Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Комунального закладу «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» Дніпропетровської обласної ради» та головного лікаря Комунального закладу «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на наступне. З 01 квітня 1992 року вона працювала у Комунальному закладі « Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» Дніпропетровської обласної ради» медичної сестрою, а з 1 січня 2004 року переведена рентгенлаборантом. За сумлінну працю неодноразово заохочувалася та отримувала премії, стягнень не мала. 02 грудня 2016 року вона отримала наказ № 207 від 02.12.2016 року «Про роботу рентгенологічного кабінету», яким їй були оголошені дві догани, та в зв'язку з закриттям рентгенологічного кабінету запропонована посада на 0.75 ставки сестри медичної зі стоматології лікувально-профілактичного відділення терміном на 1 місяць. З цим наказом вона не погодилась. 06 грудня 2016 року вона отримала лист з пропозицією працевлаштування на посаду рентгенлаборанта рентгендіагностичного відділення КЗ НМЛ №1 ДОР. Від пропозиції переводу на інше підприємство відмовилась. Одночасно, 06 грудня 2016 року вона отримала наказ № 40-к від 06.12.2016 року «Про звільнення» у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України). Вважає звільнення незаконним з наступних підстав. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.32 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад тощо - працівник має бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Лише, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 КЗпП. Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП, зміна істотних умов праці допускається у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці за обов'язкової умови продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Зміни в організації виробництва і праці, в розумінні роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.10 Постанови № 9 Пленуму ВСУ, - це раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Зміни в організації виробництва і праці при цьому стосуватимуться саме істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розряду найменування посад тощо. Зміни в організації виробництва і праці у відповідача відсутні, попередження про зміну умов праці за два місяці вона не отримувала, від продовження праці на посаді рентгенлаборанта не відмовлялась. З доганами, які оголошені їй наказом № 207 від 02.12.2016 року «Про роботу рентгенологічного кабінету», також не згодна та вважає наказ безпідставним. Її звинувачують у обмані пацієнтки Ф., справлянні плати за рентгенологічне дослідження дитини, звичайною (бюджетною), а не спеціальною дентальною плівкою, при відсутності офіціального наказу про платне рентгенологічне дослідження дітей, за наявності бюджетної плівки в достатній кількості, свідоме провокування чвари та розголосу конфлікту у засобах масової інформації з метою дискредитації керівника. За що їй оголошено догану у п.1 Наказу № 207 від 02.12.2016 року. В п.2 цього ж Наказу № 207 друга догана їй оголошена за порушення положень посадової інструкції, недотримання вимог радіаційної безпеки, роботу із застосуванням пошкодженого засобу захисту (стоматологічного фартуху) при проведенні рентгенологічного обстеження пацієнтів та не інформування керівництва про ситуацію, що склалася, для можливості його своєчасної заміни, і в зв'язку з цим, вимушене припинення проведення рентгенологічних досліджень та внесення складнощів в роботу закладу в цілому на невизначений час. Пацієнтку вона не обманювала, плату за рентгенологічне дослідження дитини пацієнтки Ф. не отримувала. Пацієнтку направила до головного лікаря для вирішення питання. Після бесіди з головним лікарем пацієнтка надала їй квитанцію про оплату за рентгенологічне дослідження дитини. Вказівку про платне рентгенологічне дослідження дітей отримала на оперативці і виконала у повному обсязі. Звинувачення в свідомому провокуванні чвари та розголосі конфлікту у засобах масової інформації з метою дискредитації керівника їй взагалі не зрозуміле. Вимог радіаційної безпеки вона дотрималася. У тому, що відповідач не забезпечив належні умови праці, її провини не має. Стаття 153 КЗпП України покладає забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст.13 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання засобів індивідуального захисту, відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці та колективного договору. Вона обрана членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації КЗ «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка «ДОР» профспілки працівників охорони здоров'я України, що підтверджується протоколом звітно-виборних зборів від 31 березня 2016 року. Відповідно до ст.252 КЗпП та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). За згодою, на зміну умов трудового договору, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників та звільнення відповідач до профспілкового органу не звертався, чим порушив ст.252 КЗпП та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Враховуючи вищенаведені обставини, порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень, вважає свої вимоги правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш, як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вважає, що 06.12.2016 року вона була звільнена без законної підстави. Час вимушеного прогулу з дня звільнення по день звернення до суду становить 14 днів. Вважає, що причиною для її звільнення стало упереджене ставлення до неї головного лікаря [PERSON], який своїми противоправними діями спричинив їй моральну шкоду. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з незаконними діями головного лікаря [PERSON] їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вона нервувала, у неї підвищився тиск, вона була вимушена звернутися до лікаря. Даний факт підтверджується доданими до позову довідками. Нею були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вона втратила роботу та джерело доходу, втратила авторитет в трудовому колективі. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення її прав та глибину душевних страждань, вона вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яку оцінює у 10 000 гривен. Зазначені нею обставини підтверджуються доданими до заяви документами. За таких обставин звернулась до суду і просить поновити її на роботі на посаді рентгенлаборанта Комунального закладу «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» Дніпропетровської обласної ради». Стягнути з Комунального закладу «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» Дніпропетровської обласної ради» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.12.2016 року по дату винесення судового рішення. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі і стягнення заробітної плати за один місяць. Визнати наказ № 207 від 02.12.2016 року «Про роботу рентгенологічного кабінету» неправомірним та скасувати його. Стягнути з Головного лікаря КЗ «НМСП» ДОР» [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що в неї з головним лікарем стоматології немає взаєморозуміння. Всі звинувачення падають лише на неї. Хоча в них в рентгенологічному кабінеті є старша медсестра. В решті решт є старша медсестра в самій стоматології. Але в усьому винна лише вона. На фартуку в районі шиї було порвано не з її вини. По інструкції такий фартук на пацієнта одягати не можна. Хоча фартук на її зміні був нормальний, звинуватили саме її без розбирання. Коли вона надягала фартук на пацієнта, там були лише обтрьопані нитки, але він ще не був порваний. Дійсно, по інструкції, за фартук відповідальна вона, бо її призначили відповідальною за радіологічну безпеку. Але жодних курсів чи інструктажів вона з цього приводу не проходила. Ключі від кабінету знаходились в неї та [PERSON]. В них в стоматології 25 % - госпрозрахунок. Але на них поклали обов»язок самостійно визначати, хто оплачує послуги лікарні, а хто користується безкоштовно. Вона просила в адміністрації надати їй роз»яснення, як визначати кого пропускати безкоштовно, а кому озвучувати про платні послуги. Ніхто ніяких роз»ясень їй не надав. Коли до неї прийшла пацієнтка з донькою-дошкільницею, вона озвучила їй, що послуги платні. Жінка сказала, що в неї троє дітей і вона не може заплатити. Тоді вона направила пацієнтку до головного лікаря. Після цього жінка принесла їй чек про оплату послуг і сказала, що головний лікар направив її до каси. Вона зробила дитині знімок, а потім жінка сказала, що працює в газеті «Репортер» і висвітлить це в ЗМІ. Головний лікар звинуватив її в тому, що це саме вона спеціально роздула інцидент в газеті. Наказ від 02.12.2016 року був винесений про закриття рентгенкабінету. Його опечатали і їй запропонували 0,75 ставки медсестри в стоматології. Вона не погодилась, бо в колективному договорі зазначено, що її ставка повинна зберігатись доки не будуть усунені недоліки в рентгенкабінеті. Ніякі умови праці в неї не змінювались. Вона відмовилась підписувати незаконний наказ. Потім їй запропонували перейти в 1-шу поліклініку, але вона відмовилась переходити в іншу структурну одиницю. Коли її вибрали головою профспілкового комітету, вона з»їздила на семінар і прийшла поговорити до головного лікаря. Бесіди в них не вийшло. Наступного дня головний лікар написав заяву про вихід з профспілкового органу лікарні. І почалась смута: працівники стали масово виходити з профспілки. Вона вимушена була написати заяву в обласну профспілку. Представники обласної профспілки приїжджали до головного лікаря і він пообіцяв їм змінити своє ставлення, але все залишилось по-старому. Після бесід з головним лікарем в неї підвищувався тиск і до неї викликалась «швидка допомога». 06.12.2006 року після отримання наказу про звільнення, їй стало зле і вона звернулась до сімейного лікаря, в якого проходила курс лікування. Представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримала і суду пояснила, що її довірителька працювала в стоматологічній поліклініці і перебувала на гарному рахунку. Однак, 02.12.2016 року отримала наказ про закриття рентгенологічного кабінету і пропозицію про переведення на іншу посаду. З переведенням вона не погодилась і зазначила це в письмовій пропозиції, яку їй було надано. 06.12.2016 року її довірителька отримала наказ про звільнення, з яким, звичайно ж, не погодилась через абсурдність. Однак, отримала емоційний струс і захворіла. В зв»язку з цим вважають, що її довірителька має право не лише на поновлення на роботі зі стягненням коштів за час вимушеного прогулу, а й на стягнення моральної шкоди, яку вони оцінюють в 10 000 грн. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, згідно наданих ним письмових заперечень, що [PERSON] працювала в КЗ НМСМ ДОР на посаді рентгенолаборанта (0,75 посади за загальним фондом) та їй було надано сумісництво 0,25 посади рентгенолаборанта госпрозрахункового відділення (наказ № 52 від 01.04.2013 року). 02.12.2016 року в кабінеті головного лікаря в присутності головного лікаря [PERSON], заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON], завідюючого лікувально - профілактичним відділенням [PERSON], голови ПК [PERSON] для рентгенолаборантів [PERSON], [PERSON]., молодших медичних сестер рентгенологічного кабінету [PERSON], [PERSON] головним лікарем був зачитаний наказ по поліклініці від 02.12.2016 року № 207 «Про роботу рентгенологічного кабінету» і під підпис співробітники рентгенологічного кабінету [PERSON], [PERSON], [PERSON] ознайомлені з ним, про що свідчать підписи про ознайомлення. 02.12.2016 року, в зв'язку з припиненням роботи рентгенологічного кабінету до усунення порушень радіаційної безпеки, [PERSON] та [PERSON] було запропоновано роботу на посадах медичних сестер (на 1 місяць), відповідно їх кваліфікації та спеціальності за дипломами про освіту, та на посади, на яких вони працювали до роботи в рентгенологічному кабінеті ([PERSON]- 6 років, [PERSON]. - 12 років), оскільки з даною роботою вони ознайомлені. А [PERSON] та [PERSON] запропоновано посади молодших медичних сестер в відділеннях поліклініки. [PERSON] в зв»язку з цим наговорила багато образливих слів на адресу головного лікаря, відмовилася від підпису про ознайомлення з наказом та пішла з кабінету. На прохання повернутися та пояснити свою поведінку, нічого не відповіла. (Акт відмови від підпису №1 додаток 2). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ознайомлені з наказом № 39-к «Про переведення» (додаток 3). 05.12.2016 року, о 14-00 годині, [PERSON] прийшла до кабінету головного лікаря та офіційно заявила в свій мобільний смартфон, що веде аудіофіксацію розмови в присутності головного лікаря [PERSON], заступника головного лікаря з медичної частини [PERSON], завідюючого лікувально - профілактичним відділенням [PERSON], голови ПК [PERSON] Вона повторно була ознайомлена з наказом по поліклініці від 02.12.2016 року № 207 «Про роботу рентгенологічного кабінету», отримала копію на руки та зробила запис про ознайомлення в наказі, від роботи на посаді медичної сестри відмовилася. Після чого демонстративно вийшла з кабінету та просиділа в коридорі деякий час. 06.12.2016 року, о 10-00 годині, [PERSON] знову з»явилась в коридорі під кабінетом головного лікаря і їй було запропоновано зайти до кабінету. Вона від пропозицій працювати на посаді медичної сестри відмовилась ще раз, мотивуючи тим, що вона рентгенлаборант (хоча раніше працювала на посаді медичної сестри після закінчення медичного училища за державним розподілом). Їй також було запропоновано працевлаштування на вакантну постійну посаду рентгенолаборанта рентгендіагностичного відділення КЗ «Нікопольська міська лікарня №1» ДОР» (додатки 4,5, листи про вакантну посаду), від чого [PERSON] також відмовилась (додаток 6). В зв'язку з відмовою подальшої праці на запропонованих посадах, наказом від 06.12.2016 року № 40-к [PERSON] було звільнено. Зазначає, що в своїй позовній заяві до суду [PERSON] допускає помилки в датах та коментує чинне законодавство на свій розсуд. Так, в абзаці 6 позовної заяви написано, що працівник має бути повідомлений не пізніше, ніж за 2 місяці про зміну істотних умов праці, і, на її думку, керівник повинен порушувати закон Закон України «Про захист людини від впливу іонізуючого випромінювання» 2 місяці, щоб закрити кабінет для усунення недоліків, які створили працівники в рентгенологічному кабінеті (додатки - фото кабінета № 1 -10). На 1 фото - скрутка заземлення, зроблена самостійно працівниками кабінету. На фото 1,7 - стіна над вікном, з якої падала керамічна плитка. На фото 2,3,4,5,6 - стан 2 захисних рентгенологічних фартухів для пацієнтів. На інших фото - стан кабінету, про який в журналі передачі змін та санітарно - технічному журналі жодних записів немає. В абзаці 6 позовної заяви написано, що зміни в організації виробництва і праці відсутні і від посади рентгенлаборанта [PERSON] не відмовлялася, але з наказом про закриття рентгенологічного кабінету (зміни в організації виробництва) ознайомлена під підпис (додаток 1) та є відмова під підпис від працевлаштування на посаду рентгенлаборанта рентгендіагностичного відділення КЗ «Нікопольська міська лікарня № 1» ДОР» (додаток 6). В абзаці 15 позовної заяви вказано, що її звинувачують в обмані пацієнтки, але пацієнтку вона не обманювала. Наголошує, що 16.11.2016 року [PERSON] працювала в першу зміну, маючи в достатній кількості рентгенологічну плівку та реактиви, які були закуплені за бюджетні кошти (загальний фонд), отримуючи заробітну плату з бюджетних коштів, використовуючи бюджетну електроенергію та воду. Однак, рентгенолаборант [PERSON] навмисно відправила всіх 29 пацієнтів (витяг з касової книги, звіт про роботу кабінету 14,15,16.11.2016 року за підписом [PERSON]) в касу на оплату за рентгенологічне обстеження (інвалідів війни, учасників бойових дій, учасників АТО, пенсіонерів, дітей), чим свідомо провокувала чвари, дискредитацію головного лікаря та розголос конфлікту в засобах масової інформації. В абзаці 16 позовної заяви вказано, що [PERSON] вимог радіаційної безпеки не порушувала, але стан кабінету та захисних рентгенологічних фартухів для пацієнтів видно на фото, і, відповідно наказів по поліклініці, [PERSON] протягом своєї праці на посаді рентгенолаборанта була відповідальною за радіаційну безпеку в рентгенологічному кабінеті, про що свідчать накази про відповідальних та підписи [PERSON] при обстеженні рентгенологічного кабінету СЕС під час проведення дозиметрії та інших перевірок. Кабінет був забезпечений всіма засобами захисту, відповідно табелю оснащення та проведенням перевірок на придатність до використання. В абзаці 19-22 позовної заяви позивачкою вказано, що вона була обрана членом профспілкового комітету Первинної профспілкової організації КЗ НМСП ДОР, але жодних документів, які б підтверджували її слова, з дати обрання Головою ПК, зняття з Голови ПК, та її членство в ПК головному лікарю не надавались, і дізнатись, скільки членів було в ПК та їх прізвища неможливо, все трималось в таємниці. Від розробки колективного договору на 2016 рік Голова ПК 11110 КЗ НМСП ДОР [PERSON] відмовилась. В абзаці 25 позовної заяви позивачка вказала, що відповідач відмовляється видати довідку про середній заробіток. Однак, позивачка зазначила неправдиві відомості, оскільки за довідкою звернулася лише в суді 13.02.2017 року, в зв»язку з чим довідка видана 13.02.2017 року. В абзацах 26-29 позовної заяви вказано, що головний лікар [PERSON] завдав позивачці моральної шкоди, оскільки [PERSON] нервувала, в неї підвищився тиск і вона була вимушена звернутися до лікаря, що теж є неправдою. Довідка № 62 від 17.02.2016 року видана за 9 місяців до звільнення, довідка № 308 від 17.11.2016 року - за 2 тижні до звільнення. Дані довідки свідчать про те, що 18, 19, 20 листопада 2016 року позивачка до лікаря не зверталась. Після звільнення з 06.12.2016 року до моменту подачі позовної заяви 20.12.2016 року [PERSON] за медичною допомогою до КЗ НСШМД ДОР, КЗ НЦПМСД та до лікарень м.Нікополя не зверталась. В серпні - вересні 2016 року [PERSON] проходила періодичний медичний огляд в КЗ НМЛ № 4 ДОР, скарг на підвищення тиску та захворювання інших органів і систем та на стан здоров'я не було, про що свідчить медична довідка № 22/2016, видана 13.10.2016 року (додаток №7). На підставі викладеного й у відповідності із ст.128 ЦПК України, просить відмовити [PERSON] у позові від 20.12.2016 року в повному обсязі. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно з п.4 ст.36 КЗпП України, однією з підстав розірвання трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу (ст.40, 41 КЗпП України). Відповідно до п.10 ст.247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів", діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.32 КЗпП України, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 01.04.1992 року, згідно з наказом № 38 п.3, позивачка була прийнята на посаду медсестри на 0,5 ставки лікувального відділу та 0,5 ставки профілактичного відділу КУОЗ «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» (а.с.8). 02.02.1994 року - переведена медсестрою у дитяче відділення (наказ № 16 п.8.3) (а.с.69). 20.01.2004 року позивачку переведено з посади медсестри дитячого відділення на посаду рентген лаборанта тимчасово, відповідно до наказу № 3 від 21.01.2004 (а.с.8, 70). 17.02.2004 року позивачка переведена на посаду рентгенлаборанта постійно (наказ № 11 від 17.02.2004 року) (а.с.8, 71). 02.01.2012 року КУОЗ «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка», Рішенням ДОР № 196-10/VI від 27.12.2011 року, перейменований в Комунальний заклад «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.8, 74). 02.12.2016 року позивачка була ознайомлена з наказом № 207 від 02.12.2016 року «Про роботу рентгенологічного кабінету» (а.с.10-11), яким їй були оголошені дві догани, та в зв'язку з закриттям рентгенологічного кабінету запропонована посада на 0.75 ставки сестри медичної зі стоматології лікувально-профілактичного відділення терміном на 1 місяць. Однак, з даним наказом позивачка не погодилась. 06.12.2016 року позивачка отримала лист з пропозицією працевлаштування на посаду рентгенлаборанта рентгендіагностичного відділення КЗ НМЛ №1 ДОР (а.с.12). Від вказаної пропозиції позивачка відмовилась, про що власноручно й зазначила (а.с.13). В цей же день, 06.12.2016 року, позивачка отримала наказ № 40-к від 06.12.2016 року «Про звільнення» у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України) (а.с.12). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 (зі змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов»язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов»язані з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Як встановлено в судовому засіданні, 02.12.2016 року, в зв»язку з недотриманням вимог радіаційної безпеки, - роботу із застосуванням пошкодженого засобу захисту (стоматологічного фартуху) при проведенні рентгенологічного обстеження пацієнтів, роботу рентгенологічного кабінету було припинено з 02.12.2016 року до усунення порушень з радіаційної безпеки (наказ по поліклініці від 02.12.2016 року № 207 «Про роботу рентгенологічного кабінету») (а.с.10-11), про що під підпис були ознайомлені всі працівники рентгенологічного кабінету: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В зв'язку з цим [PERSON] та [PERSON] було запропоновано роботу на посадах медичних сестер, відповідно їх кваліфікації та спеціальності за дипломами про освіту, та на посади, на яких вони працювали до роботи в рентгенологічному кабінеті ([PERSON]- 6 років, [PERSON]. - 12 років). [PERSON] та [PERSON] запропоновано посади молодших медичних сестер у відділеннях поліклініки. Однак, лише позивачка відмовилась від пропозиції головного лікаря, хоча в пропозиції про працевлаштування було зазначено про тимчасове закриття рентгенологічного кабінету поліклініки (а.с.13). Через це, наказом № 40-к від 06.12.2016 року, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п.6 ст.36 КЗпП України), позивачку було звільнено з роботи (а.с.12). Згідно з п.6 ст.36 КЗпП України, відмова працівника від переведення а роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці, є підставою припинення трудового договору. Відповідно до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п»ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженного ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ст.252 КЗпП та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). В судовому засіданні було встановлено, що позивачка була членом первинної профспілкової організації КЗ «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» ДОР». При чому, до 31.03.2016 року [PERSON] очолювала дану профспілкову організацію, а 31.03.2016 року була переобрана та стала членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗ «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка «ДОР» профспілки працівників охорони здоров'я України, що підтверджується протоколом звітно-виборчих зборів від 31 березня 2016 року (а.с.16-18). Відповідач, знав про дану обставину, однак за згодою на притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивачки до профспілкового органу не звертався, посилаючись на ту обставину, що це все одно нічого не дало б. Сам він після обрання позивачки головою первинної профспілкової організації з даної організації вийшов, написавши відповідно заяву. За таких обставин суд вважає позовні вимоги в частині поновлення на роботі обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що середній заробіток позивача, згідно довідок про середню заробітну плату (за загальним та спеціальним фондом), видані Комунальним закладом «Нікопольська міська стоматологічна поліклініка» ДОР» від 13.02.2017 року, становить 2 281 грн. 74 коп. (1 749, 95 грн. + 531, 79 грн.), а середньоденна заробітна плата - 102 грн. 94 коп. (а.с.39). Час вимушеного прогулу з 06 грудня 2016 року по 14 лютого 2018 року складає - 14 місяців 08 днів. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 32 767,88 гривень (14 міс. х 2 281, 74 грн. + 08 дн. х 102, 94 грн. = 31 944, 36 грн. + 823, 52 грн. = 32 767, 88 грн.). Частково обгрунтованою суд також вважає і вимогу позивача стягнути з відповідача моральну шкоду. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування морального збитку працівнику здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В зв"язку з тим, що було порушено конституційне право позивачки на працю, вона перенесла моральні страждання, які виразились в неможливості нормального відпочинку через перенесений стрес, різке погіршення настрою; в зв'язку з тим, що позивачці доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З огляду на істотність змушених змін життєвих відносин [PERSON], часу й зусиль, необхідних для відновлення колишнього стану,

Outcome: partial