Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину [PERSON], [INFO], пов'язані з хворобою останнього в сумі 4615,17 грн. В обґрунтування позову посилалається на те, що від шлюбу з [PERSON] має неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 21 травня 2012 року на її користь з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання сина у сумі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 27.02.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, враховуючи, що син хворіє на хронічні захворювання, потребує постійного обстеження та лікування, відповідач повинен нести додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини. Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позов визнає частково, мотивуючи це тим, що ніде не працює, сплачує аліменти на сина, вважає, що витрати на дитину батьки мають нести в рівних частинах. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.2012 року. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 21 травня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті щомісячні аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у сумі 1000 грн., починаючи з 27.02.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.2). Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання сина [PERSON] у сумі 4615,17 грн. за період з лютого по березень 2017 року (а.с.1). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у пункті 18 своєї постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Малолітня особа має право на опіку від своїх батьків. Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Із медичної документації вбачається, що дитина дійсно має проблеми із здоров'ям. Так, згідно виписки №525 із медичної карти стаціонарного хворого Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 24 березня 2017 року [PERSON] встановлено діагноз: Q43.8 Вроджена вада розвитку - Доліхоколон, субкомпенсована форма. Синдром Пайра. Хронічний неспецифічний коліт. Стійке хронічне порушення прохідності кишечнику. Стійкий абдомінальний больовий синдром. Бронхіальна астма змішаного ґенезу, перистуюча форма, легка ступінь. Перебував на стаціонарному лікуванні в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ» в період з 07.03.2017 року по 24.03.2017 року (а.с.7-8). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2008 Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні від 03.03.2017 року, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Житомирській обласній дитячій клінічній лікарні в період з 17.02.2017 року по 03.03.2017 року (а.с.5). Відповідно медичного висновку Овруцького ТМО №22 про дитину інваліда віком до 18 років від 29.03.2017 року наявне захворювання в [PERSON] відповідає розділу ХV пункту 1 підпункту 1.1 Переліку медичних показань, що дають на право одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років , затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454471516 (ас.6). Фізична особа має право на охорону її здоров'я. Охорона здоров'я забезпечується системною діяльністю державних та інших організацій, передбачених Конституцією України та законом (ст.283 ЦК України). Фізична особа має право на надання їй медичної допомоги (ч.1 ст.284 ЦК України). Якщо фізична особа не досягла віку чотирнадцяти років, то її батьки ( законні представники) звертаються за наданням дитині медичної допомоги, при цьому вони мають право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. За змістом ст.ст.10,11,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, [PERSON] медичними установами встановлені діагнози та у звязку з цим ними (медичними установами) призначено лікування. Відповідачем не спростовано медичними документами наявність хвороби та хворобливого стану здоров'я дитини, необхідності медичного обстеження і лікування та понесення позивачем додаткових витрат у звязку із хворобою сина, витрачання позивачем за рекомендаціями лікарів коштів на обстеження, лікування дитини в інтересах хлопчика і на його користь. Таким чином, позивач зазнала фактичних додаткових витрат на лікування сина, що викликано особливими обставинами хворобою хлопчика, який з огляду на малолітній вік не здатний самостійно подбати про своє здоров'я. За період із лютого по березень 2017 року позивач витратила, за рекомендаціями лікарів на придбання ліків для сина, його дослідження, згідно чеків та квитанцій (а.с.9-10, 12-14) грошові кошти в сумі 3983,49 грн., на проїзд автобусом до місця лікування під час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «ОХМАТДИТ» та Житомирській обласній дитячій клінічній лікарні, відповідно до чеків та квитків на проїзд (а.с.11) - 370,65 грн., на купівлю продуктів харчування, згідно чеків (а.с.13-14) - 101,15 грн., а всього на загальну суму 4455грн.29коп. Таким чином, матеріалами справи доводиться, що у період із лютого по березень 2017 року позивач обґрунтовано понесла на лікування сина та пов'язані з лікуванням додаткові витрати у звязку з хворобою хлопчика на загальну суму 4455,29 грн. Батьки мають рівні обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1 ст.141 СК України). Вирішуючи питання розміру участі батька у додаткових витратах на сина суд звертає увагу на положення ч.2 ст.185 СК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в ухвалі від 08 грудня 2010 року, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ними (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідач не надав суду доказів про те, що обмежений у можливості надавати дитині матеріальну допомогу, має будь-які обмеження по працевлаштуванню та що має на утриманні непрацездатних осіб. При визначені розміру участі відповідача у додаткових витратах на сина, які пов'язані з його хворобою, враховує вищенаведені обставини, що мають істотне значення, та те, що фактично вихованням та матеріальним забезпеченням малолітнього [PERSON] займається позивач, відповідач добровільної участі в цьому не приймає, лише зобов'язаний судом сплачувати аліменти на утримання сина, а тому суд приходить до висновку, що розмір участі батька у додаткових витратах має складати 2650 грн. Наявність рішення суду про стягнення аліментів на дитину не є перешкодою для стягнення з відповідача 2650 грн. за даним позовом, оскільки відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати пятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Дана норма запобігає позбавленню коштів для існування та збалансовує інтереси сторін. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України „ Про судовий збір ", а тому, в порядку статті 88 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог (57,41%) судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 362 грн.41коп.

Outcome: partial