Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в її користь 2500грн. матеріальної та 2500грн. моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.1, 2 КК України. Так, 21 та 27 липня 2014 року відповідач [PERSON] під приводом встановлення металопластикових конструкцій, шахрайським способом заволодів її коштами в розмірі 2500грн. До цього часу матеріальну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, відповідач їй не відшкодував. Окрім цього, кримінальним правопорушенням їй заподіяно також і моральну шкоду, а саме: вона відчуває порушення душевної рівноваги, моральне хвилювання, знервованість, переживання. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює в розмірі 2500грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності за наявних у справі достатніх доказів. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] засуджений вироком Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2014 року за ст.190 ч.1, ст.190 ч.2, 70 КК України до двох років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням обов'язків передбачених ст.76 КК України. Зазначеним вироком суду встановлено, що [PERSON] 21 липня 2014 року, знаходячись у приміщенні магазину „Моді-Плюс", що на вул. Сихівській, 9 у м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, увійшовши в довіру до потерпілої [PERSON] та переконавши її, що займається продажем віконно-пластикових конструкцій, склав з останньою замовлення на виготовлення двох дверей та одного вікна, та, усвідомлюючи, що замовлення не виконає, отримав від неї передоплату в розмірі 1000грн. та 27 липня 2014 року в будинку потерпілої в [ADDRESS] отримав від потерпілої [PERSON] додаткову передоплату в сумі 1500 грн., які витратив на власні потреби, а замовлення не виконав, чим завдав потерпілій [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму 2500 грн. Відповідно до ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням вищезазначеного вироку суду, суд вважає, що вина відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу [PERSON] є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», визначено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З вироку Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] з метою реалізації свого злочинного наміру отримав від позивача [PERSON] 2500грн., тим самим заподіявши [PERSON] матеріальну шкоду у зазначеному розмірі. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. На підставі вищенаведеного, суд вбачає вину відповідача, причинний зв'язок між діями [PERSON] та заподіяною [PERSON] майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 2500грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що винними діями відповідача [PERSON], які полягали в вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.190 КК України, заподіяна матеріальна шкода [PERSON] в сумі 2500 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Оскільки вину відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачу встановлено, та враховуючи те, що відносоно [PERSON] було вчинено кримінальне правопорушення, вона перенесла стрес, душевні страждання у зв'язку із самим фактом її обману та втрати грошових коштів, суд визнає, що позивачу неправомірною поведінкою відповідача [PERSON] дійсно заподіяно моральну шкоду. Відтак, враховуючи зазначені обставини та вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування за завдану позивачу моральну шкоду становить 2500 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. в дохід держави. На підставі ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, та

Outcome: approved