Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.07.2004 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу ними було придбано спільне майно, а саме: автомобіль Mitsubishi Space Star, д/н [NUMBER], вартістю 60 000,00 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Не бажаючи здійснювати поділ майна, відповідач продав вказаний автомобіль третій особі, який являється рідним батьком позивачки та на даний час користується та розпоряджається даним автомобілем. За умовами усної угоди між відповідачем та третьою особою половина суми за автомобіль мала бути передана позивачці та спрямована на потреби неповнолітньої доньки, а інша половина направлена на особисті потреби відповідача, на період, поки він не знайде собі роботу. Про дану угоду позивачці стало відомо у приміщенні Деснянського районного суду м. Києва під час розгляду справи про розірвання шлюбу між сторонами. Однак жодних коштів від продажу автомобіля позивачці сплачено не було, а тому вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить поділити майно, що входить до спільної сумісної власності подружжя, а саме грошові кошти в розмірі 60000,00 грн. між позивачкою та відповідачем у рівних долях, а також стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по даній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження по даній справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року повернуто апеляційну скаргу відповідача [PERSON] на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2018 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2017 року залишено без змін. 17.08.2018 року представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у відзиві, представник зазначає, що позивачка та відповідач на початку 2013 року, перебуваючи у шлюбі, вирішили придбати автомобіль для спільних потреб сім'ї, вартістю близько 60000,00 грн. (8 000,00 доларів США). На сайті autoria.ua був вибраний автомобіль Mitsubishi Space Star 2003, який знаходився у м. Кременчук. Даний автомобіль сподобався позивачці та відповідачу, у зв'язку з чим вони вирішили його придбати. Однак через те, що автомобіль знаходився у м. Кременчук, ані позивач, ані відповідач за ним з'їздити через зайнятість не могли, тому вирішили, що за автомобілем поїде рідний брат відповідача [PERSON]. У березні 2013 р. [PERSON] поїхав до м. Кременчука. Спільно було вирішено, що готівкові кошти [PERSON] із собою везти не буде через певні об'єктивні загрози збереження грошових коштів, а у разі придбання автомобіля сплатить його вартість із своїх власних збережень, що знаходилися на його валютному рахунку, а по приїзду сторони повернуть йому грошові кошти. У подальшому автомобіль Mitsubishi Space Star був придбаний [PERSON] за власні кошти, перевезений до м. Києва та зареєстрований на ім'я відповідача. Приблизно через місяць після придбання автомобіля позивачка разом з відповідачем вирішили його продати, оскільки [PERSON] не могла ним керувати через великі габарити автомобіля. У зв'язку з тим, що автомобілем користувалися не тривалий період часу, було вирішено грошові кошти, відкладені позивачем та відповідачем на придбання автомобіля, [PERSON] не повертати, а продати автомобіль, після чого грошові кошти і повернути, а кошти, що були заощаджені сторонами, направити на будівництво будинку. Третя особа [PERSON] висловив бажання придбати спірний автомобіль, про що повідомив позивачу і відповідачу. Однак грошові кошти на придбання даного автомобіля станом на травень 2013 р. у нього були відсутні, а тому він звернувся до [PERSON] з проханням надати йому час щодо виплати грошових коштів за автомобіль. [PERSON] погодився на таку, пропозицію, однак за умови, що переоформлення автомобіля буде здійснено з відповідача на третю особу лише тоді, коли вже всю суму було сплачено. З того ж часу [PERSON] почав користуватися автомобілем. Про таку домовленість між [PERSON] та [PERSON] знали і позивачка і відповідач. Після продажу автомобіля, що належав [PERSON] на праві власності, останній віддав частину грошових коштів [PERSON], а кінцевий розрахунок здійснив у червні 2014 року. Після проведення повного розрахунку автомобіль було переоформлено на ім'я [PERSON] Переоформлення здійснювалося за згодою позивачки, оскільки відповідач на той час перебував у зареєстрованому шлюбі, а тому без згоди позивачки це зробити було неможливо. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. 26.12.2018 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено про те, що продаж автомобіля Mitsubishi Space Star здійснений на підставі довідки-рахунку, яка видавалася на час укладання угоди (червень 2014 р.) на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371 (1371-2009-п ). Абзацами 2,3 п. 8 даного Порядку встановлено що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріпленні печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Таким чином, довідка-рахунок видається суб'єктом господарювання, який здійснює реалізацію (продаж) автотранспортних засобів, а отже підтверджує факт оплатності даної угоди. Крім того, у Броварському міськрайонному суді Київської області розглядається справа про визнання незавершеного будівництвом будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя. У даній позовній заяві [PERSON] вказує, що автомобіль був ним проданий (не зазначаючи кому), але безпідставно стверджує, що кошти від його продажу були витрачені на будівництво спірного будинку. Щодо згоди [PERSON] на продаж автомобіля, то представник зазначає, що остання не надавала свою згоду, будь-яких доказів на підтвердження цього відповідачем не надано. На підставі викладеного представник позивачки просить задовольнити позовні вимоги позивачки [PERSON] у повному обсязі. 12.02.2019 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що він не погоджується із твердженнями, викладеними у відповіді на відзив. Вказує також і про те, що ним неодноразово подавалися клопотання про зупинення провадження у справі до моменту вирішення справи Броварським міськрайонним судом, де фігурує продаж автомобіля Mitsubishi Space Star 2003, оскільки у тій справі буде надаватися оцінка фактам, викладеним у позові. Однак судом двічі було відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. На початку судового розгляду представник відповідача [PERSON] просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити на підставі заперечень, викладених у відзиві. В подальшому представник відповідача у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 17.07.2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2014 року залишено без змін. За час шлюбу подружжям набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме автомобіль "Mitsubishi Space Star 2003". У своїх позовних вимогах позивачка просить здійснити поділ майна, а саме грошових коштів у сумі 60000, 00 грн., між сторонами, стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 30000, 00 грн. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказує про те, що спірний автомобіль був придбаний у травні 2013 року за грошові кошти його рідного брата [PERSON] На підтвердження даних заперечень стороною відповідача суду надано як доказ скриншот оголошення про продаж автомобіля Mitsubishi Space Star 2003 в м. Кременчук з сайту auto.ria.ua, фото копію даного автомобіля, а також історію по картковому рахунку [PERSON], з якого вбачається факт зняття коштів з його рахунку 13.03.2013 року у розмірі 7600,00 USD. Дані докази містяться в матеріалах справи (а.с. 164-167). Вказаний автомобіль після придбання був зареєстрований на ім'я відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, що міститься у матеріалах даної справи. У подальшому автомобіль Mitsubishi Space Star був проданий третій особі [PERSON], який є рідним батьком позивачки [PERSON] Факт продажу спірного автомобіля третій особі підтверджується довідкою-рахунком від 20.06.2014 року, що видана на ім'я третьої особи Філією № 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Арко» (а.с 11). Крім того, в матеріалах справи міститься роздруківка з сайту з оголошень третьої особи [PERSON], про намір продати належний йому автомобіль Volkswagen Golf 3, в якому зазначено про те, що він продає свій автомобіль у зв'язку із придбанням мінівена. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідач [PERSON] є її сином, а позивачка [PERSON] - колишньою невісткою. Відповідач був одружений з позивачкою, вони збиралися придбати автомобіль, почали шукати авто. Син [PERSON] побачив оголошення про продаж автомобіля Mitsubishi Space Star, який знаходився у м. Кременчук. Невдовзі [PERSON] поїхав до м. Кременчук за автомобілем, там зняв гроші з власного банківського рахунку, придбав автомобіль Mitsubishi Space Star і привіз до м. Києва. Невістка деякий час використовувала авто, але потім вони вирішили його продати. Гроші за автомобіль [PERSON] ніхто не повернув. [PERSON] вирішив придбати автомобіль Mitsubishi Space Star, а свій старий автомобіль продати. Гроші за авто Mitsubishi Space Star [PERSON] сплатив [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що відповідач [PERSON] є його рідним братом, він разом з дружиною хотіли придбати автомобіль. Після того, як він особисто знайшов оголошення про продаж авто Mitsubishi Space Star у м. Кременчузі, поїхав туди, зняв зі свого рахунку грошові кошти у розмірі 7600,00 USD, придбав даний автомобіль і на транзитних номерах повернувся до м. Києва. Після придбання автомобіль він передав сім'ї брата. Але потім позивачці автомобіль не сподобався, вони вирішили його продати. У подальшому автомобіль вирішив придбати [PERSON], він допоміг продати йому власний автомобіль, і з того часу останній почав користуватися автомобілем Mitsubishi Space Star. [PERSON] віддавав грошові кошти за придбаний автомобіль саме йому, але частинами. Після того, як гроші були сплачені повністю, автомобіль був перереєстрований на ім'я [PERSON] Також свідок зазначив, що грошові кошти, витрачені ним на придбання автомобіля, сім'єю брата повернуті йому не були. Слід зазначити, що вказані обставини придбання автомобіля саме рідним братом відповідача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і не оспорювалися стороною позивача, але при цьому суд звертає увагу на той факт, що той факт, що автомобіль був придбаний саме за грошові кошти, що належали брату відповідача, не знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. Крім того, факт зняття грошових коштів [PERSON] з банківського рахунку не свідчить про те, що вони були використані для придбання спірного автомобіля. Також сторонами не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що автомобіль був придбаний саме за ту суму, що була знята з банківського рахунку. Окрім того, як встановлено судом, автомобіль Mitsubishi Space Star був зареєстрований на ім'я [PERSON], а не його брата. Таким чином, твердження відповідача про те, що автомобіль був придбаний за особисті гроші його брата не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не були підтверджені жодними належними доказами. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім"ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вбачається з письмових матеріалів справи та встановлено судом, відчуження спірного автомобіля було здійснено відповідачем 20.06.2014 року, а шлюб між сторонами розірвано 18.07.2014 року. Тобто продаж автомобіля відбувся у період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі. Під час розгляду справи судом представник позивача стверджував, що у період відчуження спірного автомобіля сторони по справі разом не проживали, але даний факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, не був доведений належними доказами. З урахуванням викладеного вище та вимог діючого законодавства суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача грошових коштів немає, оскільки відчуження автомобіля відбулося у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому модна дійти обґрунтованого висновку, що кошти, отримані за продаж автомобіля, були використані в інтересах сім'ї. Належних доказів на підтвердження протилежного суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову, а саме твердження, що нею не було надано згоду на продаж автомобіля Mitsubishi Space Star, а також про наявність усних угод між відповідачем та третьою особою щодо володіння, користування та розпорядження спірним автомобілем, що їй не було відомо про відчуження автомобіля і вказані кошти від продажу вона не отримувала, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, а тому суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed