Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в якому зазначила, що 04.09.08 між нею та ВАТ «Ерсте Банк» було укладено кредитний договір №014/10614/3/22466 на отримання від вказаної банківської установи кредиту у загальній сумі 50 000 доларів США. Цільове призначення даних кредитних коштів, відповідно до п.2.1 кредитного договору - добудівництво житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2008 року і по теперішній час [PERSON] щомісячно сплачувала кредит. В свою чергу реєстрацію права власності на вказаний будинок за її донькою - [PERSON] вона здійснила задля того, щоб вказаний будинок ні в якому разі не став об'єктом права її з чоловіком спільної сумісної власності, оскільки на теперішній час вони з ним проживають окремо, відносин не підтримують, хоча до сих пір перебувають у зареєстрованому шлюбі. На теперішній час, коли виникла необхідність у вільному розпорядженні нею об'єктом права власності (вказаним житловим будинком), відповідачка чинить їй перепони та не бажає надавати їй доступу до вільної реалізації права власності на даний будинок. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON], який діє на основі довіреності від 28.05.2014 року, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові, і просив суд їх задовольнити в повному обсязі, визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала, вважала за можливе позов задовольнити, оскільки саме її мати - [PERSON] отримала в банківській установі та фактично сплачувала кредитні кошти з цільовим призначенням - добудівництво житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація права власності за [PERSON] була здійснена через те, щоб вказаний будинок ні в якому разі не став об'єктом права спільної сумісної власності її батьків, оскільки на теперішній час вони проживають окремо, відносин не підтримують, хоча до сих пір перебувають у зареєстрованому шлюбі. Представник третьої особи ПАТ «Фідокомбанк» (Ерсте Банк), в особі відділення ПАТ «Фідокомбанк» (Ерсте Банк) у м. Запоріжжі, проти задоволення позову не заперечував, по суті поставлених питань пояснив, що 04.09.08 між [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк» було укладено кредитний договір №014/10614/3/22466 на отримання від вказаної банківської установи кредиту у сумі 50 000 доларів США. Цільове призначення даних кредитних коштів, відповідно до п.2.1 кредитного договору - добудівництво житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2008 року і по теперішній час [PERSON] щомісячно сплачувала на адресу банку грошові кошти в якості повернення кредиту. На теперішній час кредит погашений в повному обсязі, банк до позивачки будь-яких претензій не має. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових заяв, заперечень суду не надав. Представник третьої особи- реєстраційної служби Головного управляння юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного: судом встановлено, що 04.09.08 між [PERSON] та ВАТ «Ерсте Банк» було укладено кредитний договір №014/10614/3/22466 на отримання від вказаної банківської установи кредиту у загальній сумі 50 000 доларів США. Цільове призначення даних кредитних коштів, відповідно до п.2.1 кредитного договору - добудівництво житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2008 року [PERSON] щомісячно сплачувала на адресу банку грошові кошти в якості повернення кредиту. На сьогоднішній день кредит є погашеним. В свою чергу реєстрацію права власності на вказаний будинок за її донькою - [PERSON] позивач здійснила задля того, щоб вказаний будинок ні в якому разі не став об'єктом права її з чоловіком спільної сумісної власності, оскільки на теперішній час вони з ним проживають окремо, відносин не підтримують, хоча до сих пір перебувають у зареєстрованому шлюбі. Інститут права власності в Україні регулюється приписами ст.41 Конституції України. У відповідності до ч.1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст.41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Судом встановлено, що в добровільному порядку відповідачка це питання навіть не бажає розглядати. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено належність власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з приписами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з нормами ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Дана норма права практично дублюється нормою ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України. Таким чином, єдиною можливістю відновити порушене конституційне право власності позивачки на даний житловий будинок (ст.41 Конституції України) є визнання за нею права приватної власності на нього. Вивчивши всі докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved