Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачі є власниками земельних ділянок площею 1,7962 га та 1,7402 га, розташованих на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державних актів на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] серія [NUMBER] та на ім'я [PERSON] серія [NUMBER]. Згідно договорів оренди землі від 19 грудня 2005 року зазначені земельні ділянки ними були передані в строкове платне користування (в оренду) для сільськогосподарських робіт строком на 10 років ВАТ „Птахокомбінат „Бершадський" в особі голови правління Андрушка Івана Івановича. За змістом договорів оренди земельних ділянок, договори укладено на десять років з моменту їх підписання сторонами і державної реєстрації. У відповідності до змісту договорів строк їх дії розпочався 19.12.2005 року, а отже закінчився 19.12.2015 року. [PERSON] та [PERSON], в строк передбачений законом, звернулися до керівництва ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» з заявами від 03.11.2015 року про небажання продовжувати орендні відносини з товариством і що вони мають намір забрати належні нам земельні ділянки в особисте користування. Однак, на їх вимоги відповідач не відреагував і, порушуючи норми цивільного законодавства та Закону України „Про оренду землі", продовжує користуватися їх земельними ділянками. У зв'язку з цим позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом повернення земельних ділянок. 15.02.2016 року Ухвалою Бершадського районного суду було відкрито провадження у даній справі № 126/393/16-ц та № 126/394/16-ц. На підставі ст. 126 ЦПК України справи були об'єднані в одне провадження. Відповідач, подав суду письмові заперечення, з яких їм стало відомо, що 20 серпня 2010 року ВАТ „Птахокомбінат "Бершадський" уклав договори оренди землі за № 191 з [PERSON] і 02 вересня 2010 року договір № 506 - з [PERSON] строком на 15 років. Позивачі вказують, що вони дані договори не підписували і не надавали іншій особі повноважень щодо підписання договорів, не отримували письмових повідомлень відносно укладання нових договорів оренди і не отримували їхні копії, а тому вони є незаконними і укладені з порушенням вимог Закону України „Про оренду землі" та Цивільного кодексу України. Представник позивачів Плахотнюк Т.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, оскільки орендодавці самостійно договори не підписували та не надавали іншим особам відповідних повноважень на їх підписання. Представник позивачів [PERSON] суду показав, що він є зятем позивачів та йому достовірно відомо, що його дружина, будучи працівником ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» підписала договори оренди землі замість своїх батьків та не сказала про це їм. Останні в свою чергу, знаючи, що належні їм земельні ділянки перебувають в оренді відповідача до 2015 року, отримували орендну плату. У 2016 році вони теж отримали орендну плату, незважаючи на закінчення строку дії договорів оренди землі, оскільки фактичне невикористання ними, з вини відповідача, їх земельних ділянок могло спричинити наявність матеріальних збитків. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, про що надав письмові заперечення, в яких вказав, що ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» проти позову заперечує, вважає його ставним, без достатніх правових підстав та таким що не підлягає до задоволення з наступних підстав. В 2005 році між власниками земельних ділянок були укладені договори оренди зареєстровані у Вінницькій філії ДП «Центру ДЗК». Однак, в зв'язку із зміною порядку реєстрації земельних ділянок в 2010 році на загальних зборах орендодавців оголошено про намір переукласти договори оренди землі та орендувати дані ділянки які належать орендодавцям. Так із бажаючими було укладено договори оренди земельних ділянок, в тому числі із [PERSON] 02.09.2010 було укладено договір оренди землі №506, та [PERSON] 20.08.2010 договір оренди землі №191 строком на 15 років. Так, позивачі надавши згоду укладення договору оренди надав до ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» відповідні документи - державний акт на земельну ділянку, копію свого паспорта, ідентифікаційного коду та інші. Проекти договорів, всі хто погодився на їх укладення, для ознайомлення забирали додому та через кілька днів приносили підписані та погодджені в трьох екземплярах договори. Дані договори були зареєстровані у відділі Держкомзему у Бершадському районі, та в подальшому один екземпляр залишився у реєстратора, один у ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та один примірник вручений позивачам. Щодо того чи особисто вони підписували дані договори достовірно їм не відомо, однак оригінали документів уже підписані договори на підприємство приносила дочка [PERSON] - [PERSON], то по всій мірі вона і підписала дані договори. Візуально на договорах оренди від 2005 року та від 2010 року вбачається розбіжність у підписах орендодавців. До того ж, в судовому засіданні по справі №126/393/16-ц та №126/394/16-ц представник [PERSON], чоловік [PERSON] повідомив про те, саме вона підписала дані договори. Також, на виконання даних договорів, з 2011 року по даний час позивачі отримували орендну плату та не мали жодних заперечень, що свідчить про їх обізнаність в тому, де саме перебувала їх земельні ділянки та хто їх використовує. Окрім цього, при підписанні договорів від 2010 року, змінились умови орендної плати, а саме збільшилась орендна плата за користування земельними ділянками, тому при отримані орендної плати позивачі знали про збільшення розміру плати та те, що це пов'язано із підписанням нового договору, та протягом всього часу цього не оскаржували. Чинним законодавством не передбачено прямої вказівки на обов'язковість визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з підстав недотримання його форми укладення. При цьому, намагання позивачів припинити стосунки оренди та визнати договір оренди недійсним з підстав того, що вони не підписували договір оренди землі, розцінюється формальним приводом, тоді як дійсною причиною є заманення іншими орендарями позивачів шляхом обіцянок та нереальним розміром орендної плати, хоча з 2011 року до цього часу позивачі не мали жодних заперечень та отримували орендну плату. В судових дебатах представник відповідача також просив суд врахувати відсутність висновку судово - почеркознавчої експертизи з приводу ідентичності підписів на договорах оренди та застосувати до даних позовних вимог строк позовної давності, оскільки позивачам про порушення їх прав стало відомо у 2010 році. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] суду показала, що дійсно є дочкою позивачів. У 2010 році вона працювала на ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та на зборах працівників - власників земельних ділянок, які перебували в оренді підприємства, їм було повідомлено про необхідність перезаключення договорів оренди. Дані обставини були пояснені змінами в порядок реєстрації та необхідністю надання копій паспортів та кодів. У разі відмови у підписанні нових договорів, їм вказали на можливість звільнення із займаних посад. Кожному з присутніх надали для підпису два примірника договору. Так без відома своїх батьків вона самочинно підписала договори оренди землі щодо земельних ділянок, належних [PERSON] та [PERSON] та зі змістом даних договорів батьків не знайомила. Наступного дня ці екземпляри договорів вона віднесла на роботу та віддала уповноваженим особам з копіями паспортів своїх батьків. При цьому, вона підтвердила, що не мала доручення на підписання даних договорів, інших документів, чи усної згоди, яка б підтверджувала її повноваження. Свідок [PERSON] суду показала, що вона вже тривалий час працює в ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та приймає участь в укладенні договорів оренди землі. Так у 2010 році на зборах орендодавців у зв'язку зі змінами в законодавстві, що передбачали новий порядок реєстрації договорів оренди, останнім було запропоновано перезаключити договори оренди на новий термін та надати орендареві копію паспорта та ідентифікаційного номера власника земельної ділянки. При цьому всім учасникам було надано для ознайомлення проекти договорів оренди, які бажаючі підписували та надавали орендареві разом з копіями паспортів, кодів та державних актів. Чи підписували договори оренди [PERSON] та [PERSON] особисто її не відомо, так як примірники договорів віддавали учасникам зборів на руки та вони могли взяти їх додому для ознайомлення. Договори від їх імені принесла дочка - [PERSON], яка на той час працювала на даному підприємстві, однак про те, що договори підписала вона сама - їм не повідомила. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.12-13) та серії [NUMBER] (а.с.14-15) [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок площею 1,7962 га та 1,7402 га, розташованих на території Війтівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договорів оренди земельної частки (паю) від 19.12.2005 року (а.с.16-21) позивачі передали належні їм вищеописані земельні ділянки в строкове платне користування (оренду) ВАТ «Птахокомбінат «Бершадський» строком на 10 років з моменту підписання та реєстрації. Державна реєстрація даних договорів, згідно відповідних записів у них (а.с.18,21) була проведена 03.04.2006 року та 29.03.2006 року. 20.08.2010 року між [PERSON] та ВАТ «Птахокомбінат «Бершадський» було підписано договір оренди, належної їй земельної ділянки №191 строком на 15 років (а.с.22-25). Даним договором на відміну від попереднього було змінено строк дії та розмір орендної плати. 02.09.2010 року між [PERSON] та ВАТ «Птахокомбінат «Бершадський» було підписано договір оренди, належної йому земельної ділянки строком на 15 років (а.с.26-30). Даним договором було змінено строк дії та розмір орендної плати. Позивачі стверджують та сторонами не заперечується той факт, що дані договори особисто орендодавцями не підписувались. Замість них у договорах, без їх відома, підписалась дочка - [PERSON] Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в свою чергу, зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, суд визнав доведеним, що [PERSON] та [PERSON] не підписували договори оренди земельних ділянок №191 від 20 серпня 2010 року та №506 від 02 вересня 2010 року між ними та ВАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та не надавали права підпису іншим особам. Суд також вважає доведеним той факт, що позивачі отримували орендну плату від відповідача за період з 2011 по 2016 рік, що ними не заперечується та відображено у відомостях (а.с.47-67). Однак, дану плату вони отримували виходячи з того, що вважали, що договори оренди землі діють до 2015 року. Що стосується орендної плати за 2016 рік, то позивачі отримали її вже тоді, коли справа знаходилась на розгляді в суді та відповідач продовжував фактично використовувати їх земельні ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з положеннями частини другої та третьої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Як установив суд, договори оренди, які є предметом позовних вимог було підписано від імені власників земельних ділянок ([PERSON], [PERSON]) їх донькою - [PERSON], яка на момент підписання таких договорів не мала на це жодних повноважень. Щодо посилання відповідача на відсутність висновку експертизи щодо належності підписів на договорах позивачам, то суд не оцінює їх критично, оскільки протягом судового розгляду справи жодна зі сторін не заявляла клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи, і навпаки сторони підтвердили те, що підписи позивачів не є тотожними з підписами, наявними на договорах оренди, які є предметом позовних вимог, що дало можливість суду вважати доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] не підписували особисто договори оренди землі у 2010 році. Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Отже, стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити. Суд встановив, що власники земельних ділянок не уповноважували [PERSON] на вчинення будь-яких дій щодо земельних ділянок, а тому посилання відповідача на схвалення правочину позивачами так як вони отримували орендну плату за договорами оренди після їх укладення, є помилковими та свідчать про неправильне тлумачення положень статті 241 ЦК України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. П. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначає, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 )) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Враховуючи те, що [PERSON], підписуючи договори оренди землі від імені батьків, не мала на те жодних повноважень, а тому такі договори є недійсними, а земельні ділянки на підставі положень статті 216 ЦК України підлягають поверненню позивачам. Аналогічну позицію висловила, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 року у справі №6-2612цс15. Суд критично оцінює клопотання позивача про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки з аналізу викладених обставин вбачається, що вони не знали про існування договорів оренди землі від 2010 року до 2016 року, коли про їх існування дізналися під час розгляду цивільних справ №126/393/16-ц та №126/394/16-ц. З урахуванням викладеного суд вважає вимоги позивачі законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу підлягають відшкодування, а їх граничний розмір встановлюється законом. При цьому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачів суму судового збору, оскільки вона підтверджена квитанціями та витрати на правову допомогу, так як їх розмір підтверджений квитанцією та спів мірний із часом, затраченим представником позивачів адвокатом Плахотнюк Т.С. на участь в судових засіданнях. На підставі ст.ст. 202, 203, 215, 216, 237, 241 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України за № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved