overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 29 серпня 2007 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на життя та сім'ю. Шлюбно-сімейні відносини фактичного припинені, спільне господарство не ведеться з січня 2014 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, у зв"язку з чим позивачка просить розірвати їх шлюб. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, зазначила, що примирення між ними неможливе, виказала бажання після розлучення іменуватися дошлюбним прізвищем "[PERSON]". Відповідач у судовому засіданні позов визнав, також вважає, що шлюб необхідно розірвати, примирення неможливе, Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 29 серпня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 1599. Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на життя та їх небажання зберігати сім'ю. Подружжя не знаходить взаємопорозуміння в сімейних відносинах, шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться з січня 2014 року. Сім'я існує лише формально. Спорів матеріального характеру сторони не заявили. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що позивачка після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись, що сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, не бере участі у вихованні дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. У судове засідання позивачка подала заяву, якою позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засіданя не з'явився подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 та ст.183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, суд врахувавши обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 18 червня 1986 року вона працювала в КП «Глухівська міська друкарня» набиральницею набірної строковідливної машини. 31 січня 2014 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Однак при звільненні її з роботи відповідач не виплатив 6578 грн. 40 коп. заборгованості по заробітній платі, які позивачка просить стягнути з відповідача. Також позивачка просить стягнути з відповідача 1425грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги і просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 6575 грн. 21 коп. Решту своїх вимог вона залишила без зміни. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що він повністю визнає суму заборгованості по заробітній платі. Однак вважає, що позивачкою неправильно проведений розрахунок компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Тому він згоден сплатити позивачці 1260 грн. 65 коп. за час затримки розрахунку при звільненні оскільки, оскільки саме таку суму, за його підрахунком, складає ця компенсація. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так судом встановлено, що 18 червня 1986 року позивачка була прийнята на роботу до КП «Глухівська міська друкарня» набиральницею набірної строковідливної машини. А 31 січня 2014 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації повинна проводитись в день звільнення. Однак судом встановлено, при звільненні позивачки з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 6575 грн. 21 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із вимог даного закону з відповідача на користь позивачки також необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Як вбачається при цьому із матеріалів справи. середньомісячний заробіток позивачки складає 1360 грн. 23 коп., а середньоденний - 66 грн. 35 коп. Таким чином, відповідно до „Порядку обчислення середньої заробітної плати" затв. Постановою КМ України № 100 від 8.02.95року, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 31 січня 2014 року ( тобто з дня звільнення) і по 27 лютого 2014 року ( день винесення рішення) складає 1260 грн. 65 коп., які також необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 4 лютого 1977 року вона працювала в КП «Глухівська міська друкарня» друкарем офсетного друку. 27 серпня 2014 року вона була звільнена з роботи в зв'язку із ліквідацією підприємства на підставі п.1ст.40 КЗпП України. Однак при звільненні її з роботи відповідач не виплатив 9424 грн. 78 коп. заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам, які позивачка просить стягнути з відповідача. Також позивачка просить стягнути з відповідача 1254 грн. 58 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач позов визнав повністю. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав: Так судом встановлено, що 4 лютого 1977 року позивачка була прийнята на роботу до КП «Глухівська міська друкарня» друкарем офсетного друку. 27 серпня 2014 року вона була звільнена з роботи в зв'язку із ліквідацією підприємства на підставі п.1ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації повинна проводитись в день звільнення. Однак судом встановлено, при звільненні позивачки з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату та інші виплати в сумі 9424 грн. 78 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи із вимог даного закону з відповідача на користь позивачки також необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, відповідно до „Порядку обчислення середньої заробітної плати" затв. Постановою КМ України № 100 від 8.02.95року, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 27 серпня 2014 року ( тобто з дня звільнення) і по 29 вересня 2014 року ( день винесення рішення) складає 1254 грн. 58 коп., які також необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись що від цивільного шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач працює на підприємстві, отримує заробітну плату, але ніякої допомоги на утримання сина не надає. Угоди про добровільну сплату між ними не досягнуто. У судове засідання позивачка не з'явилася надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засіданя не з'явився надав заяву, в якій не заперечував проти позовних вимог, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 та ст.183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, суд врахувавши обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку: стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись що від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги та не бере участі у вихованні дітей. Їй одній матеріально важко утримувати дітей, оськільки вона ніде не працює і ніяких доходів не має. Добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. У судове засідання позивачка не з'явилася надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засіданя не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частина 3 ст.181 та ст.183 СК передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, суд врахувавши обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку: стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Зазначає в позові, що донька знаходиться на її утриманні, проте одній важко матеріально утримувати дитину, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, тому просить стягувати аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 та ст.183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, суд врахувавши обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку, стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Зазначає, що ніде не працює так, як дитина часто хворіє, що не дає їй можливості працевлаштуватись, ніяких доходів не має, одній матеріально важко утримувати дитину, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання. У судове засідання позивачка подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач у судове засіданя подав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 та ст.183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, суд врахувавши обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись що від шлюбу з відповідачем має трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]р.н., які знаходяться на її утриманні. Зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги та не бере участі у вихованні дітей, їй матеріально важко утримувати дітей, оськільки вона ніде не працює і ніяких доходів не має. Добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто, просила стягувати на утримання 3-х дітей 1/2 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до повноліття дітей. У судове засідання позивачка подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засіданя двічі не з'явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення та розписка про отримання судової повістки. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.180 СК батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст.181 та ст.183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України, суд врахувавши обставини, що мають істотне значення, прийшов до висновку: стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 листопада 1995 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та сім'ю. Шлюбні відносини фактично припинено, спільне господарство не ведеться з березня 2014 року. Спільне життя та збереження шлюбу неможливе, у зв"язку з чим позивачка просить розірвати їх шлюб. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, виказала бажання після розірвання шлюбу і на далі іменуватися прізвищем "[PERSON]". Відповідач у судовому засіданні позов визнав, наполягав на розірванні шлюбу. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. 04 листопада 1995 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Радянського району м. Києва було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 562. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO]; доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на життя та їх небажання зберігати сім'ю. Подружжя не знаходить взаємопорозуміння в сімейних відносинах, шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться з березня 2014 року. Сім'я існує лише формально. Спорів матеріального характеру сторони не заявили. Клопотань про надання терміну на примирення не заявляли, зазначаючи, що їх рішення з цього приводу є обдуманим та остаточним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що позивачка після розірвання шлюбу бажає і на далі іменуватися шлюбним прізвищем "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 31 березня 2001 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим через різні погляди на життєві цінності, подружнє життя та ведення спільного господарства, внаслідок чого між ними постійно виникали непорозуміння та сварки, що призвело до втрати взаємоповаги та будь-яких почуттів один до одного. Шлюбні відносини фактично припинено, спільне господарство не ведеться, проживають окремо з липня 2011 року. Шлюб існує формально, примирення неможливе, у зв"язку з чим позивачка просить розірвати шлюб. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, строк для примирення не надавати, шлюб розірвати. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, також просив шлюб розірвати, зазначаючи, що термін на примирення їм не потрібен. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 31 березня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 276. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою. Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на життя та їх небажання зберігати сім'ю. Подружжя не знаходить взаємопорозуміння в сімейних відносинах, шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться з липня 2011 року. Сім'я існує лише формально. Спорів матеріального характеру сторони не заявили. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по розгляду вказаної справи, зокрема, судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом просила постановити судове рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням , що розташоване за адресою:[ADDRESS], оскільки вказана особа з 2009 рку не проживає у спірному приміщенні , не цікавиться житлом, не сплачує комунальні послуги тощо, чим фактично перешкоджає позивачці у реалізації права власності на житло. Позивачка подала заяву, в якій позов підтримала, проти заочного розгляду не заперечила.. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе, враховуючи згоду позивача, провести заочний розгляд справи на підставі ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторону позивача, свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного : Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] (а.с.6-8). Згідно довідки обслуговуючої організації (а.с.12) за вказаною адресою зареєстровані : позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 11.11.2008 року по теперішній час . Як встановлено судом, відповідач протягом тривалого часу , а саме з 2009 року у спірній квартирі не проживав. Доказів на спростування вказаної обставини суду не надано. Судом також встановлено, що [PERSON] житлом не цікавиться, комунальних послуг не оплачує, не бере участі у витратах по утриманню та ремонту квартири. З боку позивача відповідачу не чинилися будь-які перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Дані факти встановлені судом. Доказів, які б свідчили про наявність поважних причин непроживання відповідача в спірному приміщенні у матеріалах справи відсутні. Суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Outcome: approved