Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмацька житлово-експлуатаційна контора» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території в сумі 2462.91 грн. та 243 грн. 60 коп. судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, будучи власником квартири [ADDRESS], не оплачує отриманні нею та надані позивачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого має заборгованість перед ТОВ «Бахмацька житлово-експлуатаційна контора», яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. В судове засідання сторони не з»явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити; відповідач в судове засідання не з»явилася, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення, заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування, а також заяви про відкладення розгляду справи суду не надала. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмацька житлово-експлуатаційна контора» є окремою юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.10). Будинок, розташований в м.Бахмачі Чернігівської області, по вул. Дружби,7 перебуває на балансі позивача, що підтверджується договором від 01.03.2010 року та адресним переліком житлового фонду та прибудинкових територій, що передається Бахмацькою міською радою на утримання ТОВ «Бахмацька ЖЕК». Тарифи на послуги з утримання житлових будинків та при будинкових територій, які знаходяться на обслуговуванні ТОВ «Бахмацька ЖЕК» були встановлені згідно із рішеннями виконавчого комітету Бахмацької міської ради Чернігівської області № 241 від 17 жовтня 2008 року та № 200 від 12.09.2012 року (а.с.7-9). Відповідач є власником квартири, яка знаходиться в м. Бахмач Чернігівської області по вул. Дружби,7/10, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.30). Згідно довідки №220 від 18.12.2014 року, виданої начальником Бахмацької ЖЕК, вбачається, що [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS] (а.с.4). Згідно даних Бахмацького РС УДМС в Чернігівській області (№ 2416 від 31.12.2014 року), [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.20). Між сторонами виник спір щодо надання та отримання послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій. Так, згідно із розрахунком позивача, (а.с.5) відповідач має заборгованість за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території в сумі 2462.91 грн. При цьому з даного розрахунку вбачається, що в погашення вищевказаної заборгованості відповідачем було проведено оплату в березні 2012 року в сумі 100 грн., в січні 2013 року в сумі 250 грн., в лютому 2013 року в сумі 200 грн. та в серпні 2013 року в сумі 200 грн. ЗУ „Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим статтею 4 вищевказаного закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із пунктом 2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 ч.3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Окрім того, в матеріалах справи міститься договір № 612 від 07 серпня 2001 року про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, укладений між сторонами (а.с.6), даний договір недійсним не визнаний та в судовому порядку не оспорений. Водночас ч.1 ст. 19 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч.3 ст.20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 „Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій". З аналізу змісту ч.3 ст. 6, ч.1 ст.630 ЦК України, статей 19 - 21 Закону від 24 червня 2004 року № 1875 - IV, Постанови від 20 травня 2009 року № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону від 24 червня 2004 року № 1875 - IV. Отже, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Окрім того, факт надання відповідачу послуг, крім іншого, підтверджується тим, що відповідачем було проведено оплату вартості виконаних позивачем робіт, зокрема [PERSON] було сплачено за утримання будинку та прибудинкової території в березні 2012 року - 100 грн., в січні 2013 року - 250 грн., в лютому 2013 року - 200 грн. та в серпні 2013 року - 200 грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до положень ст. 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 2 ст. 10 ЗУ „Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Відповідно до статей 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують той факт, що у зв'язку з несплатою послуг у відповідача виник борг в сумі 2462.91 грн. При цьому, відповідач в судове засідання не з»явилася, заперечення проти позову та доводи на їх обґрунтування не надала, своїм правом надати суду пояснення не скористалася. Таким чином, із досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, вбачається, що відповідачем порушені зобов'язання щодо оплати в установлені строки наданих послуг по утримання будинку та прибудинкової території, а тому зазначена сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №1 від 18.12.2014 року позивачем було сплачено 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved