Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила: поновити строк звернення до суду з метою захисту її права та законних інтересів та визнати державний акт [NUMBER] право власності на земельну ділянку площею 0,250 га розташованому за адресою: [ADDRESS] виготовлений на підставі рішення Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області №57 від 28.11.2003 року на ім'я [PERSON] недісним. Такі вимоги обумовлені тим, що у власності позивач перебуває дві земельні ділянки на території Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області на підставі державного акту від 29.09.1998 року, а відповідно до рішення Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області від 28.11.2003 року №57, її сусідки було видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER],розміром 0,25га для будівництва і обслуговування жилого будинку. Під час проведення робіт з виготовлення кадастрового плану земельної ділянки відповідача, було неправильно виготовлено державний акт,оскільки в цю площ будо приватизовано частину земельної ділянки, яка знаходиться у власності у позивача. В обґрунтування вимог щодо поновлення строків для звернення до суду позивач зазначає, що вона дізналась про порушення її права лише у жовтні 2012 року при обмірі земельних ділянок позивача та відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Представник позивача зазначив, що строк звернення до суду не пропущений, тому він помилково просив його поновити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заперечень не надала. У зв'язку з зазначеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. Зазначені права гарантовані ст.41 Конституції України. Цивільне законодавство України зазначає право власності, як право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Закон захищає право власності. У відповідності до положень ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Як вбачається з положень ст. 391 ЦК України, ст.ст.152 і 155 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд прийшов до висновку, що строк звернення позивача до суду не пропущений, оскільки вона дізналась про порушення свої законних прав та інтересів лише в жовтні 2012 року, а звернулась до суду у січні 2015 року. У відповідності до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 травня 2000 року позивач купила земельну ділянку площею 0,32 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], вказана земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі державного акту на праві приватної власності на землю [NUMBER], виданого 29.09.1998 року Пологівською сільською радою Васильківського району Київської області, реєстр №234/а.с.9-10/. Відповідно до державного акту на земельну ділянку серії [NUMBER] вона належить відповідачу на праві власності, на підставі рішення Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області від 28.11.2003 року №57/а.с.8/. В листі сільського голові Пологівської сільської ради Васильківського району Київської області зазначено, що оскільки державний акт відповідача був виготовлений пізніше державного акту позивача,тому акт відповідача [PERSON] є незаконним, та це питання потрібно вирішувати у суді/а.с.6/. За клопотанням позивача у справі було призначено судово-технічну експертизу. Відповідно до акту здачі-приймання висновку судового експерта № 10419/15-41 від 14.09.2015 р. частина земельної ділянки, що належить [PERSON] площею 0,2873 га та земельна ділянка, кадастровий [NUMBER], що належить [PERSON], площею 0,2527 - не накладається;частина земельної ділянки, що належить [PERSON] площею 0,0370 га земельна ділянка та земельна ділянка, кадастровий [NUMBER] що належить [PERSON], площею 0,2527 -накладаються/а.с.56-63/. За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази, приймаючи до уваги акт здачі-приймання висновку судового експерта № 10419/15-41 від 14.09.2015 р., яким визнано накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивач, а тому порушені права позивача необхідно поновити шляхом визнання недійсним відповідного державного акту відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору та витрат на проведення судової експертизи покладаються на відповідача.

Outcome: approved