Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 22 листопада 2009 року померла мати позивача [PERSON], [INFO], про що у книзі реєстрації смертей [PERSON] відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, зроблено актовий запис за реєстровим № 1884. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння № 13 по вул. Придніпровській у м.Дніпропетровську. Дане домоволодіння належало померлій на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за заповітом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, 03.04.1987 року за реєстрованим номером 1-247. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] разом зі своїм чоловіком [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після померлої є позивач, як син померлої та її чоловік, батько позивача [PERSON]. Однак для оформлення спадщини останні до нотаріальної контори не зверталися, оскільки вважали, що фактично прийняли спадщину. Відповідно до технічного паспорту КП «МБТІ», складеного 06 лютого 1980 року, домоволодіння № 42 по вул. Делегатській в м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 48, 2 кв. м, житловою площею 33, 7 кв. м; літ. Б - літня кухня; літ. В - сарай цегляний, літ. Г- сарай гл./бит.,; літ. Д- вбиральня; №1- огородження, № 2- водоколонка. 05 березня 2011 року помер батько позивача, [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №42 по вулиці Делегатській у м. Дніпро. Вищевказане домоволодіння належало [PERSON] на підставі договору дарування житлого будинку, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, 19.10.1989 року за реєстрованим номером 4-1132. Відповідно до технічного паспорту КП «ДМБТІ», складеного 13 червня 1989 року, домоволодіння № 42 по вул. Делегатській в м. Дніпропетровську складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 72,6 кв. м, житловою площею 60,2 кв. м; літ. Б - вбиральня цегляна; літ. В - сарай гл./бит., літ. Г- сарай дощатий; №1-5 огородження, № 6 - водоколонка. Спірні домоволодіння фактично знаходяться в користуванні позивача, оскільки на момент смерті батька він постійно проживав разом із ним за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Делегатська буд. 42, однак реєстрації місця проживання протягом майже 10 років не мав. Останні роки життя батька позивач поживав з ним однією родиною у спірному домоволодінні, користувався ним, ремонтував його, підтримував у належному стані, доглядав та лікував [PERSON], а потім й поховав його. У встановленому законом порядку позивач звернувся до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини на вказані вище домоволодіння. 15.06.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначене майно, у звязку з тим, що [PERSON] не надав документ, який підтверджує його місце проживання на час сметрі померлих батьків, [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, батько позивача, який помер 05.03.2011 [PERSON], [INFO], прийняв спадщину після своєї дружини, [PERSON], яка складається з домоволодіння № 13 по вул. Придніпровській у м. Дніпропетровську. На підставі зазначеного позивач просить визнати за ним право власності на домоволодіння № 13 по вул. Придніпровській в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 48,2 м2, житловою площею 33,7 м2 , літ. Б- літня кухня; літ. В-сарай цегляний, літ. Г- сарай гл./бит., літ. Д - вбиральня; №1- огородження, №2 - водоколонка, в порядку спадкування за законом після смерті мого батька, [PERSON], [INFO], який помер 05.03.2011 року; визнати за ним право власності на домоволодіння № 42 по вул. Делегатській в м. Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 76,2 м2, житловою площею 60,2 м2, літ. Б- вбиральня цегляна; літ. В-сарай гл./бит., літ. Г- сарай дощатий, літ. Д - вбиральня; №1-5 - огородження, №6 - водоколонка, в порядку спадкування за законом після смерті його батька, [PERSON], [INFO], який помер 05.03.2011 року. В судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримавши надані суду письмові заперечення на позов. Представник третьої особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради у судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], та за реєстровано за номером 1-247, домоволодіння №13 по вулиці Придніпровська у м. Дніпро належить [PERSON]. 22 листопада 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 25 листопада 2009 року, актовий запис №1884. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №13 по вулиці Придніпровська у м. Дніпро. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її чоловік [PERSON] та її син [PERSON]. Після смерті [PERSON] за оформленням спадщини у встановленому законом порядку до нотаріальної контори спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не зверталися, оскільки вважали, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. На підставі договору дарування від 19 жовтня 1989 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під №4-1132 [PERSON] належить домоволодіння № 42 по вулиці Делегатській у м.Дніпро. 05 березня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 09 березня 2011 року, актовий запис №398. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння № 42 по вулиці Делегатській у м.Дніпро. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його син [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. У передбачений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] та після померлої матері. Постановами приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначене майно, у звязку з тим, що [PERSON] не надав документ, який підтверджує його місце проживання на час сметрі померлих батьків, [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України до суду може звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Згідно ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Суд, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 зазначається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про захист своїх прав та наявності спору між сторонами. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати компенсуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed