Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У серпні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені по аліментах, посилаючись на наступне. 08 листопада 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі, за час шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилась проживати з нею. На підставі рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на її утримання та на утримання дитини у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість у сумі 23074,14 грн. За її підрахунками з 07 вересня 2015 року по 01 серпня 2016 року сума неустойка у сумі 6932,87 грн. Пізніше, позивачка збільшила позовні вимоги, додавши неустойку за період з 01 серпня 2016 року по 01 січня 2017 року, яка за її розрахунками становить 3924,27 грн та просила стягнути з відповідача на її користь та на користь дитини пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 10857,13 грн та судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримували та просили задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у позові. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач є працівником бюджетної сфери, а тому не має можливості впливати на будь-які зміни в нарахуванні своєї зарплати. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. У ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року по справі № 546/816/15-ц з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку, а також на її утримання як дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн щомісячно, починаючи з 07 серпня 2015 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу допущено до негайного виконання /а.с.3-4/. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2016 року вказане рішення залишено без змін /а.с.5-6/. Згідно довідки-розрахунку Октябрського відділу Державної виконавчої служби міста Полтави від 19 січня 2016 року № 35998 /а.с.7/[PERSON] за період з вересня 2015 року по липень 2016 року жодного разу не сплачував аліментних виплат та має заборгованість по аліментах у сумі 23074,14 грн. Суд критично оцінює відомості, вказані у довідці-розрахунку Октябрського відділу Державної виконавчої служби міста Полтави від 19 січня 2016 року № 35998 /а.с.7/, оскільки вона суперечить вищевказаному рішенню суду та довідкам-розрахункам цього ж відділу виконавчої служби, наданим до суду супровідним листом від 17 лютого 2017 року № 4719 /а.с.72-74/, а також довідці про утримання аліментів з доходів [PERSON] від 17 лютого 2017 року № 201/115/29/01-2017 /а.с.71/. Суд також звертає увагу на відсутність печатки органу, що її видав на вказаній довідці-розрахунку. Так, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року аліменти з відповідача стягнуто починаючи з 07 серпня 2015 року, але у вищенаведеній довідці-розрахунку заборгованість по аліментах розраховано не з серпня 2015 року, а з вересня 2015 року. Крім того, згідно довідки про утримання аліментів з доходів [PERSON] від 17 лютого 2017 року № 201/115/29/01-2017 /а.с.71/, наданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Полтавській області з [PERSON] проводились утримання з доходів на виплату аліментів: -у березні 2016 року - 1372,43 грн - на дитину та 685,00 грн -на дружину; -у квітні 2016 року - 115,00 грн - на дружину; -у серпні 2016 року - 1408,66 грн - на дитину та 704,00 грн. - на дружину; -у вересні 2016 року - 1422,82 грн - на дитину та 711,41 - на дружину; -у жовтні 2016 року - 1921,99 грн - на дитину та 800,00 грн - на дружину, -у листопаді 2016 року - 1862,94 грн - на дитину та 800,00 грн - на дружину; -у грудні 2016 року - 2900,47 грн - на дитину та 800,00 грн - на дружину; -у січні 2017 року - 2206,24 грн - на дитину та 800,00 грн - на дружину /а.с.71/. Таким чином, суд вважає безпідставними збільшені позовні вимоги за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року, оскільки згідно вищевказаних матеріалів справи, у цей період з [PERSON] проводились утримання на виплату аліментів за рішенням суду з урахуванням додаткових стягнень на погашення боргу по аліментах, який утворився за попередні періоди. Вказані дані цілком відповідають інформації, наданій Шевченківським відділом ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області листом від 17 лютого 2017 року № 4719 /а.с.72-75/. Однак, суд вбачає, що у довідці-розрахунку заборгованості по аліментах на дитину /а.с.74/ відсутня інформація про виплату аліментів на дитину у березні 2016 року, хоча факт такої виплати у сумі 1372,43 грн підтверджується у самому листі Шевченківського відділу ВДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 17 лютого 2017 року № 4719, згідно якого у березні 2016 року з [PERSON] утримані аліменти в сумі 2057,43 грн, із яких на утримання дочки у розмірі - 1372,43 грн, а також довідкою про утримання аліментів з доходів [PERSON] від 17 лютого 2017 року № 201/115/29/01-2017 /а.с.71/. Таким чином, суд вважає доведеним факт виплати [PERSON] аліментів на утримання дитини у березні 2016 року у розмірі 1372,43 грн. Згідно вищевказаного листа Шевченківського відділу ВДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 17 лютого 2017 року № 4719 на даний час з [PERSON] здійснюється стягнення у розмірі 50% з грошового забезпечення відповідача. Отже, судом встановлено, що позивач отримала право на стягнення пені в зв'язку з допущенням відповідачем заборгованості по аліментах. Статтями 180, 196 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину та відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Досліджені судом докази вказують на те, що відповідач [PERSON], будучи обізнаним з покладеним на нього обов'язком щодо сплати аліментів за рішенням суду, не в повній мірі проводив їх сплату, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками відповідач суду не надав, а посилання відповідача на те, що він є працівником бюджетної сфери, та не може впливати на будь-які зміни в нарахуванні своєї зарплати, як на причину невиплати заборгованості по аліментах є необґрунтованими, оскільки той факт, що відповідач є працівником бюджетної сфери не позбавляє його можливості вільного розпорядження своєю заробітною платою та не звільняє його від обов'язку виплати аліментів у період, коли виконавчою службою не проводилось стягнення аліментних виплат в примусовому порядку. Тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення неустойки за період з серпня 2015 року по вересень 2016 року. Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. За встановлених вище обставин розрахунок пені від суми несплачених аліментів в даному випадку слід провести з урахуванням нового розрахунку суми боргу по аліментах з дотриманням вимог закону та правових позицій Верхового Суду України. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Правова позиція у справі №6-94цс15, викладена у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, вказує на те, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). При цьому у вищезазначеній постанові ВСУ зазначено, що вирішуючи в конкретному випадку питання щодо усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верхового Суду України відступає від правової позиції щодо застосування частини першої статті 196 СК України, викладеної у постановах ВСУ від 11.09.2013 року (справа № 6-81цс13) та 01.10.2014 року (справа №6-149цс14). Тобто, зі змісту вказаної постанови слід зробити висновок про те, що Верховний Суд України змінив правову позицію по відношенню до своєї ж правової позиції, висловленої у постановах ВСУ від 11.09.2013 року (справа № 6-81цс13) та 01.10.2014 року (справа №6-149цс14). За наведених обставин, з урахуванням вимог ч. 1ст. 360-7 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність застосування в даній справі методики розрахунку пені, викладеній в постанові Верхового Суду України від 1 липня 2015 року №6-94цс15. Суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню пеня, виходячи з наступного розрахунку: За 2015 рік: серпень 2015 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 981,22 грн (на дитину - 361,87 грн, на дружину - 619,35 грн); пеня (1%) 9,8122 грн. х 24 дні = 235,49 грн. - сума неустойки (пені); вересень 2015 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 1410,00 грн (на дитину - 610,00 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 14,10 грн. х 30 днів = 423,00 грн. - сума неустойки (пені); жовтень 2015 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2202,25 грн (на дитину - 1402,25 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 22,0225 грн. х 31 день = 682,70 грн. - сума неустойки (пені); листопад 2015 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 1914,66 грн (на дитину - 1114,66 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 19,1466 грн. х 30 днів = 574,40 грн. - сума неустойки (пені); грудень 2015 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2172,43 грн (на дитину - 1372,43 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 21,7243 грн. х 31 день = 673,45 грн. - сума неустойки (пені); За 2016 рік: січень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2172,43 грн (на дитину - 1372,43 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 21,7243 грн. х 31 день = 673,45 грн. - сума неустойки (пені); лютий 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2172,43 грн (на дитину - 1372,43 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 21,7243 грн. х 29 днів = 630,00 грн. - сума неустойки (пені); березень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 115,00 грн (на дитину - 0 грн, на дружину - 115,00 грн); пеня (1%) 1,15 грн. х 31день = 35,65 грн. - сума неустойки (пені); квітень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2057,43 грн (на дитину - 1372,43 грн, на дружину - 685 грн); пеня (1%) 20,5743 грн. х 30 днів = 617,23 грн. - сума неустойки (пені); травень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2172,43 грн (на дитину - 1372,43 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 21,7243 грн. х 31 день = 673,45 грн. - сума неустойки (пені); червень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2172,43 грн (на дитину - 1372,43 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 21,7243 грн. х 30 день = 651,73 грн. - сума неустойки (пені); липень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 2172,43 грн (на дитину - 1372,43 грн, на дружину - 800,00 грн); пеня (1%) 21,7243 грн. х 31 день = 673,45 грн. - сума неустойки (пені); серпень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 95,68 грн (на дитину - 0 грн, на дружину - 95,68 грн); пеня (1%) 9,568 грн. х 31 день = 29,66 грн. - сума неустойки (пені); вересень 2016 року: загальна сума заборгованості по аліментах - 88,60 грн (на дитину - 0,01 грн, на дружину - 88,59 грн); пеня (1%) 88,60 грн. х 30 день = 26,58 грн. - сума неустойки (пені); Відповідно, на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, за період з серпня 2015 року по вересень 2016 року в розмірі 6600,26 (Шість тисяч шістсот гривень двадцять шість копійок). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у сумі 724,13 грн. (Сімсот двадцять чотири гривні тринадцять копійок) (60,79% від 1191,20 грн.) На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial