Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] в с.Зайцеве Синельниківського району Дніпропетровської області померла її рідна тітка [PERSON] і внаслідок її смерті відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично перебувала та знаходилася на повному державному утриманні у відділенні постійного або тимчасового проживання в [ADDRESS] , в КУ «Синельниківський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Спадкове майно складається з двох земельних ділянок (паїв) площею 6,78 га кожна, по яким [PERSON] спадщину прийняла, але не оформила за життя післі смерті своїх батьків - [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] . За життя спадкодавець заповіту не складала, інші спадкоємці відсутні. Позивач у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. В подальшому позивач звернулася до суду і рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2020 року її позовні вимоги були задоволені і надано додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, підтверджуючих право власності на вищезазначені земельні ділянки. Позивач зазначає, що батьки її тітки - [PERSON] і [PERSON] на час отримання КСП «ім. Калініна» Державного акту на право колективної власності на землю були членами КСП «ім. Калініна», у зв`язку з чим набули права на земельні частки (паї) із земель колективної власності підприємства. При розпаюванні земель батьки спадкодавця були внесені до списків-додатків пайовиків. Позивач просить суд визнати за нею права та обов`язки спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку (пай) площею 6,78 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території КСП «ім.Калініна» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з правом реєстрації права власності на земельну ділянку в органах державної реєстрації; визнати за нею права та обов`язки спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку (пай) площею 6,78 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території КСП «ім.Калініна» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з правом реєстрації права власності на земельну ділянку в органах державної реєстрації. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - надав суду відзив на позов, де зазначив, вказане Управління не є належним відповідачем у справі, оскільки належними відповідачами по спорам щодо земель колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, є територіальні громади, на території яких вони розташовані. Просить суд у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача - Раївської сільської ради - проти задоволення позову заперечувала і зазначила, що позивач вводить суд в оману, оскільки спочатку її позовні вимогни були оггрунтовані тим, що вона фактично проживала разом з тіткою і фактично прийняла спадщину, однак вказаний факт є неправдивим і спростовується наданими суду доказами про те, що тітка позивача [PERSON] з 01 березня 2011 року по день своєї смерті знаходилася на повному державному утриманні у відділенні постійного або тимчасового проживання в КУ «Синельниківський районний територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Позивач жодної допомоги тітці не надавала, хоча остання була інвалідом другої групи, потребувала постійної сторонньої допомоги, у зв`язку з чим вважає, що позивач повинна бути усунена від права на спадкування. Також вважає, що позивачем не надано доказів того, що її тітка прийняла спадщину після смерті батьків, оскільки у рішенні Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 1997 року йшлося лише право [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині, на яку було складено заповіт її батьком на користь її брата [PERSON] . Спадщина складалася з домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а про земельні ділянки мова не йшла. Доказів тому, що вона прийняла всю спадщину після смерті батьків суду не надано. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - в судове засідання не з`явився, але завчасно надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Синельниківської райдержадміністрації - в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт того, що спадкодавець [PERSON] є рідною тіткою позивача [PERSON] підтверджується наступними доказами. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є: [PERSON] і [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Її батьками зазначені: [PERSON] і [PERSON] . Отже, [PERSON] і [PERSON] є рідними сестрами. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [PERSON] (сестра [PERSON] ) і [PERSON] 13 травня 1959 року уклали шлюб і шлюбне прізвище [PERSON] змінила на « [PERSON] ». [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. 27 червня 1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і її шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Отже, позивач [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] . Згідно копії трудової книжки колгоспника [PERSON] (батько рідної тітки позивача) у 1930 році був прийнятий в члени колгоспу ім..Калініна і на час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім.Калініна» від 09 червня 1995 року був пенсіонером КСП «ім.Калініна». За життя він значився в списку-додатку до державного акту під №480. Розмір земельного паю, на який вона отримала право, становить 6,78 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується довідкою Головного управління Держгеокадакстру у Дніпропетровській області. Згідно копії трудової книжки колгоспника [PERSON] (мати рідної тітки позивача) у 1930 році була прийнята в члени колгоспу ім.Калініна і на час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім.Калініна» від 09 червня 1995 року була пенсіонером КСП «ім.Калініна». За життя вона значилася в списку-додатку до державного акту під №481. Розмір земельного паю, на який вона отримала право, становить 6,78 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується довідкою Головного управління Держгеокадакстру у Дніпропетровській області. Відповідно до п.1 Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно п.2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, оскільки батьки рідної тітки позивача були членами КСП «ім.Калініна» і на час видачі державного акту на право колективної власногсті на землю КСП «ім.Калініна» були пенсіонерами, то вони отримали право на земельну частку (пай) розміром 6,78 умовних кадастрових гектарів кожний. Вказаний факт підтверджується вище переліченими доказами у справі і не оспорювався відповідачами по справі. Батько рідної тітки позивача [PERSON] помер [INFO] , а її мати померла [INFO] , що доводиться копіями свідоцтв про їх смерть. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, про що зазначено у ч.2 ст.549 ЦК України 1963 року. Як вбачається з копії рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 1997 року тітка позивача [PERSON] звернулася до суду і вказаним судовим рішенням за нею було визнано право власності в порядку спадкування на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що залишилося після смерті її батьків - [PERSON] і [PERSON] . При цьому судом було встановлено, що рідний брат тітки позивача [PERSON] і її сестра [PERSON] з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися, а тітка позивача [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки з жовтня 1996 року проживала разом з батьками у вказаному домоволодінні, доглядала їх, здійснила їх похорон. Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що тітка позивача прийняла спадщину після смерті батьків і за нею визнано право власності на вищезазначене домоволодіння. Судом було встановлено, що крім домоволодіння, батьки рідної тітки позивача за життя отримали право на земельні частки (паї), які ними за життя не були оформлені. Однак суд вважає, що, оскільки тітка позивача [PERSON] прийняла спадщину, що було встановлено рішенням суду, то вважається, що вона прийняла спадщину у вигляді усього майна, що належало її батькам за життя, у тому числі і на їх право на земельну частку (пай). [INFO] рідна тітка позивача [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що за життя [PERSON] своє право на земельні частки (паї), успадковане нею після смерті батьків, не реалізувала, хоча спадщину прийняла. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Отже, оскільки за життя [PERSON] своє право на земельні частки (паї), успадковане нею після смерті батьків, не реалізувала, право на прийняття належної їй спадщини перейшло до її спадкоємців. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У ст.1223 ЦК України зазначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування мають спадкоємці за законом. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів тподальшого ступеня споріднення. Після смерті тітки позивач у передбачений законом шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулася, а звернулася 24 квітня 2020 року, однак рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2020 року позивачу було визначено додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті тітки у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, підтверджуючих право власності на вищезазначені земельні ділянки, що доводиться копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24 квітня 2020 року. Оскільки позивач [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] , то відповідно вона є спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті останньої, строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини їй було поновлено, але оскільки позивач не має правовстановлюючих документів на вищезазначені земельні ділянки, це змусило її звернутися до суду, що повністю узгоджується з вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Як вбачається з копії спадкової справи після смерті [PERSON] інших спадкоємців після її смерті, крім її племінниці [PERSON] , немає, заповіту вона не складала. Таким чином, позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті рідної тітки і позовні вимоги про визнання за нею прав та обов`язки спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку (пай) площею 6,78 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території КСП «ім.Калініна» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з правом реєстрації права власності на земельну ділянку в органах державної реєстрації; а також про визнання за нею права та обов`язки спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку (пай) площею 6,78 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території КСП «ім.Калініна» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з правом реєстрації права власності на земельну ділянку в органах державної реєстрації, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Посилання представника відповідача - Раївської сільської ради - щодо введення суд позивачем в оману не впливають на вирішення справи, оскільки суд вирішеє справу згідно останніх уточнених позовних вимог, з якими звертається позивач. Необгрунтованими суд вважає і заперечення представника відповідача на те, що позивач жодної допомоги тітці не надавала, хоча остання була інвалідом другої групи, потребувала постійної сторонньої допомоги, у зв`язку з чим позивач повинна бути усунена від права на спадкування, оскільки з відповідним позовом ніхто до суду не звертався і судового рішення з цього приводу не існує. Суд не приймає в якості підстав для відмови у задоволенні позову і посилання представника відповідача на те, що відсутні докази тому, що тітка позивача прийняла всю спадщину після смерті батьків, оскільки як вбачається з копії рішення Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 1997 року тітка позивача [PERSON] звернулася до суду і судовим рішенням за нею було визнано право власності в порядку спадкування на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що залишилося після смерті її батьків - [PERSON] і [PERSON] . При цьому судом було встановлено, що рідний брат тітки позивача [PERSON] і її сестра [PERSON] з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися, а тітка позивача [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки з жовтня 1996 року проживала разом з батьками у вказаному домоволодінні, доглядала їх, здійснила їх похорон. Таким чином, вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що тітка позивача прийняла спадщину після смерті батьків і до складу спадщини входить все майно, що їм належало, у тому числі і на їх право на земельну частку (пай). Посилання представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - про те, що вказане Управління не є належним відповідачем у справі, оскільки належними відповідачами по спорам щодо земель колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені, є територіальні громади, на території яких вони розташовані, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України зазначене Управління уповноважене державою здійснювати функції щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність чи користування для всіх потреб. Судові витрати, що виразилися у сплаті позивачем судового збору, суд вважає покласти на позивача і не стягувати їх з відповідачів, оскільки жодними діями відповідачів прав позивача не порушено. На підставі викладеного,

Outcome: approved