Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогами про скасування заборони на відчуження належного їй на праві ? частки прав власності будинку [ADDRESS], вчинених 10 вересня 2004 року Васильківською районною державного нотаріальною конторою та внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі номеру запису про обтяження 6713175 та реєстраційного номеру обтяження 1294798, стосовно суб'єкт обтяження [PERSON] за повідомленням «Млинзаводу» № 10 від 1.09.1965 року; та на підставі номеру запису про обтяження 6713111 та реєстраційного номеру обтяження 1294792, стосовно суб'єкт обтяження [PERSON] («її племінниця [PERSON].») за повідомленням «Держбанку» м. Василькову від 1.09.01965 року, через порушення її майнових прав при відсутності будь-яких грошових зобов'язань. Представники сторін в судове засідання не з'явилися, проте вони звернулися до суду з заявами про слухання справи без їх участі та задоволення вимог позову. Суд, дослідивши письмові матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок зняття арешту з майна або його звільнення з-під арешту у цивільному процесі визначений положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року. Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняти його судом. Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для подальшого здійснення заборони щодо відчуження майна від імені підприємства, яке не має грошових вимог до позивача та ліквідованого підприємства, при відсутності його правонаступника, а тому, з метою недопущення порушення майнових прав позивача, заборона щодо нерухомості підлягає скасуванню. На підставі наведеного та

Outcome: approved