Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Дана квартира складається з двох кімнат площею 18,23 кв. м. та 11,9 кв. м., загальна житлова площа квартири становить 51,08кв.м. На даний час між мешканцями квартири не визначений порядок користування квартирою. За таких обставин, позивач просив встановити порядок користування спірною квартирою [ADDRESS] виділивши позивачу кімнату площею 18,2 кв.м. з балконом 3,60кв.м., відповідачу - кімнату площею 11,9 кв. м., інші приміщення квартири залишити у загальному користуванні. Позивач в судове засідання не з"явився, надала до суду заяву, якою позов підтримала, просила розглядати справу у її відсутності та не заперечувала проти розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надали, явку представника не забезпечили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] в частині 2/3, а відповідачу [PERSON] належить 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 07.11.2016р.( а. с. 5). Відповідно до технічного паспорту вказана квартира складається з двох кімнат, розташована на 5 поверсі, житловою площею 30,1 кв.м., перша кімната - 18,2 кв.м., друга кімната - 11,9 кв.м., кухня - 7,1 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 9,2 кв.м., балкон - 3,6кв.м. (а.с. 8) Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За правилами ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі N 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об'єкт самостійної власності кожного з них. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] Житлова площа спірної квартири складає 30,10 кв.м. Позивачка просить виділити їй в користування кімнату площею 18,2 кв.м, а відповідачу надати кімнату - 11,9 кв. м. За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову та вирішує встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 18,2 кв.м.з балконом 3,60кв.м., та виділивши відповідачу [PERSON] у користування кімнату площею 11,9 кв. м., залишивши у спільному користуванні кухня - 7,1 кв.м., вбиральня - 1,0 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., коридор - 9,2 кв.м. Згідно з ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі в сумі 640грн. 00 коп.

Outcome: approved