Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення в квартиру [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном, а саме квартирою №143 у будинку №11/1 по вул.М.Говорова в м.Одесі та визнання часток в натурі. У судовому засіданні позивачка та її представник за первісним позовом позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі не визнали в повному обсязі та пояснили суду, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2006 року по 2012 рік. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу з відповідачем у 2006 році та народження дитини, під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, ними було набуто спільне майно, а саме була придбана квартира №143 у будинку №11/ по вул.М.Говорова в м.Одесі, в якій вони проживали сімєю. В подальшому сімейне життя не склалося, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2012 року та в березні 2012 року відповідач змусив позивачку та їх неповнолітню доньку залишити квартиру. На теперішній час позивачка не має постійного місця проживання. В травні 2012 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до відповідача про розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та рішенням суду від 13 лютого 2013 року позов позивачки задоволено в повному обсязі, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1 та визнано за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014 року зазначене рішення суду від 13.02.2013 року залишено без змін. Вищевказане рішення зареєстровано, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.04.2013 року за №2581120. Але на теперішній час позивачка позбавлена можливості здійснити своє право власності. Проживати, користуватися та розпоряджатися часткою своєї квартири [PERSON] зі своєю донькою не може, іншого житла у неї не має. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги за первісним позовом не визнали в повному обсязі. Свої позовні вимоги по зустрічному позову відповідач обґрунтовує тим, що в позовній заяві [PERSON] посилається на те, що їй на праві спільної власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], при цьому він перешкоджає у здійснені нею свого права власності, а саме в проживанні в спірній квартирі. Заявляючи вимогу про вселення до житлового приміщення, з урахуванням відсутності домовленості між співвласниками майна щодо порядку користування квартирою, [PERSON] не ставить на вирішення питання про визначення порядку користування вказаною квартирою та виділення часток в натурі. Вселення позивачки [PERSON] у спірну квартиру є недоцільним, а спільне проживання неможливим через неприязнені відносини, що склалися між сторонами. Також відповідач [PERSON] пояснив, що уклав шлюб з [PERSON], а в свої позовній заяві позивачка [PERSON] пропонує спільне проживання в однокімнатній квартирі двох сімей, що також унеможливлює спільне проживання сторін у зазначеній квартирі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, позивачки [PERSON], представника відповідача та відповідача [PERSON], суд доходить висновку, що позов [PERSON] до[PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення обґрунтований, доведений та такий, що підлягає задоволенню, у задоволені зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном та визначення часток в натурі відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 2006 року по 2012 рік. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу з відповідачем у 2006 році та народження дитини, під час спільного проживання у шлюбі з відповідачем, ними було набуто спільне майно, а саме була придбана квартира №143 у будинку №11/ по вул.М.Говорова в м.Одесі, в якій вони проживали сімєю. В подальшому сімейне життя не склалося, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 травня 2012 року та в березні 2012 року відповідач змусив позивачку та їх неповнолітню доньку залишити квартиру. На теперішній час позивачка не має постійного місця проживання. В травні 2012 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до відповідача про розподіл майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та рішенням суду від 13 лютого 2013 року позов позивачки задоволено в повному обсязі, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1 та визнано за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири №143, загальною площею 51,7 кв.м, яка розташована за адресою: м.Одеса, вул.Маршала Говорова, 11/1. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.11.2014 року зазначене рішення суду від 13.02.2013 року залишено без змін. Вищевказане рішення зареєстровано, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.04.2013 року за №2581120. Але на теперішній час позивачка позбавлена можливості здійснити своє право власності. Проживати, користуватися та розпоряджатися часткою своєї квартири [PERSON] зі своєю донькою не може, іншого житла у неї не має. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання и проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 155 ЖК України гарантовано, що власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доводи позивача [PERSON] за зустрічним позовом, що при вселені до житлового приміщення, з урахуванням відсутності домовленості між співвласниками майна щодо порядку користування квартирою, позивачкою [PERSON] не ставиться питання про визначення порядку користування вказаною квартирою та виділення часток в натурі, суд не може прийняти до уваги, так як згідно висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи розділити квартиру [ADDRESS] між власниками з ідеальними частками по 1/2 без відступу або з мінімальним відхиленням від їх частки, з виділенням двох ізольованих квартир, кожна у складі житлових і підсобних приміщень з самостійним входом зі сторони сходового майданчика, які відповідали б нормативно-технічним і санітарним вимогам ДБН технічно не надається можливим. Досліджувана квартира неділима. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року, справа №6-12325 св.12 зазначено, що співвласник майна, що є у спільній сумісній власності, володіє і користується ним спільно із іншим співвласником. Оскільки одному із співвласників чиняться перешкоди у користуванні цим майном, він має право вимагати усунення таких перешкод відповідним шляхом. Не проведення поділу будинку в натурі не є правовою підставою для позбавлення власника можливості вільно користуватися і розпоряджуватися своїм майном. Доводи відповідача [PERSON], викладені у запереченнях, про те, що він уклав шлюб з [PERSON] та спільне проживання в однокімнатній квартирі двох сімей унеможливлює спільне проживання сторін у зазначеній квартирі, що вселення позивачки [PERSON] у спірну квартиру є недоцільним, а спільне проживання неможливим через неприязнені відносини, що склалися між сторонами, суд також не приймає до уваги, так як вони не можуть бути підставою для позбавлення власника права користування своїм майном. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі викладено та

Outcome: approved