Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У грудні 2014 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової поворотної позики. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 29.12.2011 року між позивачем та ДП «Укртранснафтопродукт» був укладений договір безвідсоткової поворотної позики № б/н, згідно умов якого, відповідачу надано безвідсоткову фінансову позику на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі 90 000,00 грн. 30.11.2012 року до вказаного договору було укладено Додаткову угоду №1 відповідно до якої строк позики закінчується 29.12.2013 року. Позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, проте відповідач порушив умови вказаного договору, та не повернув кошти у строки/терміни, передбачені договором, в результаті чого має заборгованість у сумі 288 293,23 грн., що складається з: заборгованості за позикою - 90 000,00 грн.; штраф відповідно до п. 7.1. Договору - 13 500,00 грн.; відсотки по п. 7.2. Договору за період з 30.12.2013 року по 11.06.2018 року - 60 102,73 грн. та інфляційні втрати за період з 30.12.2013 року по 30.04.2018 року - 124 690,50 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Тому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 90 000,00 грн., штраф у розмірі 13 500,00 грн. - 15% від неповерненої суми позики згідно п. 7.1 договору за період з 30.12.2013 року по 29.12.2014 року; відсотки у розмірі 60 102,73 грн. - 15% від неповерненої суми позики згідно п. 7.2 договору за період з 30.12.2013 року по 11.06.2018 року; збитки від інфляції у розмірі 124 690,50 грн. за період з 30.12.2013 року по 30.04.2018 року та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді [PERSON]. від 30.12.2014 року було відкрито провадження у даній справі. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2015 року здійснено перерозподіл даної справи у зв'язку з тим, що у судді [PERSON]. з 13.07.2015 року припинено повноваження судді Шевченківського районного суду м. Києва та передано для розгляду судді Маліновській В.М. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року позов задоволено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді від 15.06.2016 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2016 року провадження по даній справі було зупинено до набрання законної сили рішення Ірпінського міського суду Київської області у цивільній справі №761/6846/16-ц провадження №2/761/2674/2016 за позовом державного підприємства «Укртранснафтопродукт» до [PERSON], третя особа : Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання договору недійсним. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12.2016 року було виправлено описку в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2016 року у цивільній справі №761/39302/14-ц провадження №2/761/6084/2016 за позовом [PERSON] до державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення заборгованості за договором безвідсоткової поворотної позики та зазначено вірно : «№367/6846/16-ц провадження №2/367/2674/2016» замість помилково зазначеного : «№761/6846/16-ц провадження №2/761/2674/2016». Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.01.2018 року у справі №367/6846/16-ц позовну заяву державного підприємства «Укртранснафтопродукт» до [PERSON], третя особа : Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання договору недійсним залишено без розгляду. Ухвалою судді від 28.03.2018 року відновлено провадження у справі та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. 31.05.2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, яку прийнято до розгляду 11.06.2018 року. Ухвалою від 11.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначив, що відповідач свої зобов'язання не виконав, не повернув кошти за договором. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судами встановлено, що 29 грудня 2011 року між [PERSON] та ДП «Укртранснафтопродукт» був укладений договір безвідсоткової поворотної позики № б/н, згідно умов якого, Відповідачу надано безвідсоткову фінансову підтримку на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі 90 000 гривень (а.с.7-12). 30 листопада 2012 року до вказаного договору було укладено Додаткову угоду № 1 відповідно до якої строк позики закінчується 29 грудня 2013 року (а.с. 17). Згідно з п. 1.1 розділу 1 - Договору, за цим договором позикодавець зобов'язується надати позичальнику фінансову підтримку на поворотній основі у вигляді грошових коштів в розмірі, встановленому цим договором, а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю у визначений цим договором строк. Згідно з п. 1. Додаткової угоди №1, Пункт 4.1. Договору викласти в наступній редакції: «4.1 Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і закінчується 29 грудня 2013 року». Згідно з п. 7.1 розділу 1 - Договору, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 15% відсотків від неповерненої суми позики. Згідно з п 7 2 розділу 1 - Договору, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого п. 7.1. цього договору, сплачує проценти в розмірі 15% відсотків річних виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. При цьому позичальник зобов'язується повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно з п.п 14.1.257 ст. 14 ПК України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 48 від 30 грудня 2011 року на суму 8589 гривень, № 1 від 03 січня 2012 року на суму 9259 гривень, № 2 від 04 січня 2012 року на суму 9229 гривень, №3 від 05 січня 2012 року на суму 2737 гривень, № 4 від 06 січня 2012 року на суму 8973 гривні, №5 від 10 січня 2012 року на суму 9394 гривні, №6 від 11 січня 2012 року на суму 9841 гривню, №7 від 12 січня 2012 року на суму 8257 гривень, №8 від 13 січня 2012 року на суму 8589 гривень, №9 від 16 січня 2012 року на суму 9513 гривень, №10 від 18 січня 2012 року на суму 4787 гривень, однак, відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених договором та Додатковою угодою №1, чим порушено умови щодо строку повернення позики. 05 травня 2014 року позивачем на адресу відповідача надано вимогу щодо виконання грошових зобов'язань за договором безвідсоткової поворотної позики від 29 грудня 2011 року (а.с. 18). 15 травня 2014 року відповідачем ДП «Укртранснафтопродукт» надано відповідь позивачу [PERSON] згідно якої підприємство підтверджує той факт, що за договором безвідсоткової поворотної позики від 29 грудня 2011 року, з внесеними змінами Додатковою угодою №1 від 30 листопада 2012 року, з боку ДП «Укртранснафтопродукт» перед [PERSON] станом на 15 травня 2014 року дійсно існує заборгованість у сумі 90 000 гривень, термін погашення якої минув 29 грудня 2013 року. Однак на день надання вказаної відповіді у ДП «Укртранснафтопродукт» відсутні фінансові можливості для погашення боргу (а.с. 19). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера № 48 від 30 грудня 2011 року на суму 8589,00 грн., № 1 від 03 січня 2012 року на суму 9259,00 грн., № 2 від 04 січня 2012 року на суму 9229,00 грн., №3 від 05 січня 2012 року на суму 2737,00 грн., № 4 від 06 січня 2012 року на суму 8973,00 грн., №5 від 10 січня 2012 року на суму 9394,00 грн., №6 від 11 січня 2012 року на суму 9841,00 грн., №7 від 12 січня 2012 року на суму 8257,00 грн., №8 від 13 січня 2012 року на суму 8589,00 грн., №9 від 16 січня 2012 року на суму 9513,00 грн., №10 від 18 січня 2012 року на суму 4787,00 грн., однак, відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених договором та Додатковою угодою №1, чим порушено умови щодо строку повернення позики. Відповідно до Аудиторського звіту № 38-13 за результатами позапланового внутрішнього фінансового аудиту Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» за період з 01.01.2012 по 01.10.2013, призначеного відповідно до Наказу Міненерговугілля України від 11.10.2013 № 725 встановлено факти незаконного та протиправного використання державних коштів та майна підприємства. Разом з тим, при перевірці стану розрахункової дисципліни підприємства встановлено, що до каси підприємства протягом грудня 2011 року і січня 2012 року було внесено 190 000 грн. від фізичної особи [PERSON] на підставі двох договорів безвідсоткової поворотної позики від 01.12.2011 на суму 100 000 грн. з терміном повернення до 01.06.2012 - 50 000 грн., до 01.12.2012 - 50 000 грн. За даними касових ордерів, вказані розрахунки було проведено по рахунку 6851 «Розрахунки і іншими кредиторами». Документів щодо повернення позики не надано. Внесені кошти було витрачено на виплату заробітної плати (т. 1 а.с. 98-130, 237). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.10.2016 року у задоволенні позову Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» до [PERSON], третя особа на стороні позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України про визнання договору недійсним відмовлено (т. а.с. 198-200). Відповідно до Аудиторського звіту № 38-13 за результатами позапланового внутрішнього фінансового аудиту Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» за період з 01.01.2012 по 01.10.2013, призначеного відповідно до Наказу Міненерговугілля України від 11.10.2013 № 725 встановлено що первинними документами (видатковими відомостями) не підтверджено фактичне використання грошових коштів у сумі 235 870,53 грн., чим порушено п. 3.5 та п. 3.8 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» зі змінами та доповненнями, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637. Крім того, відсутність платіжних відомостей ставить під сумнів факту виплати заробітної плати працівникам підприємства, внаслідок чого можна зробити "припущення про привласнення грошових коштів [PERSON] (т. 3). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, за якими відповідач повинен був повернути грошові кошти, але свої зобов'язання за договором безвідсоткової поворотної позики № б/н від 29.12.2011 року належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно зі ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовою позицією Верховного суду України від 22.03.2017 р., викладеною у справі № 6-2311цс16, визначено, що наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє права позивача на стягнення з відповідача відсотків на інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. В зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за договором, станом на 31 травня 2018 року сума його заборгованості перед позивачем становить 288293,23 грн., що складається із: заборгованості за позикою - 90 000,00 грн.; штраф відповідно до п. 7.1. Договору - 13 500,00 грн.; відсотки по п. 7.2. Договору за період з 30.12.2013 року по 11.06.2018 року - 60 102,73 грн. та інфляційні втрати за період з 30.12.2013 року по 30.04.2018 року - 124 690,50 грн.. на підтвердження чого позивачем надано розрахунок заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивач свої зобов'язання за договором безвідсоткової поворотної позики від 29.12.2011 року виконав належним чином, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера надавши грошові кошти, однак, відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених договором та Додатковою угодою №1, чим порушено умови щодо строку повернення позики, крім того, беручи до уваги висновки Аудиторського звіту № 38-13 за результатами позапланового внутрішнього фінансового аудиту Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» за період з 01.01.2012 по 01.10.2013, призначеного відповідно до Наказу Міненерговугілля України від 11.10.2013 № 725, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2882,93 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved