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.09.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстровим №3118750. В іншій частині в задоволенні відповідних вимог - відмовити. В частині заявлених вимог позивачем [PERSON] про відновлення його права користування квартирою, усунувши перешкоди в користуванні шляхом вселення та зобов`язання ТОВ «УКРДЕБТПЛЮС» не чинити перешкоди в доступі до квартири, суд враховує наступне. Статтею 8 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до п.1 ст.8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зіст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу. Статтею 109 ЖК УРСР встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Судом встановлено, що на момент укладання кредитного договору, придбання [PERSON] квартири та передачі її в іпотеку, остання перебувала у шлюбі із [PERSON] , зареєстрованим 17.03.2007 року, який в подальшому було розірвано за рішенням суду від 11.01.2019 року. 11.02.2019 року між позивачами було укладено договір оренди, згідно умов якого іпотечна квартира була передана в оренду для проживання [PERSON] та останній постійно проживав в квартирі. Факт проживання останнього в квартирі, крім зазначеного вище договору оренди від11.02.2019 року, підтверджено також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» в квартирі було змінено замки, виставлено охорону та внаслідок таких дій щодо перешкод у доступі до квартири, фактично проведено виселення позивача [PERSON] із займаного житлового приміщення без дотримання встановленого законом порядку. З урахуванням наведеного, також враховуючи скасування даним рішенням права власності на квартиру за ТОВ «УКРДБЕТ ПЛЮС», суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо усунення йому перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом його вселення до вказаної квартири та зобов`язання ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не чинити перешкоди у доступі до квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи підстави та предмет заявлених позовних вимог, а також пропорційно до їх задоволення, слід стягнути з ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь [PERSON] сплачений її представником [PERSON] судовий збір в сумі 2522 грн. 40 коп., а також на користь [PERSON] за задоволену вимогу немайнового характеру, заявлену останнім, судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial