Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про визначення місця проживання дітей. У позові зазначав, що позивач перебував з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2003 р. по 13.06.2017 р. Шлюб був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2017 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з батьком та знаходяться на його утриманні. Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2017 року з відповідачки стягуються аліменти на його користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини. Відповідачка ухиляється від сплати аліментів, в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 8602,49 грн. станом на 01.06.2018р. Сімейне життя між ними не склалось, що в кінцевому результаті призвело до розлучення. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до членів сім`ї, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально- психологічної атмосфери. З її ініціативи між ними постійно виникали сварки, свідками яких були діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та дітям душевні страждання. Позивач як батько неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про них, створення належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та , фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з ним. Він є власником квартири за адресою [ADDRESS] , працює ремонтником ПРАТ «Запоріжвогнетрив» та має стабільний доход. Так, згідно Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району №607 від 09.12.2016 року, відповідачці встановлений графік спілкування з дітьми, а саме один будній день з 17.00 до 19.00 та в суботу з 09.00 до 20.00. Однак відповідачка систематично порушує даний графік. З дочкою [PERSON] вона майже не спілкується, проте може в будь який час забрати молодшого сина з дитячого садочка та привести додому через декілька днів. При цьому відповідачка не повідомляє про намір забрати дитину та про час її повернення. З цього приводу позивач звертався до правоохоронних органів з відповідною заявою. Вважає, що подібне спілкування дуже шкодить психіці дитини, оскільки він звик до встановленого буденного режиму, а саме харчування, вкладання спати в певний час. Окрім того, всі його речі, іграшки знаходяться за адресою їх проживання і дитина не переодягається по кілька днів. Також йому взагалі не відомо де саме та за якою адресою перебуває відповідачка з сином. Позивач не заперечує проти спілкування відповідачки з дітьми, однак вважає що воно повинно проходити у відповідності до графіку. Діти відвідують дитячий садок та школу, обліковані в медичних установах. Позивач постійно слідкує за станом їх здоров`я, їх розвитком, виховую та піклуюсь про них, у мене з дітьми встановлений тісний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Позивач просить визначити місцем проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , місце проживання з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судові засідання відповідач повторно не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином у зв`язку із чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у вищезазначені судові засідання. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, надав суду висновок щодо вирішення спору вважаючи за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із батьком та просить розглядати справу за їх відсутності . Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2003 р. по 13.06.2017 р. Шлюб був розірваний рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2017 року, справа №332/817/17, пров.№2/ 332 / 480/17 . Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . За рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2017 року з відповідачки [PERSON] стягуються аліменти на його користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 16.12.2016 року і по повноліття дітей. Відповідачка ухиляється від сплати аліментів, в наслідок чого утворилась заборгованість . Позивач як батько неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про них, створення належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та , фізичного здоров"я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей разом з ним за адресою [ADDRESS] . Так, згідно Розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району №607 від 09.12.2016 року, відповідачці встановлений графік спілкування з дітьми, а саме один будній день з 17.00 до 19.00 та в суботу з 09.00 до 20.00., однак відповідачка систематично порушує даний графік Згідно до висновку органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 12.03.19 року., № 01-17/0238, встановлено, що за доцільне, в інтересах малолітньої дитини, визначити можливим місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем його проживання. Згідно до матеріалів справи житлово-побутові умови проживання за адресою: [ADDRESS] де живе позивач добрі для проживання, чисто та прибрано, речі впорядковані. Згідно з характеристикою [PERSON] , [INFO] , учня 2 класу Запорізької гімназії №46, що останній мешкає з батьком, який приділяє належну увагу вихованню сина, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, систематично відвідує батьківські збори , цікавиться навчальними досягненнями, завжди реагує на рекомендації педагогів. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вшиває на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно п.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] , працює ремонтником ПРАТ «Запоріжвогнетрив» та має стабільний доход. Мати дитини документів щодо місця роботи, самостійного доходу ані суду, ані органу опіки та піклування не надала, відзив на позов не надала. Під час вирішення спору суд враховує засади, викладені в принципі 6 Декларації прав дитини 20.11.1959 року, де йдеться про те, що дитина для повного і гармонічного розвитку його особистості потребує любові і зрозумілості. Вона повинна, коли це можливо, виростати на утриманні і за відповідальністю своїх батьків, і у будь-якому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В принципі 7 Декларації вказане, що найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому полягає відповідальність за його освіту і навчання; ця відповідальність полягає на сам перед на його батьках. У відповідності до принципів 8 і 9 цієї Декларації, дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості і експлуатації. Він не повинен бути об`єктом торгівлі у будь-якому сенсі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явилася, не надала суду заперечень проти позову позивача по цій справі взагалі та належних допустимих переконливих доказів на підтвердження своїх заперечень та, відповідно, у спростування обставин, викладених позивачем в обґрунтування його позову та встановлених судом у судових засіданнях по цій справі. Оцінюючи надані сторонами докази по справі, в суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визначення місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання, так як дитина проживає з батьком, який турбується про неї. Мати дитини проживає окремо, у вихованні та утриманні дитини участь бере епізодично, долею дитини не цікавиться, тим самим усунулася від виконання обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного Кодексу України, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що проживання дитини з батьком на даний період на думку суду є більш доцільним та відповідатиме інтересам дитини, чим проживання його з матір`ю. Щодо позовних вимоги про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] суд виходить з наступного. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , досягла чотирнадцяти років, а відтак втратила статус малолітньої дитини. Таким чином на момент розгляду справи в суді, [PERSON] досягла 14 років, а тому пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з безпідставністю. Так як позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимоги у сумі 352,40 грн.. Керуючи ст.160, 161 СК України, ст.4, 5, 19, 81, 89, 141, 263-265, 281-284 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial