Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «АвтоЗАЗ» про стягнення шкоди, заподіяної каліцтвом, який в подальшому уточнила та в якому зазначила, що вона в 1990 році придбала автомобіль «Таврія», який виявився бракованим, в звязку з чим 09.02.1991 року з вини виробника відповідача «Авто ЗАЗ» сталося ДТП, в якому позивач постраждала. Судово-медична експертиза від 04.07.2003 року встановила 40% втрати трудової працездатності. Згідно висновків судово-медичної експертизи позивачу необхідно ортопедичне взуття, ліки та санаторно-курортне лікування, лікування в лікарні. Згідно довідки №19 позивач придбала дві пари устілок за ціною 414,42 грн., 17.07.2015 року згідно рецепту позивач придбала ліки на суму 163,79 грн.. З 25.08.2015 року позивач придбала путівку вартістю 11025,00 грн., що підтверджується довідкою №171, санаторною книжкою №0014355, фіскальним чеком №025031002319. Також позивач пройшла медикаментозне лікування на суму 587,00 грн., витратила кошти на квиток на потяг Запоріжжя-Вінниця на суму 128,93 грн., на квиток автобус Вінниця-Хмільник вартістю 36,60 грн., ксерокопію 12,00 грн.. Крім того позивач замовила собі зимове взуття по рекомендації СМЕ на суму 1302,09 грн., витратила кошти на придбання ліків на суму 692,21 грн., на ксерокопіювання документів на суму 14,25 грн. Загальна сума витрат складає 14416,29 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги в частині стягнення коштів за витрати на устілки у розмірі 414,42 грн., в іншій частині позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково: не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на санаторно-курортне лікування та інших витрат повязаних з санаторно-курортним лікуванням на суму 11\~190,53 грн., оскільки відповідач компенсував санаторно-курортне лікування позивачу, яка останній раз проходила лікування у 2012 році, також визнав позов в частині вартості ліків у розмірі 163,79 грн. та 692,21 грн., вартість зимового взуття у розмірі 1302,09 грн.. та заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на ксерокопію документів на суму 26,25 грн. та 40 грн. за послуги банку. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно положень ЦПК України витрати на ксерокопіювання документів та послуги банку не відносяться до судових витрат. Суд вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з підстав, вказаних позивачем і які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджен' певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно положень ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В результаті продажу відповідачем неякісного автомобіля „Таврія-1102", 9 лютого 1991 року відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження. Внаслідок травмування за висновком судово-медичної експертизи від 04.07.2003 року позивачу [PERSON] встановлено безстроково 40% втрати працездатності та ІІІ група інвалідності. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.02.2002 року з Відкритого акціонерного товариства «АвтоЗАЗ» на користь [PERSON]\~ стягується завдана шкода, спричинена каліцтвом в звязку з ДТП в результаті придбання автомобіля на підприємстві ЗАО «ЗАЗ» неналежної якості. Зазначені обставини та обов'язок відшкодування збитків позивачу за аргументами викладеними у позові, відповідач не оспорює. Згідно п.в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами), за медичним висновком потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам 1 групи щорічно надається безоплатна путівка для санаторно-курортного лікування, у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсується Фондом у розмірі, встановленому його правлінням. Потерпілому, який став інвалідом,компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування й назад. Згідно практики забезпечення інвалідів путівками а санаторно-курортне лікування, зокрема, «Про основи соціальної захищеності інвалідів», «Про обовязкове загальнодержавне соціальне страхування», постановою Кабінету міністрів України «Про порядок забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян», інваліди забезпечуються путівками для санаторно-курортного лікування періодично за рішенням МСЕК - інваліди ІІІ групи один раз на три роки. Згідно Висновку експерта №56/к від 06.03.2015 року КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР [PERSON] необхідне спеціальне ортопедичне взуття, регулярне санаторно-курортне лікування (а.с.7-9) Згідно Довідки №171 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 19.08.2015 року виданої КУ «Міська лікарня №7» про одержання путівки на санаторно-курортне лікування, [PERSON] рекомендовано місце лікування курорт в м. Хмельник (а.с.11) Згідно санаторно-курортної книжки м. Хмельник №0014355, [PERSON] за путівкою №151113 проходила лікування з 25.08.2015 року по 14.09.2015 року, вартість путівки 11025,00 грн., яка сплачена [PERSON], що підтверджується квитанцією санаторію від 25.08.2015 року. (а.с.а.с.6,34-36). Вартість проїзних квитків до санаторію складає: 128,93 грн.+36,60 грн., дані витрати повністю підтверджуються наданими позивачем проїзними документами та квитанціями (а.с.10). Позивач [PERSON] на придбання ліків, проходження обстеження СКТ поясничного відділу за допомогою компютерної томограми витратила 692,21 грн., 587,00 грн. та 163,79 грн., що підтверджується відповідними рецептами, товарними чеками та квитанціями про сплачену вартість\~ медичних препаратів та проведення медичних обстежень (а.с.12,13,29). Згідно талону-замовлення №2852303 Запорізького цеху протезно-ортопедичних виробів від 13.10.2015 року позивачем за призначенням лікаря придбано зимове взуття, що підтверджується квитанцією на суму 1302,09 грн.(а.с.29. Згідно ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Частиною 1 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами) визначено, що якщо у потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону № 1105-ХІУ. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК України. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються\~ Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», шкода, заподіяна життю, здоровю або майну споживача товарами (роботами, послугами), що містять конструктивні, виробничі, рецептурні або інші недоліки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, якщо законодавством не передбачено більш високої міри відповідальності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» шкода, заподіяна здоровю споживача у звязку з придбанням неякісних товарів, підлягають відшкодуванню в повному обємі, впродовж терміну служби товару або 10 років з часу його виготовлення. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що [PERSON] є інвалідом третьої групи та відповідачем проводилось компенсування вартості санаторно-курортного лікування та інших витрат, повязаних з санаторно-курортним лікуванням, останній раз за лікування у 2012 році. Останнє відшкодування за ліки було стягнуто рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2015 року. Враховуючи, що останнє компенсування на санаторно-курортне лікування та інші витрати, повязанні з санаторно-курортним лікуванням [PERSON] відповідачем проводилось три роки тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на санаторно-курортне лікування та інших витрат, повязаних з санаторно-курортним лікуванням у розмірі 11190,53 грн., які повністю підтверджуються наданими суду доказами, підлягають задоволенню. Згідно квитанції №NOTKF55905 від 04.11.2015 року позивачем сплачено 40 грн. за послуги АТ «[PERSON] Аваль» за перерахування коштів на зимове взуття (а.с.28), які підлягають стягненню з відповідача, як кошти, повязані з придбанням взуття. Згідно товарного чеку №271115-1 від 27.11.2015 року та товарного чеку №220915 від 22.09.2015 року позивачем сплачено ксерокопія документів на загальну суму 26,25 грн. (а.с.14,30). Згідно з ч.1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд приходить до висновку, що кошти, сплачені позивачем за ксерокопіювання документів необхідно віднести до судових витрат, у звязку з виготовленням копій документів для звернення з позовом до суду та дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч.1ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved