Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом посилаючись на те, що [INFO] року помер [PERSON], який був її рідним дядьком. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] і належала йому на праві приватної власності. Єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON] є [PERSON] Правовстановлюючий документ на спірну квартиру був втрачений, тому просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Треті особи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], після якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] заповів все своє майно [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 16 січня 1997 року (а.с.20). З копії спадкової справи № 36/2014 вбачається, що інших спадкоємців, окрім [PERSON], у померлого [PERSON] немає. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Звернувшись до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] позивач отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 15 грудня 2014 року вбачається, спірна квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки, виданої ЖБК «ЖБК №3» 02.07.1992 р., №183, зареєстрованої КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 30.10.1992 р., в книзі 53 за реєстровим № 531 (а.с.19). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач в судове засідання не надав своїх заперечень або пояснень по справі, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. У зв'язку зі смертю [PERSON] право власності на спірну квартиру перейшло в порядку спадкування за заповітом його спадкоємиці - [PERSON], якиа у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, в той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Оскільки, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], якому належала квартира [ADDRESS], позивач немає можливості в інший спосіб захистити свої права, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved