Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до фермерського господарства «Адмірал-Агро» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 1 грудня 2008 року між їхньою матір'ю [PERSON] та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Арбузинському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» 3 грудня 2008 року за № 040800500092. Після смерті матері вони як спадкоємці по закону успадкували належну матері земельну ділянку, яка складалася з двох окремих земельних ділянок площею 15.84 га та 2.10 га, отримавши Державні акти на право приватної власності на землю. Посилаючись на те, що за умовами договору у оренду передано земельну ділянку площею 17.94 га, однак померла не мала у власності земельної ділянки саме такої площі, розмір орендної плати у договорі зазначений як 3% від вартості землі по Державному акту, однак у Державному акті не зазначено вартість земельної ділянки, до договору не долучено плану або схеми земельної ділянки, яка передавалася в оренду, її кадастрового плану, акту визначення меж земельної ділянки у натурі, що унеможливлює її ідентифікацію на місцевості, договору оренди та акту приймання-передачі земельної ділянки померла не підписувала, позивачі прохали визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та відповідачем 1 грудня 2008 року, зареєстрований у Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» 3 грудня 2008 року за № 040800500092. Ухвалою суду від 27 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] були залишені без розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити, також зазначив, що порушені права позивача у тому, що вона не може визначити розмір земельної ділянки, яка передана в оренду та розмір орендної плати, яку має отримувати. Іншої земельної ділянки, крім переданої в оренду, померла не мала. За 2013 рік позивач орендну плату отримала, також і до 2013 року вона отримувала оренду інколи у натурі, інколи у грошовому виразі. Той розмір і форма, в якій позивач отримувала орендну плату, її задовольняли. Представники відповідача заперечували проти задоволення позову, пояснили, що у тексті договору визначені всі істотні його умови, а також загальна площа земельної ділянки, переданої в оренду. Також виконані вимоги щодо волевиявлення позивача, що підтверджується висновком експерта. У Державному акті про право власності на земельну ділянку позивача відсутня інформація про її вартість, тому орендна плата виплачувалася у розмірі 3 % від вартості земельної ділянки. Також зазначили, що всі умови, передбачені договором, зі сторони відповідача виконуються, позивач не довів суду про те, що умови договору порушують його певні права. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 червня 2011 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Бойченко В.А., позивачі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO], успадкували земельні ділянки площею 15.84 га та площею 2.10 га, загальною площею 17.94 га, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Рябоконівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, що належали спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 059045, виданого 20 травня 2004 року Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області. У подальшому [PERSON] було видано Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 815980 та серії ЯК № 815079 на земельні ділянки площею 1.0505 га та 7.8347 га, а [PERSON] - серії ЯК № 815978 і серії ЯК № 815977 на земельні ділянки площею 1.0505 га та 8.0071 га. 1 грудня 2008 року померла [PERSON] та відповідач уклали договір оренди землі строком на 10 років, який 3 грудня 2008 року було зареєстровано у Книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 040800500092. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 цього Закону). За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на момент державного реєстрації договору, умови договору про об'єкт оренди включають відомості про місце розташування та розмір земельної ділянки. З копії реєстраційної справи, наданої до суду відділом Держземагенства у Арбузинському районі Миколаївської області (а.с.57) вбачається, що до договору оренди землі, в якому зазначено, що в оренду передається земельна ділянка площею 17.94 га, долучено акт прийому-передачі земельної ділянки площею 17.94 га, кадастрові плани на дві земельні ділянки площами 15.84 га та 2.10 га; акт встановлення меж земельної ділянки, копії Державного акту на земельні ділянки площею 15.84 га та 2.10 га, в яких зазначено плани цих ділянок. Із наведеного випливає, що фактично у оренду передавалися земельні ділянки площею 15.84 га та 2.10 га, їх загальна площа складатиме 17.94 га. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, інших земельних ділянок померла у власності не мала. Суд не приймає до уваги доводи позивача про підставу недійсності договору неприєднання до договору оренди землі кадастрового плану земельної ділянки, акту визначення меж у натурі, поскільки взагалі наявність цих документів до істотних умов, передбачених ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не відноситься. Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Саме той екземпляр договору оренди землі, наданий відділом Держкомзему, умови якого відповідають оригіналу договору, наданого відповідачем (а.с.36), суд приймає за основу. Відповідно до висновку експерта від 17 лютого 2014 року підписи від імені [PERSON] в розділі «Підписи сторін», графі «Орендодавець» договору оренди землі від 1.12. 2008 року (наданого відповідачем) та «Земельну ділянку передав» «Підпис» акту прийому передачі земельної ділянки від 1.12.2008 року виконані самою [PERSON]. Вирішити питання про виконання запису [PERSON] у оригіналі договору оренди землі, укладеного 1 грудня 2008 року(наданому позивачем) між [PERSON] і фермерським господарством «Адмірал-Агро» не представилося можливим про причині ненадання вільних зразків почерку [PERSON] за період 2007-2010 роки. Тобто, висновком експерта визначено, що договір оренди землі, який є у відповідача і який саме відповідач подавав до державного органу для реєстрації, містить підпис померлої, що підтверджує відсутність порушення вимог щодо вільного волевиявлення померлої при укладенні договору. Згідно із ч.2 ст.14 Закону України „Про оренду землі" типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою КМУ від 03.03.2004 року №220. Пунктом 5 договору визначена грошова оцінка земельної ділянки, пунктом 10 - строк її внесення, у пункті 9 зазначено, що орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 3% від вартості земакта. Однак, як вбачається з наданого відповідачем розрахунку орендної плати за 2011-2013 роки з позивачем [PERSON] остання отримала орендну плату за ці роки, виходячи з нормативно-грошової оцінки всієї переданої в оренду земельної ділянки площею 17.94 га, яка складається з двох окремих земельних ділянок у розмірі 3% від вартості нормативно - грошової оцінки землі за вирахування 15% податку на доходи з громадян, що підтверджується видатковими касовими ордерами. Жодного разу позивач не ставила питання перед відповідачем про зміну тих чи інших умов договору, в тому числі щодо розміру орендної плати. За такого, суд не знаходить підстав для встановлення порушення умовами договору права позивача на отримання орендної плати. За змістом ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового або майнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України. Порядок реалізації права особи на судовий захист встановлено процесуальним законодавством. Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У зв'язку з цим, при вирішенні спору суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавця у зв'язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Аналогічний за змістом правовий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13. Таким чином, саме по собі встановлення судом відсутності у договорі оренди земельної ділянки умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», не являється достатньою підставою для застосування судом способів захисту цивільних прав або інтересів, а саме: визнання правочину недійсним. Помилкове ж зазначення у договорі документа, з якого вираховується вартість земельної ділянки та загальної площі двох окремих, переданих у оренду, земельних ділянок не тягне за собою визнання договору недійсним. Враховуючи, що у позовній заяві не зазначено про те, які права та охоронювані законом інтереси позивачки порушені внаслідок незазначення в договорі істотної умови, а також під час розгляду справи представником позивача не доведено порушення відповідачем прав позивача, передбачених Законом України «Про оренду землі», у зв'язку з відсутністю у договорі деяких істотних умов, передбачених ч.1 ст. 15 цього Закону, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed