Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до ТОВ «БЕРЛІНІЯ» (далі-відповідач) в якому посилаючись на порушення відповідачем його прав як споживача, що виразилося у тривалому невиконанні замовлених робіт, просив стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі - 4 500,00 грн., пеню в розмірі - 12885,00 грн. та моральну шкоду в розмірі - 2000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності і не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 22.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу №36/13 (далі-договір). Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався змонтувати, поставити та передати у власність замовника наступні вироби: шафу-купе, стійка С1, письмовий стіл, а позивач в свою чергу зобов'язався прийняти вироби та оплатити їх вартість, що складає 6850,00 грн. Нормою ч.1 та ч.2 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно з ч.1 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу. На виконання умов договору на виготовлення і поставку виробу від 22.08.2013 р. №36/13 у день його укладення позивач сплатив відповідачу грошові кошти у сумі 5500,00 грн. (а.с.10). У відповідності до ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Частиною 1 ст.663 ЦК України покладено на продавця обов'язок передати покупцеві товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Відповідно до п.2.2 договору відповідач взяв на себе обов'язок передати позивачеві придбаний виріб протягом 20 робочих днів за умови наявності товару на складах постачальників, тобто у термін до 19.09.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Однак відповідач ухиляється від виконання взятого на себе за договором зобов'язання, своєчасно не виготовив виріб та не передав його у власність позивача. Згідно ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. 01.11.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив повернути їй сплачені кошти в сумі 5 500, 00 грн. в зв'язку із невиконанням останнім умов договору.(а.с.6). З наявної в матеріалах справи розписки слідує, що 05.11.2013 року відповідач повернув позивачу кошти в сумі 1000,00 грн., та зобов'язався до 09.11.2013 року повернути залишок внесених позивачем авансових коштів в розмірі 4500,00 грн., які повернуті так і не були. Крім того 19.11.2013 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію, яку останній отримав 25.11.2013 року, однак на момент розгляду справи кошти повернуті не були. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів, які були сплачені ним на виконання умов договору та не були відповідачем повернені у зв'язку із порушенням ним своїх зобов'язань, підлягають стягненню в примусовому порядку. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання умов договору, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до норм ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Як вбачається із розрахунку позивача, який міститься в матеріалах справи відповідач, прострочив виконання умов договору на 85 днів і враховуючи приписи ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеня за таке прострочення складає 12 885 грн. Оскільки відповідачем було істотно порушено умови договору, а саме - в частині обов'язку своєчасного виготовлення та передачі придбаного виробу, зважаючи на те, що відповідач взагалі не виготовив і не передав замовлені позивачем вироби, отриманих від позивача коштів не повернув, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення пені з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Згідно зі ст.22 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 611 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі невиконання чи несвоєчасного виконання ТОВ «БЕРЛІНІЯ» своїх зобов'язань за ним. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини. Пунктом 5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів" визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не надано доказів нанесення відповідачем своїми діями Виходячи з вищезазначеного суд не знаходить підстав для відшкодування завданої моральної шкоди у зв'язку з відсутністю підтверджень вищезазначених обставин будь-якими допустимими доказами. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. в дохід держави. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 526, 610, 611, 625, 655-658, 660, 662, 664, 692, 693 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та,

Outcome: partial