Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернуся до суду із вищевказаним позовом, в остаточно уточненій редакції якого просив позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилався на те, що він знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 05 жовтня 2010 року був розірвано. Від подружнього життя [INFO] народився син [PERSON], який проживає останні два роки із позивачем, який повністю його утримує, забезпечує матеріально, морально, духовно, тоді як мати дитини - відповідачка [PERSON] повністю самоусунулася від виконання батьківських обов'язків та протягом останніх двох років взагалі не переймається долею дитиною, жодного разу не відвідала дитину, не забезпечує йому умови розвитку, не приймає участь у його вихованні, не надає матеріальної, моральної допомоги. Позивач самостійно виховує дитину, син не отримує від [PERSON] материнської турботи. На підставі викладеного позивач звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідачка до суду не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, а саме шляхом публікації оголошення у газеті «Слобідський край» № 204 (5333) від 04 листопада 2014 року, про причину неявки у судове засідання не повідомила, за таких обставин суд не має відомостей про причини її неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних та доказів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення, при цьому позивач пояснив, що дійсно протягом останніх двох років відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, який останні два роки мешкає разом з ним та повністю знаходиться на його утриманні. Позивач пояснив, що саме він протягом останніх два роки піклується про духовний розвиток дитини, забезпечує його матеріально та морально, тоді як відповідачка, поїхала до м. Москва та має там іншу родину. Також позивач зазначав, що коли два роки тому мати покинула свого малолітнього сина [PERSON], останній потребував у психологічній допомозі та позивач разом із сином звернулися до Харківської міської дитячої лікарні № 5. Їм лікарем психіатром було надано консультацію в порядку надання психіатричної допомоги, а також лікарем зазначалося, що при призначенні психіатричної допомоги дитині необхідна також згода матері. Третя особа до судового засіданні не з'явилися, було подано заяву про розгляд справи у відсутності представника, посилаючись на те, що вони підтримую позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, також було надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Враховуючи вимоги ст. 224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, думку прокурора прокуратури Фрунзенскього району м. Харкова [PERSON], вивчивши матеріали справи, та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], копія якого знаходиться в матеріалах справи). Шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно відповіді Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 145 Харківської міської ради Харківської області вбачається, що за період перебування [PERSON] в школі, його вихованням та навчанням займався лише батько [PERSON], який щоденно приводив сина до школи, завжди співпрацював з класним керівником, батьківські збори відвідував тільки він. [PERSON] бере активну участь у житті класу, завжди цікавиться справами свого сина. Матір дитини - [PERSON] в школі ніхто жодного разу не бачив. З відповіді Харківської міської дитячої поліклініки № 7 також встановлено, що [PERSON] перебуває під наглядом закладу та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Супроводжує дитину до поліклініки під час проведення медичних оглядів та доглядає дитину під час хвороби вдома батько [PERSON]. Мати дитини [PERSON] в поліклініку не з'являлася. [PERSON] працює на ПрАТ «Харківський автогенний завод» на посаді слюсар-сантехнік, та його дохід за вересень 2013 року по лютий 2014 року становить 21 630 грн. 38 коп.. З характеристики даного підприємства вбачається, що [PERSON] працює на ПрАТ «Харківський автогенний завод» з 2010 року та за час роботи проявив себе позитивно, як людина доброзичлива, комунікабельна, користується повагою серед співпрацівників. Також, позивачем було надано висновок Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 27 вересня 2014 року з якого вбачається, що [PERSON] звернувся до райвідділу із заявою, в якій прохав встановити місцезнаходження його колишньої дружини [PERSON], яка два роки тому залишила йому на виховання їх спільного неповнолітнього сина та її місцезнаходження на теперішній час невідоме. В ході перевірки було встановлено, що [PERSON] залишила сина на вихованні колишнього чоловіка [PERSON] та поїхала в невідомому напрямку, за цей час на зв'язок не виходила та в ході проведених заходів встановити місцезнаходження [PERSON] не передбачалося можливим, згідно даних ОСС ГУМВС України в Харківській області, АІПС «Армор», остання доставленою до лікарень, ОВС не значиться та вважати, що відносно неї було вчинено кримінальне правопорушення не має. Управління служб у справах дітей у своєму висновку від 20.10.2014 року за № 453 зазначали про доцільність позбавлення батьківськи прав [PERSON] відносно її сина [PERSON]. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відсутні, остання свідомо ухиляється від їх виконання. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], та попереджені про кримінальну відповідальність, пояснили, що дійсно [PERSON] не спілкується з дитиною, не надає матеріальної, моральної допомоги дитині, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. При цьому свідок [PERSON] пояснила, що є дружиною позивача та [PERSON] останні два роки мешкає разом з ними, та вони повністю утримують дитину. Крім того [PERSON] на теперішній час називає її мамою, у них склалися доброзичливі, довірливі відношенні. Опитаний в якості свідка сам позивач повністю підтримав доводи викладені у позові та пояснення, які надані в судовому засіданні. Згідно довідки Харківського міської дитячої лікарні № 5 вбачається, що [PERSON] звертався до психоневрологічного диспансерного відділення КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 5» із сином [PERSON], з метою надання дитині психоневрологічної допомоги. Лікарем було надано консультацію, але у зв'язку з відсутності матері обстеження та лікування не проводилося, оскільки була необхідна її згода на обстеження та лікування. Статтею 9 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням ,визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Вислухавши позивача, суд прийшов до висновку, що відповідачка не надає матеріальної допомоги дитині, участі у вихованні малолітнього сина не бере, байдужа до здоров'я та розвитку своєї дитини, не цікавиться її життям, духовним розвитком. З 2012 року без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, тобто фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачка систематично протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї неповнолітньої дитини [PERSON], тобто ухиляється від їх виконання. Належних та допустимих доказів існування обставин, які перешкоджають участі відповідача в вихованні дитини, відповідачем суду не надано. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітньої дитини, суд враховує також інтереси неповнолітньої дитини, необхідність забезпечення нормального психоемоційного стану дитини та створення сприятливих умов для його нормального розвитку. Відповідно до ст.155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved