Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2007р. між позивачем- ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №MKV0GA00007095, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 42.430,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 15.09.2017р. Окрім того, 01.11.2012р. з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором відповідача [PERSON] також було укладено з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], Г.М.Онуфрей договори поруки, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов»язання перед банком відповідати за зобов»язання боржника [PERSON]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідачі в порушення вимог кредитного договору та договору поруки станом на 03.03.2016р. мають заборгованість 34.215,25 доларів США, яка складається з 24.377,79 доларів США- заборгованість за кредитом; 4.785,83 доларів США- заборгованість за процентами; 272,00 доларів США- заборгованість за комісією за користування кредитом; 3.141,45 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитним договором; 9,32 доларів США- штраф (фіксована частина) та 1.628,85 доларів США- штраф (процентна складова), а відтак позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором 34.215,25 доларів США, що по курсу НБУ від 03.03.2016р. становить 917.310,81 грн. та суму понесених судових витрат: 13.759,66 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав письмову заяву \\а.с.68-69\\, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідачі, достовірно знаючи про місце і час розгляду даної справи у суді в дане судове засідання повторно не з»явились, проте в черговий раз відповідачі подали до суду заяву про відкладення слухання справи «оскільки бажають брати участь у справі особисто». Так, чергове клопотання відповідачів про відкладення слухання справи від 30.09.2016р. суд також не може взяти до уваги, оскільки таке, з урахуванням численних попередніх, необгрунтованих заяв відповідачів про відкладення слухання справи (а.с.49,61,70,77,84,94,101), суд розцінює як таке, що направлене на затягування справи. При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. Окрім того, строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України є обовязковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Зазначене є завданням цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК). Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі. Отже суд, оцінюючи процесуальну поведінку відповідачів, звертає увагу на те, що саме на них лежить відповідальність за тривалий розгляд даної справи, зокрема, у зв»язку з їх неодноразовими неявками в судове засідання без поважних причин, що призводить до порушення розумного строку судового розгляду даної цивільної справи та порушення процесуальних прав інших учасників процесу, а відтак суд, з урахуванням позицій позивача вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності в порядку вимог ст.ст.224-226 ЦПК України з винесенням заочного рішення. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові коти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до приписів ст.1048 зазначеного Кодексу. Аналіз зазначених норм дає суду підстав прийти до висновку, що у разі прострочення позичальником сплатити чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплатити всієї суми позики, яка залишилась несплаченою, тобто вважаються такими, що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Суд встановив, що всупереч цьому, відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором та договорами поруки. Так, як достовірно встановлено з матеріалів справи 17.09.2007р. між позивачем- ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №MKV0GA00007095 \\а.с.19-21\\, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 42.430,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 15.09.2017р. Окрім того, 01.11.2012р. з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором відповідача [PERSON] також було укладено з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], Г.М.Онуфрей договори поруки \\а.с.23-26\\, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов»язання перед банком відповідати за зобов»язання боржника [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком. Отже, в даному випадку у відповідачів на підставі кредитного договору та договорів поруки існують єдині солідарні зобов»язання перед позивачем- ПАТ «Приватбанк» по виконанню кредитного договору. Також відповідачам відповідно до вимог закону були направлені вимоги про дострокове виконання заобов»язань за кредитним договором \\а.с.11-18\\, проте заборгованість добровільно не була відповідачами погашена. Встановлено також, що позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі, видавши відповідачам 19.09.2007р. відповідно до меморіального ордеру №1 кредит \\а.с.22\\, проте відповідачі в порушення вимог кредитного договору та договору поруки станом на 03.03.2016р. мають заборгованість 34.215,25 доларів США \\а.с.4-9\\, яка складається з 24.377,79 доларів США- заборгованість за кредитом; 4.785,83 доларів США- заборгованість за процентами; 272,00 доларів США- заборгованість за комісією за користування кредитом; 3.141,45 доларів США- пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за кредитним договором; 9,32 доларів США- штраф (фіксована частина) та 1.628,85 доларів США- штраф (процентна складова). При вирішенні даного спору суд виходить з того, що однією із гарантій захисту інтересів кредитора у солідарному зобов»язані є те, що солідарні боржники залишаються зобов»язаними доти, доки зобов»язання не буде виконано повністю. Так, ч.1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов»язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов»язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Окрім того, у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст.554 ЦК України). За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється (ч.4 ст.559 ЦК України) після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Отже, оскільки в суді на підставі належних та достовірних доказах встановлені обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема, те, що відповідачі не виконали взяті на себе відповідно до кредитного договору та договорів поруки обов»язки, суд вважає позов підставним і такий підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути в солідарному порядку з відповідачів, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 09.03.2016р. \\а.с.1\\ позивач сплатив 13.759,66 грн. судового збору. Відповідно до вимог ст.ст.525,543,554,559,1048,1050 ЦК України та

Outcome: approved