Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] після смерті [INFO] року матері [PERSON], а тому в зв'язку з тим, що первинна реєстрація житлового будинку не проводилася, порушують питання про визнання за ними в порядку спадкування за законом права власності на вказаний будинок (по ? частині кожному). У судовому засіданні представник позивача просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] (матері позивачів) [INFO] року відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] який збудовано в 1966 році. Належність цього майна померлій стверджується даними технічного паспорту, будинкової книги та випискою з погосподарської книги наданою Козаровицькою сільською радою Вишгородського району Київської області №463 від 03 вересня 2014 року, згідно з якими померла зареєстрована і постійно проживала у згаданому будинку та була його єдиним володільцем, який їй належав з 1966 року. Позивачка [PERSON] дочка померлої і спадкоємиця за законом, яка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Повивач [PERSON] син померлої і спадкоємиць за законом, який прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент смерті згідно вимог ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 32/2014 від 14 липня 2014 року після померлої [INFO] року [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно постанови приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 серпня 2014 року видача свідоцтва про право власності на спадщину є неможливою в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] На час побудови у 1966 році житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами у сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. Зазначені погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, а тому записи у цих книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як вбачається з даних будинкової книги та технічного паспорту успадкований позивачами будинок збудовано в 1966 році. Отже, право власності на збудоване до набрання нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'яз ку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на наведене, будинок [PERSON], який перейшов у спадщину позивачам, належав їй на праві власності і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємці мають право на визнання за ними права власності саме на будинок як об'єкт спадкування після смерті своєї матері. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що первинна реєстрація права власності на успадкований позивачами житловий будинок не провадилася, правовстановлюючі документи на нього відсутні, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов'язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а тому за позивачами слід визнати право власності на спадкове майно в рівних частинах - по ? кожному. Таким чином, заявлене позивачами право підлягає визнанню, а пред'явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved