Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Рогатинського ліцею №1 Рогатинської міської ради Івано-Франківської області ( далі - Рогатинський ліцей №1), в якому просить: - поновити їй строк звернення до суду про звільнення з роботи, як такий, що пропущений з поважних причин; -визнати незаконним та скасувати наказ від 16 червня 2021 року №104-К «Про звільнення [PERSON] »; -поновити її на посаді вчителя фізичної культури Рогатинського ліцею №1 з 16 червня 2021 року; -стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення з посади до дня ухвалення судового рішення у справі. Позовна заява обгрунтована тим, що позивачка перебувала у трудових відносинах з Рогатинським ліцеєм №1 та працювала на посаді вчителя фізичної культури. Зазначає, що її трудовий стаж в данному закладі становить 44 роки, їй було присвоєно кваліфікаційну категорію - спеціаліст вищої категорії, педагогічне звання - старший вчитель, а за сумлінне виконання трудових обов`язків - нагороджено знаком «Відмінник Освіти України». Однак, 16 червня 2021 року, було видано наказ №104-К про її звільнення з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Звільнення з роботи вважає незаконними, здійсненим з порушенням трудового законодавства, оскільки згоду працювати на посаді вчителя фізичної культури на умовах строкового трудового договору тривалістю один рік вона надала під психологічним тиском дирекції ліцею. Крім цього, самим відповідачем порушено умови строкового договору, оскільки наказ про звільнення видано 16 червня 2021 року, тобто до спливу річного строку трудового договору. Вважає, що при її звільненні відповідачем були порушенні такі норми права, як ст.43 Конституції України, ст.ст.22, 23 КЗпП України, а також ст.ст.203, 627 ЦК України. Також позивачка просила поновити їй строк звернення до суду про звільнення з роботи, як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки несвоєчасно отримала копію наказу про звільнення. 17 вересня 2021 року відповідач - Рогатинський ліцей №1 подав відзив на позовну заяву. Заперечення проти позову обґрунтовував тим, що адміністрація ліцею з великою повагою ставиться до [PERSON] , як вчителя фізичного виховання , яка з вересня 2003 року на умовах безстрокового трудового договору працювала в данному навчальному закладі. Однак, згідно підпункту 2 пункту 3 розділу X «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України « Про повну загальну середню освіту», передбачено підставу для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, на підставі п.9 ч.1 ст.36 КЗпП України. До 1 липня 2020 року керівники даних закладів середньої освіти були зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними строкових трудових договорів строком на один рік. 11 червня 2020 року [PERSON] , без жодного психологічного тиску з боку адміністрації було подано заяву начальнику відділу освіти та туризму Рогатинської райдержадміністрації про згоду працювати на посаді вчителя фізичної культури на умовах строкового трудового договору тривалістю один рік . На підставі даної заяви Рогатинським ліцеєм №1 видано наказ від 30 червня 2020 року №108-К про укладення строкового трудового договору з [PERSON] на строк з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року. 20 квітня 2021 року позивачкою було подано заяву про надання щорічної основної відпустки за 2020-2021 відпрацьований навчальний рік, з 22 червня 2021 року, на підставі якої Рогатинським ліцеєм №1 видано наказ від 08 червня 2021 року №97-К «Про продовження строкового трудового договору» , а саме: на період відпустки з 22 червня 2021 року по 12 серпня 2021 року, з подальшим звільненням з роботи. Зазначає, що вчитель [PERSON] в усній формі неодноразово повідомляла , що вона не має наміру в подальшому працювати. А тому, 16 червня 2021 року було видано наказ №104-К про звільнення з роботи [PERSON] з 12 серпня 2021 року, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Вважає, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням трудового законодавства. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Боднарук В.І. позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві. В доповнення до позовної заяви позивач зазначила, що дирекція Рогатинського ліцею №1 вчинила з нею несправедливо, оскільки вона просила продовжити трудові відносини ще на один рік, але їй було відмовлено. Інші педагогічні працівники, яким теж виплачується пенсія за віком отримали можливість на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору в 2021-2022 навчальному році. Представник відповідача - директор Рогатинського ліцею №1 Генега М.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в зв`язку із його безпідставністю, оскільки було дотримано визначену законодавством процедуру звільнення педагогічного працівника [PERSON] з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Щодо дати видачі наказу про звільнення, то він виданий раніше, оскільки вона, як директор в другій половині червня по серпень 2021 року, згідно графіку відпусток мала перебувати у щорічній основній відпустці. Фактичні обставини, встановлені судом. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 15 серпня 1975 року на підставі безстрокового трудового договору працювала на посаді вчителя фізичного виховання Рогатинської середньої школи №1, яка неодноразово реорганізовувалася, з 14 лютого 2019 року - в Рогатинський ліцей №1, якій було присвоєно кваліфікаційну категорію - спеціаліст вищої категорії, педагогічне звання - старший вчитель, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці серії [NUMBER] . Наказом директора Рогатинського ліцею №1 від 10 квітня 2020 року №64-К , на виконання підпункту 2 пункту 3 розділу X "Прикінцевих та перехідних положень» Закону України « Про повну загальну середню освіту» №463-ІX від 16 січня 2020 року, педагогічних працівників, яким виплачується пенсія за віком, було попереджено про припинення безстрокових трудових договорів з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. В п. 2 наказу визначено строк до 15 червня 2020 року , для надання письмової згоди на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору. [PERSON] було ознайомлено з даним наказом. 11 червня 2020 року [PERSON] дала згоду працювати на посаді вчителя Рогатинського ліцею №1 на умовах строкового трудового договору тривалістю один календарний рік з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року, що підтверджується копією її заяви . Наказом директора Рогатинського ліцею №1 від 30 червня 2020 року №108-К, з вчителем фізичної культури [PERSON] продовжено трудові відносини, на умовах строкового трудового договору, строком на один календарний рік з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року включно. 20 квітня 2021 року [PERSON] подала заяву, в якій просила змінити умови строкового трудового договору , а саме: продовжити його строк до серпня 2021 року, тобто на час щорічної основної відпустки за 2020 -2021 навчальний рік . Наказом директора Рогатинського ліцею №1 від 08 червня 2021 року №97-К, з вчителем фізичної культури [PERSON] було продовжено строковий трудовий договір з 01 липня 2021 року по 12 серпня 2021 року, на період невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 51 календарний день з 22 червня 2021 року по 12 серпня 2021 року, з подальшим звільненням з роботи згідно з строковим трудовим договором. Однак , [PERSON] відмовилася від підпису про ознайомлення з даним наказом. В подальшому, наказом директора Рогатинського ліцею №1 від 16 червня 2021 року №104-К , [PERSON] звільнено з роботи з 12 серпня 2021 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України , у зв`язку із закінченням строку трудового договору. [PERSON] відмовилась від ознайомлення з наказом про звільнення, що підтверджується Актом комісії від 18 червня 2021 року про відмову від підпису . Згідно копії Журналу реєстрації видачі трудових книжок Рогатинського ліцею №1, позивачка отримала трудову книжку 18 червня 2021 року. З довідки від 22 вересня 2021 року №477/15.01-15/11, яка видана відділом освіти Рогатинської міської ради вбачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] становила 8 334,58 грн. Згідно довідки відділу освіти Рогатинської міської від 08 грудня 2021 року №650/15.01-15/11, [PERSON] була нарахована заробітна плата за червень-серпень 2021 року, яка складається із коштів на оздоровлення, премії, індексації, відпускних та винагороди. Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, передбачені законодавством про працю, колективним договором i угодою сторін. Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. Так, підпунтом 2 пункту 3 розділу X «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України « Про повну загальну середню освіту» №463-ІX від 16 січня 2020 року передбачено, що набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з педагогічними працівниками державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, яким виплачується пенсія за віком, згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. До 1 липня 2020 року керівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти зобов`язані припинити безстрокові трудові договори з педагогічними працівниками таких закладів освіти, яким виплачується пенсія за віком, з одночасним укладенням з ними трудових договорів строком на один рік. У разі незгоди з продовженням трудових відносин на умовах строкового трудового договору педагогічні працівники, яким виплачується пенсія за віком, звільняються згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України. Після закінчення строку трудового договору з такими педагогічними працівниками можуть укладатися строкові трудові договори відповідно до абзацу третього частини другої статті 22 цього Закону. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення тудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц, постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року в справі № 686/27915/18 зроблено висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , як педагогічний працівник , якому виплачується пенсія за віком, шляхом подання заяви погодилась на продовження трудових відносин на умовах строкового трудового договору строком на один рік з 01 липня 2020 року по 30 червня 2021 року. Її підпис на заяві від 11 червня 2020 року свідчать про погодження працівника з його умовами. Відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку, чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. Щодо дати видачі наказу про звільнення з роботи та його змісту, то суд звертає увагу на те, що відповідач правильно зазначив дату звільнення з роботи [PERSON] з 12 серпня 2021 року, тобто останній день її відпустки, оскільки строковий трудовий договір за її заявою від 20 квітня 2021 року був продовжений до закінчення відпустки, що відповідає вимогам ст.3 Закону України «Про відпустки». Посилання позивачки про порушення відповідачем положень статтей 203, 627 ЦК України, як на одну із підстав незаконного її звільнення, то суд зазначає , що дані положення цивільного законодавства не підлягають застосуванню до спірних трудових правовідносин. В силу вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Матеріали справи не містять доказів того, що звільнення [PERSON] відбулось з порушенням вимог трудового законодавства. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed