Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Перший заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури І.Слюсар, який діє в інтересах держави в особі Звенигородської районної ради Черкаської області звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: стягнути із [PERSON] , [INFO] на користь держави в особі Звенигородської районної ради Черкаської області кошти в сумі 8319,20 грн. Також просив стягнути із [PERSON] сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 2102 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.05.2020 року [PERSON] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Судом встановлено, що [PERSON] ,03 лютого 2020 року близько 20-ї год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в житловому будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] ,де під час вживання спиртних напоїв в кімнаті кухні спільно з [PERSON] , з яким в нього раптово виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин,маючи на меті умисел на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень,взяв з кухонного столу ножа, яким умисно наніс один удар в ділянку живота [PERSON] спричинивши йому тілесні ушкодження, у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ушкодженням сальника та брижі тонкого кишечника, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею,які згідно висновку експерта № 05-9-01/41 від 14.02.2020 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.Вирок суду набрав законної сили 25.06.2020. У зв`язку з тривалим розладом здоров`я [PERSON] перебував на лікуванні в Звенигородській ЦРЛ з 03.02.2020 по 19.02.2020. Всього потерпілим [PERSON] було проведено у лікарні 16 ліжко - днів. Звенигородською ЦРЛ було витрачено на його лікування кошти у розмірі 8319,20 грн. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких останній лікувався в Звенигородській ЦРЛ і вина [PERSON] доведена в суді, а відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, тому є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілих, тобто матеріальних збитків завданих державі внаслідок вчиненого кримінального правопорушення Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 03.02.2021 року прийнято справу до провадження та вирішено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, що підтверджується поштовим повідомленням, яку він отримав особисто, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач був вчасно повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавав, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслав. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 25.05.2020 року [PERSON] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Крім цього, судом встановлено, що вказаним вироком [PERSON] ,03 лютого 2020 року близько 20-ї год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в житловому будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] ,де під час вживання спиртних напоїв в кімнаті кухні спільно з [PERSON] , з яким в нього раптово виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин,маючи на меті умисел на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень,взяв з кухонного столу ножа, яким умисно наніс один удар в ділянку живота [PERSON] спричинивши йому тілесні ушкодження, у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ушкодженням сальника та брижі тонкого кишечника, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею,які згідно висновку експерта № 05-9-01/41 від 14.02.2020 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.Вирок суду набрав законної сили 25.06.2020.(а.с.10-11) Листом від 25.06.2020 року № 01-22/352 Голова Звенигородської районної ради просить вжити заходів щодо порушення інтересів держави в особі Звенигородської районної ради, шляхом звернення до суду з відповідними позовами про відшкодування шкоди завданої злочином до [PERSON] (а.с.27) Відповідно до довідки КНП «Звенигородська центральна районна лікарня» Звенигородської районної ради від 24.06.2020 року №635 вбачається, що [PERSON] знаходився на лікування в Звенигородській центральній районній лікарні з 03.02.2020 року по 19.02.2020 року з приводу проникаючого ножового поранення черевної порожнини. Вартість лікування 16 л.д., медикаменти та харчування становить 8319, 20 грн. (а.с.31) Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст.119 1ЦК України держава, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною ч. 4 ст. 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров"я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зокрема п. 3 передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно пункту 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Витрати на лікування потерпілого обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , КНП «Звенигородська ЦРЛ» Звенигородської районної ради понесла витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] , які підтверджені належними доказами та з цими витратами є прямий причинний зв`язок, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, а тому обов`язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. За таких обставин, позовні вимоги першого заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Звенигородської районної ради до [PERSON] , третя особа КНП «Звенигородська ЦРЛ» Звенигородської районної ради про відшкодування шкоди завданої злочином підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2102 гривень. На підставі викиданого, ст.ст.15, 16, 23, 386, 1166, 1177, ЦК України,

Outcome: approved