Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У позовній заяві позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться в [ADDRESS] Тернопільської області, покликаючись на те, що відповідачка не проживає в даному будинку понад десять років, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Відповідачка [PERSON] за місцем реєстрації в будинку в [ADDRESS] не проживає і не бажає добровільно знятися з реєстрації, а реєстрація відповідачки в будинку на даний час створює незручності та перешкоди позивачці у вільному використанні та розпорядженні майном. Обставини відсутності відповідачки за її місцем реєстрації тривалий час стверджуються актом міської ради, що приєднується до позовної заяви. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає, що відповідачка не з'явилася в судове засідання без поважних причин, а тому, справу слід розглянути заочно без її участі, про що не заперечує представник позивачки, у відповідності до ст.ст.280-284 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності, посвідченим державним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Чаплій А.М. 05.04.1994 року за № 919. Згідно акту депутатів Заліщицької міської ради Тернопільської області від 14.08.2018 року, встановлено, що в будинку [ADDRESS], не проживає [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що більше року [PERSON] не проживаює за місцем реєстрації в [ADDRESS] Тернопільської області. У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає у [ADDRESS]. За таких обставин суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення відповідачкою прав позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому, відповідно до ст.141 ЦПК України його слід стягнути з відповідачки в дохід держави в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved