Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що 23.09.2008 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 1262 pv 5-08, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 40000 доларів США на строк до 23.09.2023 року, зі сплатою 17 відсотків річних. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань 23.09.2008 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений 24.09.2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 5248,згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно: однокімнатна квартира [ADDRESS]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.11.2010 року з відповідача [PERSON] На користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» стягнута сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 369760,02 гривні. 14.11.2014 року реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано за ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» право власності на передану в іпотеку однокімнатна квартира [ADDRESS]. Оскільки позивач набув права власності на предмет іпотеки,відповідач добровільно не звільняє житлове приміщення, просить суд на підставі ч.3 ст.109 ЖК Української РСР виселити [PERSON] з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог,оскільки він використовує квартиру як постійне місце проживання,іншого житла не має, просить суд застосувати умови Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.09.2008 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 1262 pv 5-08, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 40000 доларів США на строк до 23.09.2023 року, зі сплатою 17 відсотків річних. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором ( а.с.7-8). В забезпечення виконання зобовязань 23.09.2008 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений 24.09.2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 5248,згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно: однокімнатна квартира [ADDRESS] ( а.с.5-6). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.11.2010 року з відповідача [PERSON] На користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» стягнута сума заборгованості за кредитним договором № 1262 pv 5-08 у розмірі 369760,02 гривень та виданий виконавчий лист ( а.с.9). Статтею 33 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 14.11.2014 року реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстровано за ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» право власності на передану в іпотеку однокімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя № 5248 (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 10а/1, що сторонами не оспорюється. Згідно актів перевірки наявності та стану предмету застави і перегляду вартості предмету застави предмет іпотеки квартира за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Чорновола, 10а/1 до 2013 року використовувалась як магазин. На даний час як магазин не використовується ( а.с.34-37). Згідно листа ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» від 23.12.2014 року ( а.с. 11) відповідно до вимог Закону України « Про іпотеку» та ст.109 ЖК України було направлено повідомлення про звільнення квартири за місцем реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: м.Івано-Франківськ,вул. Чорновола, буд.10-а кв.1.Повідомлення відповідач отримав. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15. Відповідачем [PERSON] в іпотеку передана житлова квартира, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому суд вважає,що відсутні передбачені законом підстав для виселення відповідача на підставі ст.109 ч.3 ЖК Української РСР із зазначеної квартири без надання йому іншого постійного житла. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed