Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить частина квартири [ADDRESS] , іншими співласниками є треті особи. У вказаній квартирі проживає та зареєстровані позивач та треті особи. Відповідач у вказаній квартирі був зареєстрований як чоловік [PERSON] та проживав там до розірвання шлюбу між ними у липні 2018 року. На даний час відповідач не проживає у квартиті більше року, не являється членом сім`ї позивача, законних прав користування квартирою не має. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, що на даний час належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не прибула, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Третя особи у судове засідання не прибули, подали до суду письмові пояснення, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, та просили суд здійснювати розгляд справи у їхню відсутність. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] являється позивач - [PERSON] та треті особи [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 14.01.2014 року (а. с. 7). Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», в спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Як зазначає позивач, відповідач не являється членом її сім"ї, в квартирі не проживає більше року, що підтверджується актами про непроживання від 12.03.2019 р., 12.05.2019 р. та 12.08.2019 р., його особистих речей в квартирі немає, заходів щодо утримання квартири він не проводить. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу та третім особам на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Як зазначає ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися свою власністю, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати такими, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved