Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивачка, посилаючись на те, що 09 грудня 1998 року купила у [PERSON], в інтересах якої за письмовою довіреністю діяла [PERSON], ціле домоволодіння під [ADDRESS], і з того часу по теперішній час безперервно володіє, користується і розпоряджається зазначеною нерухоміс,тю, постійно проживає у житловому будинку зі своєю сім'єю, доглядає, ремонтує, обслуговує та охороняє його, обробляє земельну ділянку , прибирає прилеглу територію, тощо, однак вільно розпоряджатись фактично придбаною нерухомістю позивачка не в змозі оскільки вище зазначений житловий будинок не зареєстровано на ім'я позивачки, а зареєстровано на ім'я представника продавця [PERSON] - [PERSON], а тому просила суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], що зареєстрований в реєстрі під № 1649 укладений 09 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, [PERSON] та визнати за нею право власності на придбану нерухомість, яка складається з житлового будинку [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача за письмовою довіреністю [PERSON] з»явився, позовні вимоги своєї довірительки підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання з'явився, з позовом погодилася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно він посвідчував Договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], що зареєстрований в реєстрі під № 1649 укладений 09 грудня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON], і важає, що є нічим іншим як помилкою, те що зазначений житловий будинок не зареєстровано на ім'я позивачки, а зареєстровано на ім'я представника продавця [PERSON] - [PERSON] . Вислухавши пояснення представника позивача по справі, відповідача, свідка дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року в с.Потіївка Радомишльського району Житомирської області. З договору купівлі-продажу домоволодіння укладеного 09 грудня 1998 року, посвідченого [PERSON] - приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області, [PERSON], продала, а [PERSON] купила ціле домоволодіння під [ADDRESS]. З довідки Потіївської сільської ради № 175 від 15.12.2014 року, встановлено, що [PERSON] проживає [ADDRESS]. З інформації про право власності на нерухоме майно Житомирського обласного бюро технічної інвентаризації від 11.12.2014року за № 638 вбачається, що за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] Вартість жилого будинку [ADDRESS] складає 179933 грн. З повідомлення Потіївської сільської ради № 15 від 20.01.2015 року, встановлено, що на території Потіївської сільської ради вулиці Івана Франка взагалі не існувало. Відповідно до погосподарських книг існувала [ADDRESS], а в інформреєстрі помилково була вказана [ADDRESS], в зв"язку з чим в жовтні 2014 року було прийнято рішення № 704 від 02.10.2014 року про перейменування [ADDRESS] на [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Зважаючи на той факт, що для позивачки, згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, яка зазначає, що «правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним» - реально правові наслідки, що були обумовлені договором купівлі-продажу домоволодіння, не настали - то це є підставою визнання цього правочину недійсним (в даному випадку Договору купівлі-продажу домоволодіння № 1649 від 09.12.1998 року), адже відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог. які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 11, 12, 15, 16, 20, 328, 347, 368, 386, гл. гл. 84, 86, 87 ЦК УРСР, ст. 60-63 СКУ, ст.ст. 203, 209, 215, 655 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 8, 27, ЗО, 35-37, 38, 79, 80, 89, 114, 118-120, 123, 182, 315-316, 321, 331, 1218, 1223, ст.ст. 10, 11, 60, 80, 81, 208, 209, 212-215, 208-210, 220, 234, 256 ЦПК України, суд-

Outcome: approved