Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.09.2015 року в результаті ДТП було пошкоджено його мотоцикл, шкоду спричинено особою, чия цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». На звернення позивача до страхової компанії, відповідачем було надано лист №06-02/525 від 16.09.2018 року, відповідно якого повідомлено про розмір страхового відшкодування, який становить 36471,10 грн. 07.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яке так і не виплачено. Тому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 62133,28 грн., з яких: 36471,10 грн. - сума страхового відшкодування; 8359,98 грн. - інфляційні втрати; 1217,03 грн. - 3% річних від суми заборгованості; 11085,17 грн. - пеня; 5000,00 грн. - відшкодування збитків. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 29 березня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке позивач отримав 25.04.2018 року. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду із відміткою працівника пошти «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву, а також заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подавав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на вимоги ст.ст. 19, 274 ЦПК України, суму позову та правовідносини, що виникли між сторонами, суд вирішив провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.06.2016 року [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Звільнено [PERSON] від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов'язки: не виїжджати за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з'являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти кримінально-виконавчу інспекції про зміну місця проживання. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судові витрати за проведення транспортно-трассологічної експертизи у розмірі 3958,20 грн., за проведення автотехнічної експертизи у розмірі 1762 грн. Провадження в частині розгляду цивільних позовів [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Фенікс» про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди, витрат на правову допомогу - закрито. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 20.09.2015 року, [PERSON] близько о 10-25 годині, керуючи автобусом «Неоплан-116», р.н. [NUMBER], рухався по Білгородському шосе м. Харкова зі сторони автошляху «Київ-Харків-Довжанський» в напрямку вул. Ентузіастів. В ході руху, по вищевказаному шосе, біля буд. №4 по вул. Латишева, [PERSON] згідно з висновком судово - автотехнічної експертизи №10861 від 31.03.2016, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 та п.п 1.3 розділу 1 «Горизонтальна розмітка» Розділу 34 Правил дорожнього руху України та при розвороті ліворуч, не надав дороги мотоциклу «Хонда СВ 750», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], [INFO], який рухався в попутному напрямку позаду. Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що 20.09.2015 року в результаті ДТП було пошкоджено його мотоцикл, шкоду спричинено особою, чия цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз». На звернення позивача до страхової компанії, відповідачем було надано лист №06-02/525 від 16.09.2018 року, відповідно якого повідомлено про розмір страхового відшкодування, який становить 36471,10 грн. 07.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач зазначає, що страхове відшкодування так і не було виплачено. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. За положеннями п. 36.2.ст. 62 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначеними статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Матеріали справи не містять відомостей щодо прийняття страховиком відповідного рішення у строк, передбачений Законом. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату. При цьому за положеннями страховий випадок відповідно ст. 8 Закону України «Про страхування» - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно із п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed