Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому (в редакції заяви про уточнення вимог від 09.06.2016 року) зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № MR14GA00000049 від 16 вересня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 58380,83 доларів США строком до 16.09.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу [PERSON] кредит. Зобов'язання за вказаним договором забезпечено порукою, відповідно до договору від 16 вересня 2008 року укладеному з поручителем [PERSON] У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, виникла заборгованість станом на 17.12.2015 року в розмірі 33653,89 дол. США ( в редакції заяви про уточнення вимог від 09.6.2016 року), яка складається з наступного: 30362,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 3082,75 доларів США - заборгованість за процентами; 208,29 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом. Виходячи з викладеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 33653,89 дол. США, що за курсом НБУ від 17.12.2015 року за 1 дол. США 23,51 грн., складає 791515,13 грн., а також судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати припиненою поруку за договором № MR14GA00000049 від 16 вересня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Приват банк» та нею. В обгрунтування позову зазначила, що між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» дійсно 16 вересня 2008 року укладено договір поруки, згідно якого вона зобов'язалась нести перед банком солідарну відповідальність за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Згідно п. 8.1 кредитного договору [PERSON] отримав від позивача кредитні кошти на строк з 16.09.2008 року по 16.09.2018 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 58350,83 доларів США, на наступні цілі: у розмірі 52125,53 дол. США на споживчі цілі, з них 50000,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 371,25 дол. США - для сплати страхового платежу страхування майна; 254,28 дол. США - для сплати с особистого страхування, а також у розмірі 6255,30 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п. п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00%, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Як їй стало відомо в подальшому, відповідно до умов п. 3 Додаткової угоди № 1 від 01.12.2014 року пункт 8.1. кредитного договору викладено у наступній редакції: [PERSON] отримав від позивача кредитні кошти на строк з до 24.09.2028 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 62706,49 доларів США, на наступні цілі: у розмірі 52125,53 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 10580,96 дол.США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п. п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00%, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Також додана нова умова до п. 2 Додаткової угоди, яка передбачає, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в Графіку погашення кредиту понад 31 день, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 457,51 дол. США., що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя. При цьому, жодних додаткових договорів між банком та нею складено не було. Посилалась на те, що банк порушив вимоги ст. 559 ч.1 ЦК України, за змістом яких порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, просила визнати договір поруки, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» припиненим. Представник позивача за первісним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» Лапшова Є.Ф., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, просила основний позов банку задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві та в письмових запереченнях проти зустрічного позову, а у задоволенні зустрічного позову просила відмовити у зв'язку з безпідставністю вимог. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та представник відповідачів за основним позовом [PERSON], яка діє на підставі довіреностей, у судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити, заперечували проти задоволення первісного позову у частині стягнення заборгованості з [PERSON] Вислухавши учасників справи, що з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов - задоволенню в повномуобсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № MR14GA00000049 від 16 вересня 2008 року, який був укладений між позивачем та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 58380,83 доларів США строком до 16.09.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а. с. 14-17). Позивач свої обов'язки за договором виконав, надавши [PERSON] кредит. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Судом з наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що [PERSON] в порушення умов кредитного договору свої обов'язки виконав частково, затримавши сплату кредиту та процентів за його користування, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 17.12.2015 року становить 33 653,89 дол. США та складається з наступного 30362,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 3082,75 доларів США - заборгованість за процентами; 208,29 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом (а.с. 148-153). За таких підстав, коли встановлено, що з вини [PERSON] зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позивач набув право вимагати від відповідача повернення кредиту в повному обсязі. За таких обставин позовні вимоги за основним позовом про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення уми заборгованості за кредитним договором з позичальника - відповідача [PERSON] Вирішуючи зустрічний позов [PERSON], суд дійшов висновку про обгрунтованість цих вимог з огляду на наступне. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та [PERSON], 16 вересня 2008 року укладений договір поруки № MR14GA00000049/2, згідно умов якого остання, на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором ,поручилася перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, пені та інших платежів ( а.с. 20). Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору визначено, що [PERSON] отримав від позивача кредитні кошти на строк з 16.09.2008 року по 16.09.2018 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 58350,83 доларів США, на наступні цілі: у розмірі 52125,53 дол. США на споживчі цілі, з них 50000,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 371,25 дол. США - для сплати страхового платежу страхування майна; 254,28 дол. США - для сплати с особистого страхування, а також у розмірі 6255,30 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п. п. 2.1.3., 2.2.7даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00%, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, підставою для припинення поруки в порядку ч.1 ст.559 ЦК України є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов"язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова ВСУ від 05.02.2014 року №6-160цс13). Згідно правової позиції, висловленої в постанові ВСУ №6-20цс11 від 21.05.2012 року, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами, установлення (збільшення) розміру неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення. З пункту 3 Додаткової угоди № 1 від 01.12.2014 року, до кредитного договору № MR14GA00000049 від 16 вересня 2008 року, вбачається, що пункт 8.1. кредитного договору викладено у наступній редакції: [PERSON] отримав від позивача кредитні кошти на строк з до 24.09.2028 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 62706,49 доларів США, на наступні цілі: у розмірі 52125,53 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 10580,96 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбачених п. п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00%, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Також додана нова умова до п. 2 Додаткової угоди, яка передбачає, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених в Графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 457,51 дол. США. (а.с. 48) У п. 22 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується розмір його відповідальності. У даному випадку зі зміною умов кредитного договору з 01.12.2014 року збільшився обсяг відповідальності поручителя, з яким він попередньо погодився при укладанні договору поруки, та банк не надав письмових доказів, які б свідчили, що [PERSON] була повідомлена про зміну істотних умов договору та надавала згоду на укладення додаткової угоди, в наслідок чого відбулася суттєва зміна обсягу її відповідальності. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» підлягають частковому задоволенню (в частині стягнення заборгованості лише з позичальника за кредитим договором), а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме порука є припиненою з моменту зміни істотних умов договору, а саме з 01 грудня 2014 року. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 553, 559, 614, 615, 625, 629, 1048, 1054, 1050, ЦК України, Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, та

Outcome: partial