Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У вересні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивувало тим, що 01 грудня 2009 року в м.Києві з вини [PERSON] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. У зв'язку з чим автомобіль Фольксваген, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], отримав механічні пошкодження. На момент скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При визначенні розміру завданої шкоди відповідно до вимог закону був залучений аварійний комісар, за послуги якого було сплачено 750 грн. Після ДТП [PERSON] звернувся до МТСБ України із заявою про відшкодування їй завданих збитків, особою винною у ДТП, та яка не застраховувала свою цивільно-правову відповідальність як власник наземного транспортного засобу. 07 березня 2010 року [PERSON] було виплачено 8 657, 08 грн. на відшкодування завданої шкоди, 16 липня 2010 року - 1421,45 грн. З цього часу МТСБ України набуло право регресної вимоги до винної особи, тобто до [PERSON] У зв'язку з чим відповідачу направлялись листи-претензії. У добровільному порядку [PERSON] не сплатив дану суму. Тому МТСБ України вимушено було звернутись до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу та понесло додаткові витрати. Тому при зверненні до суду позивач поніс витрати за юридичні послуги в розмірі 2000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн. Всього просив стягнути з відповідача витрати в розмірі 13 072,13 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи встановлено, що 01 грудня 2009 року о 10 год 35 хв в м. Києві по вул. Шевченка., керуючи транспортним засобом автомобілем «ДЕУ», державний номерний знак [NUMBER], під час руху не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості. Не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.12.1, 13.1 ПДР України. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2009 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.10). [PERSON] звернувсь до МТСБ України із заявою про настання страхового випадку. 22 липня 2009 року [PERSON] отримав в ЗАТ «СГ «ТАС» поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/0075709, а саме автомобіля «Фольксваген Пасат», державний номерний знак [NUMBER] (а.с.14). Згідно звіту № С-1433 від 07 грудня 2009 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Фольксваген Пасат», державний номерний знак [NUMBER], в результаті пошкодження при ДТП складала 10 388,50 грн. [PERSON] звернувся до МТСБ України із заявою про відшкодування йому завданої шкоди особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, в сумі 10 388,50 грн. Відповідно до наказів № 2177 від 16 липня 2010 та №673 від 17 березня 2010 року МТСБ України [PERSON] було виплачено 1 421,45 грн та 8657,08 грн відповідно (а.с.11, 17). На підтвердження проведення виплати [PERSON] позивачем надано суду платіжні доручення за №3005 від 16 липня 2010 року та №1121 від 17 березня 2010 року, згідно платіжного доручення №868 від 02 березня 2010 року МСТБУ було сплачено [PERSON] 750 грн за послуги аварійних комісарів (а.с.6-7.) За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 38 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб визначених у ст. 13.1 Закону. У ст. 1.6 вищевказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власники або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Таким чином суд вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують вимоги про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, а саме на виплату страхового відшкодування в розмірі 10 828,53 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат щодо сплати судового збору представник позивача надав платіжний документ за №25804 від 08 жовтня 2012 року та №38707 від 20 серпня 2015 року. Тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача судового збору у розмірі 243,60 грн підлягають задоволенню. До судових витрат у відповідності до ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір, витрати на правову допомогу, проведення експертизи. Проте всупереч вимог ст. 88 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову в цій частині позовних вимог.

Outcome: partial