Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування свої позовних вимог вказала, що вона постійно проживає в кватирі за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира була приватизована нею та її сином, який помер 03 червня 2013 року. За цією ж адресою до теперішнього часу зареєстрований відповідач, однак з 2000 року не проживає, домовленості з позивачем щодо збереження за ним права користування житлом не має. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України просить визнати відповідача особою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], з наступним зняттям з реєстраційного обліку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що володіє квартирою за адресою: [ADDRESS], яку вана має намір прожати. В цій квартирі з 2000 року зареєстрований її онук - відповідач по справі, який там не жив 13 років, після того, як його батьки розірвали шлюб. З квітня 2013 року відповідач став жити за місцем режстрації, але вона вважає, що він втратив право користування житлом, оскільки довгий час там не жив. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. З"явившись в судове засідання, відповідач пояснив, що за адресою: [ADDRESS], постійно проживає разом зі своєю бабусею, яка є позиіачем у справі, з квітня 2013 року, зареєстрований з червня 2010 року. Його батькові належала на праві спільної сумісної власності частина даної квартири. Спадщину він не оформляв. Вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд дослідив матеріали справи: - копія паспорта позивача [PERSON], відповідно до якої з 03 лютого 1977 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; - копія свідоцтва про право власності на житло № 810 від 25 лютого 1994 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS]; - копія технічного паспорта на квартиру за адресою: [ADDRESS]; - акт, складений жильцями будинку [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], з 2000 року; - відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Дніпропетровські йобласті від 04 лютого 2014 року на запит Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідно до якої відповідач [PERSON] з 25 червня 2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 - 4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла. Відповідно до змісту п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з пояснень відповідача [PERSON], з квітня 2013 року він проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач підтвердив дану обставину. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed