Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,-[ADDRESS]. Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку, відповідач [PERSON], який не є родичем і членом сім»ї позивача, був наймачем помешкання вказаного будинку, в якому не проживає останні 18 років. Місце перебування відповідача позивачу не відоме. Вказане перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, перешкоди у користуванні відповідачу будинком відсутні. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, пояснивши, що відповідач не є членом сім»ї позивача, відповідач був зареєстрований у будинку у зв»язку з необхідністю працевлаштування, речі відповідача у будинку відсутні, у зв»язку із реєстрацією відповідача у будинку позивач позбавлений можливості отримання субсидії на комунальні послуги, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідно до повідомлення відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 03 січня 2019 року [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідачем [PERSON], якому вручена ухвала про відкриття провадження у справі в порядку ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, в судове засідання не з"явився, останнім не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні не заперечують проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин, враховуючи сповіщення відповідача про розгляд справи в суді, відсутність його заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, положення ст.279 ЦПК України щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, положення ст.281 ЦПК України щодо заочного розгляду справи за правилами загального чи спрощеного позовного провадження,-наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] був прописаний у [ADDRESS] у зв»язку з необхідністю працевлаштування, він був прописаний у 2000 році і після цього виїхав, у будинку не проживає останні 18 років, його речі у будинку відсутні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв'язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. За змістом ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу. Згідно копії витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 29 грудня 2018 року позивач [PERSON] є власником [ADDRESS], державна реєстрація права власності проведена 17 грудня 2018 року. Також у матеріалах справи наявний реєстраційний напис про реєстрацію за позивачем [PERSON] права власності на вказаний будинок від 10 листопада 1993 року №9. Реєстрація місця проживання відповідача у даному будинку проведена за згодою позивача, про що заперечення останнього в судовому засіданні відсутні. Згідно показань свідка [PERSON] реєстрація місця проживання відповідача у вказаному будинку проведена у зв»язку з необхідністю працевлаштування [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у розумінні вимог ст. 3 СК України та ч.2 ст.64 ЖК України не є членом сім'ї позивача, як власника будинку, оскільки він зареєстрований у будинку у зв»язку з необхідністю працевлаштування, оплату комунальних послуг не здійснює, спільне господарство із позивачем не веде, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, також останнім не доведено, що він зареєстрований у будинку саме як член сім'ї позивача. Судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим примішенням,-[ADDRESS]. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до вищезазначеного будинку, в якому має своє зареєстроване місце проживання, також останнім не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв»язку з чим він несе ризик настання наслідків, пов'язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно копії пенсійного посвідчення [NUMBER] позивач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи безстроково і відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" є звільненим від сплати судового збору під час розгляду справи, що є підставою в порядку ст.141 ЦПК України для стягнення 704 грн. 80 коп судового збору із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved