Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач подав позовну заяву у якій вказує, що з 08.09.1984 року він тривалий час працював на різних посадах в ДП «Шахта Єнакіївська» ДП «Орджонікідзевугілля». Наказом по шахті № 144 від 31.07.2014 року він звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з переходом на пенсію, але остаточного розрахунку з ним не здійснено. Сума заборгованості на час звільнення складає за липень 2014р. - 30885,41 грн., за серпень 2014р. - 99056,14 грн., в всього 129 941,55 грн. На підприємстві йому пояснили, що причиною зупинення роботи ДП «Орджонікідзевугілля» є знаходження підприємства на території АТО. Крім того, позивач вважає, що має право на компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати. З урахуванням індексу інфляції на час подання позову сума індексації за липень 2014 року складає 3829,79 грн. з урахуванням індексу інфляції 12,4%, за серпень 2014 року - 11490,51 грн. з урахуванням індексу інфляції 11,6 %. Загальна сума компенсації становить 15 320,30 гривень. У зв*язку з цим він просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по заробітній платі - 129 941,55 гривень, компенсацію за несвоєчасні виплати заробітної плати в сумі 15 320,30 гривень та 12 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В судове засідання позивач не з`явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Шахта «Єнакіївська» в судове засідання не з'явився, про день слухання повідомлений належним чином, подав заяву про визнання суми заборгованості по зарплаті в розмірі 129 941,55 гривень, просив розглянути справу у відсутності представника. Відповідач - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України заперечує проти позову, згідно поданого заперечення вважає, що не є належним відповідачем по справі, оскільки діючим законодавством передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника) крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Просять розглянути справу у відсутність їх представника, оскільки у зв'язку з обмеженням фінансування Міненерговугілля не в змозі направити свого уповноваженого представника для участі у розгляді даної справи. Просять відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Представник ДП «Орджонікідзевугілля» в судове засідання не з'явився, про день розгляду повідомлявся належним чином, заява про відкладення слухання справи від нього не надійшла. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника ДП «Орджонікідзевугілля». З урахуванням доводів поданої заяви, дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно працював на СП «Шахта «Єнакіївська» ДП «Орджонікідзевугілля» головним інженером з 08.09.1984р. Наказом №144 від 31.07.2014 року був звільнений з роботи у зв'язку з переходом на пенсію. Станом на 05.12.2014 року нарахована, але невиплачена заробітна плата становить за липень 2014 року 30 885,41 грн., за січень 2014 року 99 056,14 грн. (а.с.6). У зв*язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 15 320,30 грн. та 12 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В силу ст. 116 ч.1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення. Таким чином, судом встановлене порушення відповідачем вказаної норми закону. Оскільки позивачу при звільненні не була виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 129 941,55 грн., то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст..ст. 33,34 ЗУ «Про оплату праці» заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати. Положеннями ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послугу у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст. 1, 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, в тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення). Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Постановою КМУ від 21.02.2001р. № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Із роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997р. № 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у буд-якому разі затримки необхідних виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. В силу п. 4 вказаного Положення сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. В даному випадку: (30885,41 грн. х 100,4%) : 100 = 310,09 гривень ; (99056,14 грн. х 100,8%) : 100 = 998,49 гривень. Таким чином, загальна сума компенсації становить 1308,58 гривень. Крім того, слід зазначити, що в судовому засіданні у достатнім ступені доведено факт порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання працівником заробітної плати, розрахунок з ним при його звільненні. В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, законодавство про працю прямо передбачає наявність обов'язку власника або уповноваженого ним органу на відшкодування моральної шкоди у разі порушення законних прав працівника. Приймаючи рішення, суд вважає, що обставини по справі, які з'ясовані судом, в достатній ступені підтверджують, що порушення відповідачем законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, оскільки не виплата заробітної плати вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що потребувало матеріальних затрат. Враховуючи данні обставини, приймаючи до уваги, що відповідачем грубим чином порушена ст. 43 Конституції України, позицію позивача, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди у сумі 5000 гривень, що буде відповідати принципам реальності та справедливості. Таким чином, з урахуванням наведеного та визнання позову в частині заборгованості по заробітній платі відповідачем ДП «Шахта «Єнакіївська», суд вважає, що вимоги [PERSON] слід задовольнити часткового, стягнувши з ДП «Шахта «Єнакіївська» суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 129941,55 гривень, компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1308,58 гривень та 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. В силу ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: partial