Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач у червні 2018 року звернувся у суд з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що вказана квартира належить йому на праві приватної власності і в такій зареєстровані він та інші члени його сім»ї, в тому числі і донька [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім»ї і прописку від 04.06.2018 року №62. Однак, попри наявну реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, відповідачка більще трьох років не проживає у цій квартирі, що підтверджується актами ЖБК №79 від 04.06.2018 року, від 03.06.2018 року та від 07.06.2018 року. Між тим, він має намір безперешкодно розпорядитися власним майном, проте реєстрація відповідачки в квартирі перешкоджає йому реалізувати законні права на власність. Відтак, вважає, що відповідачка втратила право користування квартирою [ADDRESS]. За наведеного, на підставі ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст.72 ЖК України просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаною квартирою. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що відповідачка разом з чоловіком і дитиною у 2013 році залишили спірну квартиру, забравши із такої всі свої речі, і з того часу в такій не появляється. Ствердили, що перешкод в користуванні спірною квартирою ні позивач, ні члени його сім»ї відповідачці не чинили, відповідачка більше близько 5 років не проживає у квартирі та не приймає участі в утриманні такої, через що у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, в тому числі і права на отримання адресної субсидії по оплаті комунальних послуг. Просять позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, хоча належно повідомлялася про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що її сестра [PERSON] разом з чоловіком і дитиною у 2013 році добровільно залишили спірну квартиру, забравши із такої всі свої речі, і з того часу в такій не появляється та не приймає участі в утриманні такої. Ствердила, що перешкод відповідачці у користуванні спірною квартирою ніхто і ніколи не чинив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Зміст права власності, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. За правилами ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.12.2003 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.03.2004 року /а.с.7/. В квартирі зареєстровано 8 осіб: власник [PERSON], доньки [PERSON] та [PERSON], зять [PERSON], внуки: [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та наймач [PERSON] Також судом встановлено, що у 2013 році відповідачка разом з чоловіком та дитиною добровільно залишила вказану квартиру, забравши із такої всі свої речі, і з того часу у спірній квартирі не проживає та не приймає участі в утриманні такої, хоча перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням відповідачці ніхто і ніколи не чинив. Дане стверджується поясненнями позивача, свідка [PERSON], актами ЖБК №79 від 03.06.2018 року, від 04.06.2018 року, від 07.06.2018 року/а.с. 9,10, 11/. Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідачка близько п"яти років не користуються спірною квартирою без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні цією квартирою їй ніхто і ніколи не чинив. Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачка з 2013 року не користуються квартирою [ADDRESS] без поважних причин, тобто понад визначений ст.405 ЦК України термін, протягом якого за нею зберігалося право на користування спірним житловим приміщенням, не виписалася із такого, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. В порядку ч.1 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача 704,80 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved