Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким визначити для неї додатковий строк тривалістю один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] у смт.Брошнів-Осада. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на однокімнатну квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] та житловий будинок із земельною ділянкою, що знаходитяся в [ADDRESS] Рожнятівського району Івано-Франківської області. 12 травня 2011 року її чоловік склав заповіт, і все майно заповів своєму синові. На час смерті [PERSON] вона мала право на обов'язкову частку у спадщині, як непрацездатна вдова. Для оформлення спадщини вона звернулася в Першу Рожнятівську державну нотаріальну контору, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що вона не вступила у спадщину та пропустила шестимісячний строк подачі заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вважала, що проживаючи з [PERSON]до часу його смерті прийняла спадщину. Крім цього пропустила строк з поважних причин, якими є її юридична необізнаність та важкий психологічний стан, пов"язаний з втратою чоловіка. У судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того доповнила, що вона знаходилась на утриманні чоловіка до дня його смерті. Вдруге заміж не виходила. Вона переважно проживала в смт.Перегінське, в будинку свого першого чоловіка, оскільки в цьому населеному пункті у неї була робота. Подружнім життям жила з [PERSON] до дня його смерті, доглядала за ним. Їй було відомо про те, що чоловік заповів майно синові, однак вважає, що їй також має належати частина будинковолодіння. До суду із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем не зверталася. У судовому засіданні залучена до справи в якості відповідача, [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], позов не визнала. Суду пояснила, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], був її чоловік, батько її малолітнього сина - [PERSON]. Однак, [PERSON] передчасно помер і не встиг оформити право власності належним чином. Вважає, що спадкувати повинен тільки його син. Позивачка не проживала з [PERSON] Крім того, спадкодавець розпорядився своєю власністю на користь [PERSON] Представник Брошнів-Осадської селищної ради в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] суду дала показання про те, що вона доводиться сусідкою [PERSON] якому сама прала речі, а позивачка з ним не проживала. Свідок [PERSON] суду дав показання про те,що він рідко бував у будинку [PERSON], однак коли навідувався то ніколи не бачив позивачку. На похоронах [PERSON] позивачка дійсно була біля небіжчика Свідок [PERSON] суду дав показання про те,що він рідко бачив [PERSON] в будинку [PERSON] Також йому відомо, що [PERSON] приїжджала в смт.Брошнів щоб забрати гроші і їхала в смт.Перегінське де постійно проживала. Свідок [PERSON] суду дав показання про те,що він проживає неподалік спірного житлового будинку в смт.Брошнів-Осада. Він бачив [PERSON]на похороні [PERSON] Свідок [PERSON] суду дав показання про те,що він доводився товаришем померлому [PERSON] з яким позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі. У 2009-2010 р.р. він час від часу відвідував товариша. Позивачка [PERSON]проживала в смт.Перегінську і йому відомо, що до неї приїжджав [PERSON] Свідок [PERSON]суду дала показання про те,що [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі і проводила його похорони. До виходу у 2007 році на пенсію [PERSON] працювала в Перегінській ЦРЛ. Свідок [PERSON] суду дала показання про те, що [PERSON] доводиться колишньою дружиною її брата [PERSON] У 1999 році їхня колишня невістка вийшла заміж за [PERSON] і проживала в смт.Брошневі. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Згідно з ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує. Згідно свідоцтва про одруження (а.с.6) позивачка перебувала в шлюбі з [PERSON], який [INFO] помер (а.с.7). Згідно копії заповіту від 12 травня 2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження на користь свого сина [PERSON] (а.с.18), який помер [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про його смерть (а.с.19). Довідкою № 112/02-32 від 03 вересня 2014 року підтверджено, що [PERSON] до дня смерті свого батька [PERSON] був зареєстрований та проживав з ним в [ADDRESS] (а.с.21). Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зміст вказаних норм вимагає від спадкоємця вчинення двох дій: проживати разом із спадкодавцем момент відкриття спадщини або особисто звернутися в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців,який починається з часу відкриття спадщини. За змістом частин 1 і 3 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. [PERSON] вважає причини пропуску строку прийняття нею спадщини поважними, мотивуючи їх тим, що на момент смерті [PERSON] вона проживала з ним, однак з таким твердженням позивачки суд не погоджується, оскільки письмові докази, зокрема копія її паспорта підтверджує, що вона з 30.06.1988 року зареєстрована в смт. Перегінську (а.с.8-зворот). Аналогічне по суті підтверджено і заявами про призначення ( перерахунок) пенсії (а.с.79-81). Доказів про вчинення дій у відповідності до ч. 1 ст.1269 ЦК України [PERSON] суду також не надала. Вищенаведені показання свідка [PERSON] є неправдивими і не беруться до уваги судом як доказ про те, що позивачка проживала з [PERSON] до дня його смерті, оскільки ці показання мають на меті сприяти [PERSON], як колишній дружині її брата отримати спадщину. Крім цього, твердження позивачки про те, що вона проживала до дня смерті [PERSON] з ним не має правового значення при вирішенні її позову, оскільки вона не заявляє вимогу про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, а суд вирішує спір в межах заявлених вимог. Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обґрунтовуючи, свої вимоги щодо надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом [PERSON] вважає причини пропуску строку прийняття нею спадщини поважними, мотивуючи їх своєю юридичною необізнаністю та важким психологічним станом, пов"язаним з втратою чоловіка. Зазначені причини суд не вважає поважними причинами пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини. Такими є: відсутність у спадкоємця інформації про наявність заповіту, складеного на його користь; тяжка хвороба спадкоємців, що мала місце протягом основної частини строку для прийняття спадщини, за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою; перебування спадкоємця протягом основної частини строку для прийняття спадщини за кордоном; перебування протягом основної частини строку для прийняття спадщини у відрядженні за відсутністю у них можливості відправити заяву про прийняття спадщини поштою, тощо. Суд вважає, що позивач мала змогу прийняти спадщину на протязі 6 місяців шляхом написання заяви в нотаріуса або направленням заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору поштою. [PERSON] не надала будь-яких доказів, що її хвороба (а.с.38) перешкоджала звернутися особисто або відправити заяву про прийняття спадщини за заповітом поштою. З цих міркувань суд критично відноситься до довідки виданої Перегінською номерною лікарнею № 2, поскільки цей документ не містить жодного підтвердження про те, що хвороба перешкоджала спадкоємцю особисто звернутися до нотаріуса або відправити заяву про прийняття спадщини поштою. Не підтверджує довідка і особливостей правового статусу [PERSON] як спадкоємця (а.с.38). Отже, позивач не довела, що встановлений законом шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними для неї труднощами на вчинення цієї дії. З огляду на викладене та враховуючи те, що з моменту відкриття спадщини минуло три роки, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. На підставі ст.ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed