Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви від 11.09.2018 р. просило стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість в розмірі 59 399,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1559 022,68 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 21660, 79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 568 521,74 грн.; суми заборгованості за відсотками - 17349,85 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 455 374.30 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту -11702,20 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 307142,78 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 8686,23 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 227983,87 грн., та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 07.03.2007 р. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №805/16/18-4/7-50. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши боржникові грошові кошти у розмірі 44 815,00 дол. США., що є еквівалентом 226 315,75 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконала, в результаті чого станом на 07.06.2017 року утворилась заборгованість за кредитом в сумі 89 358,82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 2345 363,78 грн. У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вищевказаним договором по кредиту був укладений договір поруки №805/13/18-5/7-227 від 07.03.2007 р. з [PERSON] та [PERSON] , які зобов`язались відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідач, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених договором кредиту. У зв`язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Оболєнської С.А. від 02.02.02018 року цивільну справу за позовною заявою ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.04.2018 р. прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Уксоцбанк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, а також закрито підготовче провадження за первісним та зустрічним позовами та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] зазначав, що з позовними вимогами ПАТ «Укрсоцбанк» не погоджується в повному обсязі, оскільки з наданих банком розрахунків заборгованості вбачається, що банком були збільшені відсотки за кредитним договором, однак зазначені дії були здійснені без відома поручителя [PERSON] . Згідно вимог ч.1 ст. 599 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 18.06.2012 року у справі №6-73цч12, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання, без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення, в тому числі, розміру процентів. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформативності поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої ст. 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З наданого ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що з 10.11.2018 року процентна ставка за кредитом була збільшена з 13% до 14% річних. Натомість банк не повідомляв про збільшення процентної ставки [PERSON] та не укладав ніяких додаткових угод до договору поруки. Також, у відзиві на позов представник відповідача [PERSON] зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж боржником був сплачений 09.12.2008 року. Разом з тим, договором поруки, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та поручителем [PERSON] , не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору встановлено, що діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (п. 5.2. ст. 5 договору поруки). Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.09.2014 р. № 6-53цс14, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування об`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Проте ПАТ «Укрсоцбанк» не скористався правом вимоги до поручителя про виконання основного зобов`язання щодо повернення кредиту згідно умов договору частинами або всієї суми заборгованості в межах встановленого законом шестимісячного строку з часу настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором з 2008 року. І тільки в 2018 році ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 26.03.2018 року представником [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «Укрсоцбанк», в якій він, посилаючись на збільшення банком відсотків за користування кредитом без згоди поручителя та не визначення договором поруки строку, після закінчення якого порука припиняється, посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, просив визнати договір поруки №805/13/18-5/7-277 від 07.03.2007 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] , припиненим, та стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] судові витрати. У відповіді на відзив представник ПАТ «Укрсоцбанк» зазначав, що проти доводів, викладених представником [PERSON] , заперечує, посилаючись при цьому на те, що відповідно до договору поруки 2 [PERSON] зобов`язався відповідати солідарно та у повному обсязі за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Пунктом 2.1.1 договору про внесення змін до договору кредиту визначена дата остаточного повернення кредиту - 06.03.2022 р. Тобто умови договору поруки 2 свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки, в розумінні ст. 251 ЦК України, а саме - 06.03.2022 р. Таким чином, посилання представника [PERSON] на ст. 599 ЦК України щодо не встановлення строку припинення поруки є безпідставним. Припинення правовідносин (зобов`язань) здійснюється у спосіб, визначений договором чи законом. Заявлені [PERSON] вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту судом цивільних прав та не передбачені договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки в порядку ч.1 ст. 559 ЦК України при наявності в сукупності двох умов: 1) внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання та 2) збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Змінами основного зобов`язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважається поява для поручителя інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків за ч.1 ст. 559 ЦК України. Отже, ні Законом ні договором поруки не передбачено припинення поруки за рішенням суду, і такі вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту цивільних прав. Що стосується строку позовної давності, то умовами кредитного договору п.1.1 чітко зазначено кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту, а саме 06.03.2022 року, тому перебіг позовної давності необхідно застосовувати відповідно до 06.03.2022 року. Тобто, початок обчислення строку пред`явлення кредитором до відповідача позову про повернення отриманих у кредит коштів пов`язаний з моментом настання строку виконання зобов`язання в повному обсязі, а не фатом припинення сплати кредиту. Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» вважає, що оскільки строк виконання зобов`язання у повному обсязі не настав, позивач пред`явив позов у строки, передбачені діючим законодавством. Аналогічні заперечення представник ПАТ «Укрсоцбанк» висловив у відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] та просив відмовити у її задоволенні в повному обсязі. Від представника ПАТ «Укрсоцбанк» разом з позовом надійшло клопотання, згідно якого він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 17). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мудраченко І.В. первісний позов ПАТ «Укрсоцбанк» не визнав, просив суд у його задоволенні в частині вимог стосовно [PERSON] відмовити. Зустрічний уточнений позов про визнання поруки припиненою підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 07.03.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 805/16/18-4/7-50, згідно умов якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 44815,00 дол. США, з сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 06.03.2022 року на умовах, визначених договором кредиту (а.с.6-8). Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14.06.2010 р. приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки від 07.03.2007 р. (а.с.16). У забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед банком укладені договори поруки №№ 805/13/18-5/7-277; 805/13/18-5/7-276 від 07.03.2007 р. з [PERSON] та [PERSON] , відповідно до п. 1.1. яких [PERSON] та [PERSON] зобов`язались перед кредитором відповідати за виконання позичальником умов щодо слати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №805/16/18-4/7-50 від 07.03.2007 року (а.с.9,10). У порушення умов Договору позичальник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, в результаті чого станом на 07.06.2017 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 89 358, 82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 2345 363,78 грн., та складається з: суми заборгованості за кредитом 39586,43 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1039008,56 грн.; суми заборгованості за відсотками 29383,96 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить771228,57 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 11702,20 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 30 142,78 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків 8686,23 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 227983,87 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.20-21). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 19 грудня 2011 р. у справі № 6-84цс11. Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За законом у цьому випадку немає так званої обов`язкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутися в суд з позовом до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником за кредитним договором; між кредитором і поручителем за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин. Так, Верховний суд вказує, що кредитор має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому у разі пред`явлення вимоги кредитора про виконання обов`язку лише до поручителів останні солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Отже, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках Приймаючи до уваги викладені обставини, доведеність з боку позивача факту порушення [PERSON] умов договору кредиту №805/16/18-4/7-50 від 07.03.2007 року та відсутність доказів погашення нею заборгованості, суд визнає вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням задоволення зустрічного позову. В частині позовних вимог ПАТ «Уксоцбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд підстав для задоволення позову не вбачає і вважає обґрунтованим зустрічний позов про визнання поруки припиненою, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, відповідач [PERSON] , а відтак і поручитель [PERSON] взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, встановленого п.1.1. договору кредиту №805/16/18-4/7-50. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідачі виконували свої права та обов`язки відповідно до умов кредитного договору згідно з графіком щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до 02.09.2009 року, коли [PERSON] порушила умови договору і не сплатила черговий платіж. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Договором поруки, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та поручителем - [PERSON] , не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором (п. 5.2. ст. 5 договору поруки). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором від відповідача [PERSON] був отриманий банком 02.09.2009 року, а до суду позивач звернувся 22.12.2017 року, тобто після закінчення встановленого законом шестимісячного строку. До того ж судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості Позивачем були збільшені відсотки за кредитним договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення (збільшення розміру) неустойки, тощо. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що припинення поруки в разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Згідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводить такі зміни умов основного зобов`язання, без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення ( збільшення розміру ) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов`язанні, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а матеріали справи не містять доказів інформованості поручителя [PERSON] і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання поруки припиненою". Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2012 року у справі №6-73цч12. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 10.11.2018 року процентна ставка за кредитом була збільшена з 13% до 14% річних. Відповідно до п.п.3.3.2 Договору поруки №805/13/18-5/7-277 від 07.03.2007 року Кредитор зобов`язаний до моменту виконання зобов`язання, забезпеченого порукою, не змінювати умов Договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя. Натомість, позивач не надав до суду доказів повідомлення про збільшення процентної ставки [PERSON] або додаткових угод до договору поруки. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічного позову та його задоволення. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial