Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання її наймачем житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму квартири і переоформити особовий рахунок на неї, посилаючись на наступне. 04 листопада 1992 року вона уклала шлюб із [PERSON] , зареєстрований міським відділом РАГС м.Нікополя за актовим записом № 1124. 17 серпня 1993 року їх шлюб було розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (актовий запис № 681). 26 лютого 1994 року вона знову уклала шлюб із [PERSON] , який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області за актовим записом № 141. 04 листопада 1995 року її чоловікові [PERSON] як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було видано ордер на жиле приміщення № 154 на родину із 4-х осіб: головний квартиронаймач - [PERSON] , дружина - [PERSON] , сини дружини - [PERSON] та [PERSON] (квартира має житлову площу 47,17 кв.м. та складається з 3-х кімнат за адресою: [ADDRESS] ), на підставі рішення виконкому № 675 від 27 жовтня 1995 року. 12 грудня 1995 року всі члени родини були зареєстровані у вказаній квартирі. [PERSON] та [PERSON] є її синами і [PERSON] не був їм рідним батьком, але виховував їх з дитинства і не заперечував, щоб їх було внесено до ордеру та зареєстровано у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно, з 12 грудня 1995 року та по теперішній час вона мешкає та є зареєстрована у вищезазначеній квартирі. 18 липня 2008 року шлюб між нею та чоловіком [PERSON] був розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане відділом РАЦС по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 276. Після розлучення чоловік змінив місце проживання, а вона залишилась проживати в квартирі із дітьми, своєчасно сплачуючи, при цьому, комунальні послуги. Всі договори про надання комунальних послуг укладені особисто з нею і на цій підставі вона своєчасно особисто сплачує комунальні послуги. Борги по комунальним послугам відсутні. Іншого житла в неї немає. [INFO] [PERSON] знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , [INFO] [PERSON] помер. З метою приватизації зазначеного житла, вона звернулась з заявою до ОСББ «Рідний дім-96» про зміну особового рахунку на своє ім`я та визнання її наймачем квартири. В свою чергу, ОСББ «Рідний дім-96» звернулось до виконавчого комітету із заявою про прийняття рішення щодо надання дозволу на заміну особового рахунку в квартирі [ADDRESS] . 24 червня 2020 року керівнику ОСББ «Рідний дім-96» від Виконавчого комітету Нікопольської міської ради надійшов лист за № 2035/20 з відмовою у задоволенні заяви, так як не вбачаються правові підстави для укладення договору найму, в зв`язку з тим, що вона не є членом сім`ї наймача в зв`язку з розірванням шлюбу. За весь час проживання у спірній квартирі і до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем не пред`являлись до неї претензій щодо незаконності зайняття вказаного житла. Відповідно до статті 47 Конституції України, громадяни мають право на житло та держава створює умови для придбання його у власність, в тому числі, шляхом приватизації, що передбачено статтею 9 Житлового кодексу України. Згідно зі ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ч.ч.1, 3, 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.l ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст.5 передбачено Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків, що одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку як потребуючі поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Вона зареєстрована і проживає у спірній квартирі з 12 грудня 1995 та по теперішній час, з нею укладені всі договори по постачанню комунальних послуг, за якими вона особисто сплачує зазначені платежі, боргів не має та вважає, що має такі ж права і обов`язки як наймач, відповідно до вимог ч.3 ст.64 ЖК УРСР. Таким чином, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали: разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.1, 2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не буде іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст.65 ЖК УРСР). Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житловою фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме: не підлягають приватизації квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п.11 ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. З урахуванням викладених обставин та приймаючи до уваги той факт, що вона на законних підставах проживає і є зареєстрованою в спірній квартирі, на час отримання ордеру була законною дружиною наймача, вважає, що має такі ж права і обов`язки, як наймач, відповідно до вимог ч.3 ст.64 ЖК України. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За таких обставин вимушена звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули. Надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити (а.с.42). Представники відповідачів та треті особи проти задоволення позову не заперечували (а.с.31, 32, 35, 46). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно зі ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Як встановлено судом, 04.11.1992 року позивака по справі уклала шлюб із [PERSON] , зареєстрований міським відділом РАГС м.Нікополя за актовим записом № 1124 (а.с.14). 17.08.1993 року їх шлюб було розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (актовий запис № 681) (а.с.15). 26.02.1994 року позивачка знову уклала шлюб із [PERSON] , який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області за актовим записом № 141 (а.с.16). 04.11.1995 року [PERSON] як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було видано ордер на жиле приміщення № 154 на родину із 4-х осіб: головний квартиронаймач - [PERSON] , дружина - [PERSON] , сини дружини - [PERSON] та [PERSON] (квартира має житлову площу 47,17 кв.м. та складається з 3-х кімнат за адресою: [ADDRESS] ), на підставі рішення виконкому № 675 від 27.10.1995 року. 12.12.1995 року всі члени родини були зареєстровані у вказаній квартирі (а.с.8). 18.07.2008 року шлюб між позивачкою та [PERSON] було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане відділом РАЦС по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 276 (а.с.17). Після розлучення [PERSON] змінив місце проживання, а позивачка залишилась проживати в квартирі із дітьми. Всі договори про надання комунальних послуг укладені особисто з позивачкою (а.с.19-20). Борги по комунальним послугам відсутні (а.с.9). Іншого житла в позивачки по справі немає. [INFO] [PERSON] помер (а.с.18). З метою приватизації зазначеного житла, позивачка звернулась з заявою до ОСББ «Рідний дім-96» про зміну особового рахунку на своє ім`я та визнання її наймачем квартири. ОСББ «Рідний дім-96» звернулось до виконавчого комітету із заявою про прийняття рішення щодо надання дозволу на заміну особового рахунку в квартирі [ADDRESS] . 24.06.2020 року керівнику ОСББ «Рідний дім-96» від Виконавчого комітету Нікопольської міської ради надійшов лист за № 2035/20 з відмовою у задоволенні заяви, так як не вбачаються правові підстави для укладення договору найму, в зв`язку з тим, що вона не є членом сім`ї наймача в зв`язку з розірванням шлюбу (а.с.6-7). За весь час проживання у спірній квартирі і до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем не пред`являлись до позивачки претензій щодо незаконності зайняття вказаного житла. Відповідно до ст.47 Конституції України, громадяни мають право на житло та держава створює умови для придбання його у власність, в тому числі, шляхом приватизації, що передбачено статтею 9 Житлового кодексу України. Згідно зі ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ч.ч.1, 3, 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.l ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст.5 передбачено Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків, що одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку як потребуючі поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Статтею 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Судом встановлено що позивачка зареєстрована і проживає у спірній квартирі з 12.12.1995 року та по теперішній час (а.с.10), з нею укладені всі договори по постачанню комунальних послуг, за якими вона сплачує зазначені платежі, боргів не має. Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житловою фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме: не підлягають приватизації квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Рішенням Конституційного Суду України (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") від 3 червня 1999 року, справа № 1-8/99, визначено, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов`язки наймача жилого приміщення та членів його сім`ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов`язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Згідно з ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.65 ЖК УPCР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування житловим приміщенням. За приписами ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією а в разі її відсутності - відповідним підприємством, (установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6- 60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права і обов`язки, за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч.ч.1, 2 ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до ст.106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно зі ст.13 ЦІІК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.345 ЦК України, фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку № 470, ордер дійсний протягом 30 днів. Як встановлено судом, позивачка та її родина протягом 30 днів з дня видачі ордеру вселились в надану їм квартиру і зареєструвались. Згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Відповідно до п.11 ст.8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Як встановлено судом, з часу вселення до спірної квартири до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем до позивачки не пред`являлись претензії щодо незаконності її проживання у спірній квартирі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved