Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

у лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди, у якому просить стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» страхове відшкодування у розмірі 98 000,00 грн, вартість проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 2 000,00 грн, пеню у розмірі 24 498,15 грн, три проценти річних у розмірі 2 270,35 грн, інфляційні збитки у розмірі 578,20 грн. Також позивач просила стягнути з [PERSON] франшизу та шкоду, що перевищує страхове відшкодування у розмірі 21 506,40 грн, моральну шкоду у розмірі 10 213,00 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 20.03.2019 року на проспекті Незалежності в м. Южноукраїнськ сталась ДТП внаслідок якої було пошкоджено належний позивачці автомобіль Hyundaii10, д.н.з. [NUMBER] , з вини водія автомобіля Mazda 6, н.з. [NUMBER] , [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» за договором №АМ/8501872 від 28.11.2018 року. 21.03.2019 позивач звернулась із повідомленням про ДТП. 01.04.2019 року автомобіль позивача було оглянуто представником Страховика, проте Страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки водій [PERSON] не був законним володільцем чи користувачем автомобіля Mazda 6, н.з. [NUMBER] . Згідно висновку за звітом №80-19 від 19.04.2019 року, проведеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Hyundaii10, д.н.з. [NUMBER] , становить 169 006,40 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. 26.05.2020 року від [PERSON] відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволенні в зв`язку з необгрунтованістю. 18.08.2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» страхове відшкодування у розмірі 50 500,00 грн, вартість проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 2 000,00 грн, пеню у розмірі 14 147,98 грн, три проценти річних у розмірі 1 934,91 грн, інфляційні збитки у розмірі 1 373,60 грн. Також позивач просить стягнути з [PERSON] шкоду, що перевищує страхове відшкодування у розмірі 69 006,40 грн, три проценти річних у розмірі 3 347,28 грн, інфляційні збитки у розмірі 2 297,91 грн, моральну шкоду у розмірі 10 213,00 грн. 09.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив ТДВ «СК «Гардіан» на позовну заяву [PERSON] , в якому викладені заперечення проти задоволення позову, в яких зазначено, що між [PERSON] та страховою компанією укладено Договір про розмір страхового відшкодування та врегулювання відносин, згідно яких страховик виплатить на користь позивача суму в розмірі 50500 гривень. 25.09.2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про відмову від позову в частині позовних вимог до відповідача ТДВ «СК «Гардіан» та повернення 50% сплаченого судового збору. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30.09.2020 року провадження в частині позовних вимог до ТДВ «СК «Гардіан» закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. Стягнуто на користь позивача судовий збір в розмірі 630,78 грн. 30.09.2020 року ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність та задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20.03.2019 року на проспекті Незалежності в м. Южноукраїнськ сталась ДТП внаслідок якої було пошкоджено належний позивачці автомобіль Hyundaii10, д.н.з. [NUMBER] , з вини водія автомобіля Mazda 6, н.з. [NUMBER] , [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» за договором №АМ/8501872 від 28.11.2018 року. Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.05.2019 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. При цьому, 21.03.2019 позивач звернулась із повідомленням про ДТП. 01.04.2019 року автомобіль позивача було оглянуто представником Страховика, проте Страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки водій [PERSON] не був законним володільцем чи користувачем автомобіля Mazda 6, н.з. [NUMBER] . Згідно висновку за звітом №80-19 від 19.04.2019 року, проведеного ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Hyundaii10, д.н.з. [NUMBER] , становить 169 006,40 грн. Разом з тим, як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8501972. Відповідно до вказаного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду майну становить 100 000, 00 грн. на одного потерпілого. Згідно п.п.34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Потерпіла [PERSON] звернулась до ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Проте, ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» відмовила у виплаті страхового відшкодування зазначивши, що на час настання ДТП [PERSON] не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу марки Mazda 6, н.з. [NUMBER] . За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. (п.1.4 ст. 1 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») Таким чином, враховуючи вищенаведені положення між ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» та [PERSON] виникли певні права та обов`язки, які вони взяли на себе при укладенні договору страхування. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. При цьому, згідно з п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. За таких обставин, враховуючи, що транспортний засіб позивачки зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, яка відбулась з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», після чого, позивачка з метою отримання страхового відшкодування у встановленому законом порядку звернулась до відповідача, який свої зобов`язання зі сплати страхового відшкодування не виконав, суд вважає, що з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» підлягає стягненню на користь позивачки невиплачене страхове відшкодування. Судом встановлено, що між позивачем та ТДВ «СК «Гардіан» було укладено угоду про розмір страхового відшкодування та врегулювання відносин від 19.08.2020 року відповідно до якого ТДВ «СК «Гардіан», виплатило позивачці страхове відшкодування в розмірі 98 000,00 грн з вирахуванням франшизи, за полісом №АМ/8501872. 25.09.2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про відмову від позову в частині позовних вимог до відповідача ТДВ «СК «Гардіан» та повернення 50% сплаченого судового збору в зв`язку з відшкодуванням страховою компанією завданих збитків в межах ліміту відповідальності. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2ст.1187 ЦК України,шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.1 ч.1ст.1188 ЦК України,шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, беручи до уваги те, що Страховиком була відшкодована шкода в межах ліміту відповідальності, вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між розміром збитків та сплаченим страховим відшкодуванням в сумі 69006,40 є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути з [PERSON] три проценти річних у розмірі 3 347,28 грн, інфляційні збитки у розмірі 2 297,91 грн, на підставі положень ст.625 ЦК України. В силу положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку обов`язок по відшкодуванню різниці між розміром завданих збитків та сплаченим страховим відшкодуванням виникне у відповідача на підставі рішення суду у разі його задоволення, а отже, на момент розгляду справи грошове зобов`язання в сумі 69006,40 гривень ще не виникло, а отже до даних правовідносин положення ст.625 ЦК України не можуть бути застосовані. Одночасно, звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Однак, на думку суду, при зверненні до суду позивач належним чином не обґрунтував свої вимоги в частині розміру моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. Зважаючи на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача був пошкоджений транспортний засіб позивача, вона зазнала душевних переживань, змінився її спосіб життя, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для вирішення питання щодо відшкодування збитків. Суд вважає доведеним і таким, що відповідає принципу справедливості та співмірності із завданою шкоду, розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень, що підлягає стягненню з відповідача, як особи, з вини якої була завдана така шкода. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial