Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Зазначив, що 17 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є АТ ОТП Банк, був укладений кредитний договір про надання кредиту в сумі 38570 доларів США строком до 25 квітня 2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір поруки, згідно з яким [PERSON] поручився за виконання умов кредитного договору за [PERSON]. 27 червня 2012 між ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна було укладено договір куплі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач прийняв право вимоги за кредитним договором. Позивач направляв відповідачам вимогу про виконання погашення заборгованості, однак останні продовжують ухилятися від виконання зобовязань. У звязку з наведеним просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 33319,95 доларів США, що еквівалентно 866948,44 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 142). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином (а.с. 57, 67, 129, 136). Відповідач [PERSON] подав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що він, як представник своєї компанії, повинен приймати участь у слуханнях двох інших справ в інших судах (а.с. 139). Оглянувши клопотання відповідача [PERSON], зважаючи на відсутність будь-яких доказів того, що самі він приймає участь у згаданих ним судових засіданнях, через неодноразове відкладення розгляду справи з ініціативи відповідача [PERSON], з урахуванням, що у останнього було достатньо часу визначитися зі своєю правовою позицією у справі та надати відповідні докази, з метою виконання обовязку швидкого здійснення правосуддя, з огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу під час відсутності відповідачів. У процесі розгляду справи відповідач [PERSON] подав заперечення на позовну заяву, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не підтверджуються будь-якими належними доказами (а.с. 68-70). Зазначив, що, по-перше, позовні вимоги суперечать ч. 2 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, яким заборонено примусове стягнення без згоди власника іншого майна, передбаченого кредитним договором. Вважав, якщо позивач в даному випадку не звертає стягнення на предмет забезпечення кредитних зобов'язань, то відповідно до вказаного закону не можуть бути стягнуті і кошти, які заборговані. По-друге, сторона договору звільняється від відповідальності, якщо це повязано з будь-якою причиною поза контролем сторони, що несе відповідне зобовязання. Також, на думку відповідача, безпідставним є переведення позивачем розміру заборгованості з валюти кредиту в гривню, оскільки таке переведення можливе лише за згоди позичальника та при наявності у позивача відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій. Ні згоди позичальника, ні копії відповідної ліцензії матеріали позовної заяви не містять. Крім того, згідно чинного законодавства на заборгованість в іноземній валюті не нараховується індексація та пеня, оскільки такі нарахування не передбачені вимогами Національного Банку України. Представник позивача під час розгляду справи зауважив, що позовні вимоги позивача не суперечать Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскільки вирішується питання саме про стягнення заборгованості, а не про звернення стягнення на майно. Стосовно зауважень відповідача щодо переведення позивачем розміру заборгованості з валюти в гривню зазначив, що такі доводи є недоречними, оскільки такого переведення не було, а позов подано у валюті з вказаним еквівалентом у гривні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-010/232/2008 про надання кредиту в сумі 38570 доларів США строком до 25 квітня 2023 року під 5,99 % річних за користування кредитними коштами (а.с. 5-21). 17 квітня 2008 року в забезпечення виконання за кредитним договором № ML-010/232/2008 був укладений договір поруки № SR-010/232/2008, згідно з яким [PERSON] поручився за виконання умов кредитного договору за [PERSON] (а.с. 22-23), відповідно до умов якого поручитель зобов'язався з позичальником відповідати перед кредитором за повне і своєчасне виконання усіх зобов'язань за кредитним договором (п.п. 1.1.). Згідно п. 1.2. договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. 28 травня 2010 року між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та позивачем було укладено договір куплі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, згідно з яким позивач прийняв право вимоги, зокрема, і за кредитним договором № ML-010/232/2008 від 07 липня 2008 року (а.с. 29-43). Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором, що також підтверджується вказаним договором. 05 жовтня 2017 року відповідачам було направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-010/232/2008 від 07 липня 2008 року (а.с. 26, 27). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 13 вересня 2017 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № ML-010/232/2008 від 17 квітня 2008 року перед позивачем у розмірі 33319,95 доларів США (а.с. 28). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 1 ст. 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачена можливість заміни кредитора в зобов'язанні бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем належними доказами підтверджено факт невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договорам, а також враховуючи, що [PERSON] виступив поручителем за кредитними зобов'язаннями [PERSON], суд вважає, що вони повинні відповідати як солідарні боржники, у звязку з чим вимоги позивача мають бути задоволені. Стосовно зауважень відповідача щодо порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та про неправомірне переведення позивачем розміру заборгованості з валюти в гривню суд погоджується з вищевикладеними доводами представника позивача, який також додатково зауважив, що забогованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку, складається лише з заборгованості за кредитом (його тілом), а пеня у сумі 859173,05 грн взагалі не стягується. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача має бути стягнено судовий збір по 6502,11 грн.

Outcome: approved