Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] з нею та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ј частини доходів відповідача. Але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2019 року у справі № 308/4276/19 шлюб між нею та [PERSON] - розірвано. У шлюбі у них [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.06.2019 року № 233 затверджено висновок служби у справах дітей Ужгородської міської ради про підтвердження місця проживання дитини - [PERSON] . [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] , для тимчасового виїзду дитини за межі України. У вказаному висновку встановлено, що найкращими умовами для [PERSON] , [INFO] , є проживання разом з матір`ю, що підтверджується тим, що вона на відміну від відповідача забезпечена житлом. В той час як відповідач не має місця проживання у м. Ужгороді, родом є з м. Вознесенськ Миколаївської області. Під час шлюбу вони проживали у квартирі її бабусі по [ADDRESS] , за цією адресою відповідач зареєстрований, але не проживає з 2019 року. В той же час дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового. Духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вона одна не може забезпечити такий рівень життя для дитини. Відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, має постійну роботу, а саме працює в ГУНП в Закарпатській області, інших осіб на утриманні не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ј частини його доходів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У матеріалах справи наявна заява позивача згідно з якою вона просить провести розгляд справи без її участі, зазначаючи, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявна заява представника Служби у справах дітей Ужгородської міської ради про розгляд справи без його участі, та врахування при прийнятті рішення у справі, висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що 17.07.2017 року позивач та відповідач уклади шлюб. У шлюбі у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.12.2019 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - розірвано. Питання щодо визначення місця проживання малолітнього - [PERSON] не вирішувалося. Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно з рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.06.2019 року № 233, затверджено висновок служби у справах дітей Ужгородської міської ради про щодо місця проживання - [PERSON] , відповідно до якого орган опіки та піклування дослідивши умови життя [PERSON] та малолітнього - [PERSON] , а також характеризуючі дані щодо [PERSON] , та її ставлення до виконання батьківських обов`язків, враховуючи малолітній вік дитини прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , за адресою її місця проживання. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. А тому враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, а також враховуючи вік дитини, суд приходить до висновку, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до ст.. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, інших утриманців не має, являючись батьком малолітньої дитини зобов`язаний утримувати її до повноліття. А тому враховуючи наведене, суд уважає, що з [PERSON] слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання малолітнього - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved