Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] на його користь 13000 (тринадцять тисяч) гривень, з них борг за договором позики в сумі 10 000 гривень; 3000 гривень в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, в зв'язку з несвоєчасним поверненнням грошових коштів. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що 14.02.2018 року він уклав з відповідачем по справі договір позики, який вони оформили борговою розпискою. На підставі розписки відповідач зобов'язався повернути йому до 15.05.2018 року позику в сумі 10 000 гривень, за отриманий ним товар в борг. В назначений термін грошові кошти йому відповідач не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає, ухиляється від зустрічі з ним і тому він змушений звернутися до суду за захистом його порушеного права з даним позовом. Через те, що відповідачем порушено його право розпоряджатися належними йому коштами, він отримує постійні моральні страждання і вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у 3000 гривень. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача до нього, його відмова повернути кошти призвела до погіршення можливостей реалізувати його звички та бажання, погіршились відносини з оточуючими людьми, яким він не може більше довіряти. Він вважає, що дії відповідача не можна вважати законними, він порушив його право, ввів його в оману надавши розписку про повернення своєчасно грошей, а до цього часу він не може самостійно поновити своє право і тому змушений звернутись до суду за захистом його порушеного права. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив на позовну заяву де зазначив, що справу просить слухати без участі відповідача. В своєму відзиві відповідач посилається на те, що позивачем надана розписка згідно якої начебто було передано товар (без зазначення родових ознак, кількості якості), а поверненню підлягають грошові кошти, а враховуючи норми матеріального права, позивач в даному випадку виступив продавцем товару, а відповідач - покупцем, проте згідно матеріалів справи, позивач не надає доказів того, що товар дійсно був придбаний ( у якій кількості, який саме товар, протягом якого часу). Якщо ж позивач наполягає на поверненню грошових коштів, то вказане не відповідає правовій природі боргових відносин, оскільки згідно норм ЦК України право вимоги грошових коштів виникає лише в тому разі ( в даному випадку товар), то у позивача є право вимагати лише той товар, що було передано за розпискою. Проте а ні в позовній заяві, а ні в матеріалах справи немає жодного доказу того, який саме товар та якої кількості було прийнято пенсіонером у віці 78 роки у лютому 2018 року на суму аж 10 000 гривень. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.02.2018 року [PERSON] власноручно написав розписку та поставив свій підпис про те, що він бере товар в борг на суму 10 000 (десять тисяч гривень). Борг зобов'язується виплатити до 15.05.2018 року. (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з приписів ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)у строк, та в порядку, що встановлені договором. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей, а також речей, товару у відповідній кількості та якості, від іншої особи. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінал вищезазначеної розписки був наданий до суду позивачем, отже знаходився весь цей час у нього. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання за розпискою від [PERSON] на суму 10000 грн., [PERSON] повинен був повернути [PERSON] оригінал розписки, або ж на вимогу відповідача видати розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Заперечення відповідача грунтуються на неотриманні ним від позивача грошових коштів, що є підставою для оспорювання договору позики, між тим, відповідач не скористався вказаним правом не навів відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обовязку щодо повернення боргу за договором позики. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернув взяті ним у позику грошові кошти, тобто не виконав зобов'язання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред'явленого позову в частинні договору позики та частковому його задоволенню. Суд ставиться критично до тверджень позивача, щодо постійних його моральних страждань у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов"язання, так як позивачем не надано жодного доказу того, що дійсно стан його погіршився, що він переніс нервові стреси. Тому суд вважає за доцільне в цій частині позовних вимог відмовити. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: partial