Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом в якому зазначили, що 12.01.1984 р. виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради народних депутатів м.Запоріжжя [PERSON] на сім»ю з 5 осіб був виданий ордер № 1 на вселення до трикімнатної квартири [ADDRESS]. У 1988 р. [ADDRESS] була перейменована у [ADDRESS]. Згідно рішення Шевченківського районного виконавчого комітету № 493 від 18.10.1990 р., [PERSON] була основним наймачем квартири [ADDRESS] та на її ім»я був відкритий особовий рахунок [NUMBER]. На той час у вказаній квартирі були зареєстровані позивачі та їх родичі - [PERSON] та [PERSON] У лютому 2009 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання доньки [PERSON] та онука [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], а також просила зобов»язати ВГІРФО зняти їх з реєстраційного обліку. На час звернення з вказаним позовом до суду, у квартирі були зареєстровані позивачі, дочка [PERSON] - [PERSON], її онука - [PERSON] та правнучка - [PERSON] Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р. позов [PERSON] задоволено, [PERSON] та [PERSON] визнано такими, що втратили право користування [ADDRESS], а не [ADDRESS] за вказаною вище адресою. 04.08.2009 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя була постановлена ухвала про виправлення описки в резолютивній частині судового рішення, а саме виправлена помилка у номері квартири з [ADDRESS] на [ADDRESS]. При цьому, на час подання позову до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя [PERSON] перебувала у пригніченому та безпорадному стані, так як [INFO] помер її цивільний чоловік - [PERSON] Оскільки після смерті [PERSON] погіршився стан її здоров»я, на той час вона не віддавала належної оцінки своїм діям та вчинкам. Після смерті [PERSON], [PERSON] разом з її донькою [PERSON], онукою [PERSON] та правнучкою [PERSON] постійно проживала в квартирі [ADDRESS]. За час мешкання в квартирі [PERSON] постійно вмовляла позивача [PERSON] зняти з реєстрації [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] не цікавилась навіщо це потрібно, а лише знала, що за час спільного мешкання в квартирі, між сестрами постійно виникали сварки. Не витримавши постійних скандалів з [PERSON], [PERSON] разом з чоловіком та сином у 2001 р. виїхали зі спірної квартири та стали проживали в квартирах, які винаймали. У жовтні 2009 р. [PERSON], на прохання онуки [PERSON], знялась з реєстрації із вказаної квартири, але продовжувала проживати в ній. 21.09.2010 р. квартира була приватизована [PERSON] та [PERSON] Після приватизації квартири [PERSON] та [PERSON] вигнали [PERSON] з квартири і вона вимушена була проживати у своєї молодшої дочки - [PERSON] Восени 2010 р. [PERSON] та [PERSON] дізнались про те, що вони зняті з реєстраційного обліку. Вважають, що [PERSON] разом з [PERSON], скориставшись пригніченим станом та душевним хвилюванням [PERSON], умисно та з корисливих мотивів ввели її в оману, спонукавши її до підписання позовної заяви про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування у вказаній вище квартирі, а також виписатись з цієї квартири, та, в подальшому, самовправно виселили [PERSON] з квартири. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2013 р. заява [PERSON] про скасування заочного рішення від 29.04.2009 р. була задоволена. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.05.2013 р. було закрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування квартирою, на підставі поданої позивачем заяви. Ухвала набрала законної сили. Посилаючись на ч.1,2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.64, 156 ЖК України, ст.21 ЦК України, ст.ст.328, 345, 355-358, 368, 370, 391, 392, 405 ЦК України, за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради № 966 від 21.09.2010 р. про передачу в спільну часткову власність в рівних долях [PERSON] та [PERSON] по ? частини квартири, кожному, за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 23753 від 21.09.2010 р., видане відділом приватизації житла Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожній. [PERSON], її представник та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, в процесі слухання підтримував позовні вимоги. Представник [PERSON] заперечував проти задоволення позову через його недоведеність та безпідставність. Зазначив, що обставини, викладені в позовній заяві щодо хворобливого стану [PERSON], не доведені в процесі розгляду справи належними та допустими доказами, а [PERSON] та [PERSON] не мешкали в спірній квартирі на час її приватизації, у зв"язку з чим не мали права приймати у ній участь. Представники відповідачів - Запорізької міської Ради, районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району до суду не з»явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заперечень не надали. Представник третьої особи - відділу приватизації житла районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району до суду не з»явився, згоди на участь у розгляді справи до суду не надходило. Згідно ч.3 ст.36 ЦПК України, суд розглянув справу без участі третьої особи. Вислухавши прояснення [PERSON] та її представника, [PERSON], представника [PERSON], приймаючи до уваги позицію [PERSON], допитавши свідків, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачі звернулись до суду з позовом про скасування приватизації та визнання свідоцтва про право власності на житло недійсними, пред»явивши позов до Запорізької міської Ради, районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району та [PERSON], в якому просили визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради № 966 від 21.09.2010 р. про передачу в спільну часткову власність в рівних долях [PERSON] та [PERSON] по ? частини квартири кожному за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло № 23753 від 21.09.2010 р., видане відділом приватизації житла Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожній. В процесі розгляду справи встановлено, що розпорядження та свідоцтво, про скасування яких просять позивачі, видані районною адміністрацією Запорізької міської Ради по Шевченківському району, будь-яких порушень їх прав зі сторони Запорізької міської Ради судом не встановлено, у зв»язку з чим позовні вимоги, пред»явлені до цього відповідача, задоволенню не підлягають. Судом також встановлено, що [PERSON] 18.01.1984 р. виконавчим комітетом Запорізької міської Ради народних депутатів був виданий ордер № 673 серії А-ІХ, на сім»ю з п»яти осіб на право заселення до квартири [ADDRESS]. До складу сім»ї [PERSON] входили дружина - [PERSON] та доньки - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Станом на 11.10.2008 р. в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: основний квартиронаймач - [PERSON], її доньки - [PERSON] та [PERSON], онуки - [PERSON] та [PERSON] та правнука - [PERSON], про що надано копію відповідної довідки (а.с.13) та копію особового рахунку (а.с.12). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р. було задоволено позов [PERSON]; визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]; зобов»язано ВГІРФО Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за вищевказаною адресою (а.с.14). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2009 р. виправлено описку в рішенні Шевченківського районного суду від 29.04.2009 р. по справі за позовом [PERSON] щодо номеру квартири, а саме замість [ADDRESS], виправлено на [ADDRESS] (а.с.15). Вказана ухвала була предметом судового розгляду в суді апеляційної та касаційної інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2013 р. заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р. скасовано. При новому розгляді [PERSON] подала заяву про відмову від позову та закриття провадження по справі, у зв»язку з чим 22.05.2013 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя була постановлена ухвала про закриття провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Ухвала набрала законної сили (а.с.29). 21.09.2010 р. на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської Ради № 966 р передано у спільну часткову власність в рівних долях [PERSON] та [PERSON] по ? частині квартири, кожному, за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Свідоцтвом про право власності на житло № 23753 від 21.09.2010 р. посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві спільної часткової власності в рівних долях [PERSON] та [PERSON] по ? частині(а.с.30). Станом на дату приватизації квартири - 21.09.2010 р. з реєстрації в квартирі була також знята [PERSON], що підтверджено копією її паспорта громадянина України (а.с.8 зв.). З довідки № 5966 від 26.09.2013 р., виданої МКП «Основаніє» (а.с.40), вбачається, що станом на 01.09.2010 р. в квартирі [ADDRESS], були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації за вищевказаною адресою 13.08.2009 р. за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р. Ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. (зі змінами) передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Абзац 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Враховуючи, що рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2009 р., яке стало підставою для зняття позивачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації, скасовано, а провадження по справі закрито, суд дійшов висновку, що вказані позивачі постійно мешкали у спірній квартирі, оскільки були в ній зареєстровані, а тому їх позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені права - захисту, у обраний позивачами спосіб. Разом з тим, судом не встановлено підстав для задоволення вимог [PERSON] з наведених нижче підстав. В позовній заяві [PERSON] вказала, що на час подання позову до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя та на час зняття її з реєстраційного обліку в 2009 р., вона перебувала у пригніченому та безпорадному стані, в результаті чого позивач не віддавала належної оцінки своїм діям та вчинкам. Крім того, позивач зазначила, що [PERSON] та [PERSON] покинули квартиру [ADDRESS] через постійні сварки з [PERSON], які зробили неможливим їх сумісне проживання. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що під час розгляду справи, будь-якими доказами вищезазначені доводи позивача, не підтверджені, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial