Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 16.02.2006 в сумі 60012 грн. 92 коп. та судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач 16.02.2006 підписав заяву № б/н від 16.02.2006. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачеві надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000 грн.. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, п.3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач зобов`язувався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує і тому заборгованість по кредиту станом на 15.06.2020 становить вищевказану суму. Відзиву на позов відповідач до суду не надав. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав клопотання, в якому просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Відповідач також надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. Просить при винесенні рішення застосувати строки позовної давності. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору без номера від 16.02.2006 (підписана заява 16.02.2006 відповідачем разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві) було надано відповідачеві кредит в сумі 600 грн.. Базова відсоткова ставка погоджена в розмірі 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення засобів на карту клієнта, так і списанням банком засобів з дебетної карти (а.с. 39). Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, крім іншого, визначені: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови (а.с. 40-45). Зокрема, згідно п.5.3 Умов сторони погодили право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше, ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору. Відповідно ж до п. 4.9 цих Умов банк зобов`язаний не рідше одного разу в місяць способом, зазначеним в заяві, надавати клієнту виписки про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. Згідно п.8.6 при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. В п.5.1.4.розділу 2 Умов зазначено, що за користування кредитом, наданим одержувачу, при наявності пільгового періоду, одержувач сплачує відсотки по пільговій процентній ставці (0,01% річних) в рамках установленого пільгового періоду по кожній платіжній операції. Відповідно до п. 5.5. р.2 Умов і Правил за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, установленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Пунктом 5.5.1.р.2 Умов та правил за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) одержувач сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою, або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами. Суд відмічає, що вказані Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів) і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки інформація в ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді цієї справи. В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (16 лютого 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 серпня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, за відсутності в заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві, підписаній позичальником, оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до договору. За наведених обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді наявність у кредитора права на самостійне списання грошових коштів і зміну процентної ставки. Довідка «ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , підтверджує факт збільшення відповідачу кредитного ліміту до 8000 грн. 16.02.2012. Водночас не містить будь-яких даних щодо збільшення ліміту на суму більше 8000 грн. (а.с. 37). Відповідач погашав кредит і загальна сума погашення за наданим кредитом склала за період з 10.03.2006 по 31.12.2015 99709 грн. 37 коп. та за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 - 6400 грн. 00 коп. (в той час, коли ліміт не перевищував 8000 грн.; останній платіж здійснено 19.05.2017 в сумі 500 грн. згідно розрахунку). Однак, станом на 15.06.2020 банком знову нараховано заборгованість по кредитному договору в сумі 60012 грн. 92 коп., із них: 6022 грн. 10 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 2165 грн. 12 коп. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 51825 грн. 70 коп. заборгованості по пені (а. с.22- 25). Виписка за договором №б/н станом на 18.06.2020 по рахунку [PERSON] також підтверджує, що за наданою відповідачеві кредитною карткою, зокрема № [NUMBER] регулярно здійснювалися валютні операції у межах суми кредитного ліміту - 8000 грн., в тому числі і самостійне списання банком відсотків по збільшеній відсотковій ставці: 3,6% при погодженні в заяві - 3% (а.с. 26-36). Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій (в тому числі дослідження належним чином розрахунку заборгованості у взаємозв`язку з умовами укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви) ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 по справі № 645/4384/17. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися між сторонами; норми права, що їх регулюють; всі письмові докази в їх сукупності; зважаючи, що банком нараховувалися та самостійно списувалися відсотки в більшому розмірі ніж погоджено було сторонами, враховуючи суму погашення боргу відповідачем, яку було зараховано і на неправомірно нараховані відсотки, а також кінцеву суму кредитного ліміту, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідач у своїй заяві, просить при винесенні рішення застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19.03.2014 зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Довідка ПриватБанку (а. с. 38) свідчить, що на виконання умов кредитного договору №б/н [PERSON] було видано кредитні картки за наступними номерами, а саме: 16.02.2006 № [NUMBER] з терміном дії до 02.2009; 29.03.2013 № [NUMBER] з терміном дії до 12.2016 та 29.03.2013 № [NUMBER] з терміном дії до 03.2017. Відповідно до п. 3.1.1. Умов і правил надання банківських послуг строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Згідно з п. 3.1.3. Умов по закінченні строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява отримувача про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових засобів на картрахунку для оплати послуги по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Тобто, термін виконання зобов`язання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки № [NUMBER] - 31 березня 2017 року. Позов подано до суду 27.08.2020, тобто банк звернувся з позовом до відповідача після закінчення строку позовної давності. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З аналізу зазначених положень можна зробити висновок про те, що недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову та не потребує застосування строків позовної давності. За встановлених судом обставин, зважаючи, що банком нараховувалися та самостійно списувалися відсотки в більшому розмірі ніж погоджено було сторонами, враховуючи суму погашення боргу відповідачем, яку було зараховано і на неправомірно нараховані відсотки, а також кінцеву суму кредитного ліміту, відсутність погодження сторонами розміру пені та умов її нарахування, суд приходить до висновку про відмову у позові за безпідставністю. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн.00 коп. в дохід держави.

Outcome: dismissed