Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У лютому 2017 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON] міської ради Житомирської області, в якій просить суд визнати за [PERSON], уродженкою [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0246916 в КСП «Новий шлях» села Мирославль Баранівського району Житомирської області розміром 2,98 умовних кадастрових гектарів, виданий [PERSON] 24.06.1997 року [PERSON] районною державною адміністрацією Житомирської області за набувальною давністю. В обгрунтуванні позовних вимог представник позивача зазначила, що 22.12.1997 року в с. Мирославль Баранівського району Житомирської області померла [PERSON] з якою позивачка проживала однією сімєю з дитинства, бо родичів у неї не було. Незадовго до смерті [PERSON] передала їй своє спадкове майно сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0246916 в КСП «Новий шлях» села Мирославль Баранівського району Житомирської області розміром 2,98 умовних кадастрових гектарів і мала намір скласти заповіт на її користь, але не встигла цього зробити. Представник позивача зазначає, що [PERSON] померла під час дії ЦК УРСР 1963 року, а тому позивач не є її спадкоємицею. Оскільки позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном [PERSON], інші спадкоємці відсутні, вона вже понад пятнадцять років відкрито користується спадковим майном померлої, то має право на цей сертифікат за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України. На відміну від земельної ділянки земельна частка (пай) (по сертифікату) є умовною часткою земель, які належали КСП, СГК, с/г акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах, місцезнаходження та межі якої на місцевості (в натурі) не визначені. Представник позивача вважає, що сертифікат на земельну частку (пай) є правом на отримання у власність земельної ділянки, тому він є майном, однак його не можна в звязку із цим віднести до нерухомого майна, тому сертифікат на земельну частку (пай) є рухомим майном, яким позивач володіє більше 15 років. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Житомирської області в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла письмова заява про визнання позову в повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.1997 року померла [PERSON] в с. Мирославль Баранівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Згідно з довідкою в.о. старости сіл: Берестівка, Мирославль, Ситисько, Зрубок [PERSON] міської ради Житомирської області № 187 від 08.02.2017 року померла 22.12.1997 року [PERSON], згідно з погосподарською книгою №6 за 1996-2000 року, була зареєстрована і постійно проживала до деня своєї смерті в с. Мирославль по вул. Дубрівська,22 Баранівського району Житомирської області. З померлою з січня 1991 року і по день її смерті була зареєстрована і постійно проживала позивач [PERSON] (а.с.8). Дошлюбне прізвище позивача, згідно з свідоцтвом про шлюб серія 1-ТП№011473 від 06.12.2005 року, виданого виконавчим комітетом Берестівської сільської ради Баранівського району Житомирської області [PERSON] (а.с.7). Із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0246916, виданий [PERSON] районною державною адміністрацією Житомирської області, вбачається, що померла [PERSON] мала право на земельну частку (пай) в КСП «Новий шлях» села Мирославль Баранівського району Житомирської області розміром 2,98 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки на місцевості (в натурі) (а.с. 5). Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру №47436222 від 14.04.2017 року та повідомлення завідуючої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 14.04.2017 року за №466/01-16 спадкова справа відносно померлої 22.12.1997 року [PERSON] не заводилась. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності; у разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред"явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Приписами ч. 1 ст. 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку можуть звернутись до органу державної влади, Ради міністрів АРК або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Отже, сертифікат на право на земельну частку ( пай) не підтверджує право позивача на конкретно визначену земельну ділянку в розумінні ч. 1 ст. 79 ЗК України, тому не є нерухомим майном. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог, оскільки позивач добросовісно та відкрито, безперервно володіє сертифікатом на земельну частку (пай) протягом останніх 15 років, який видано на ім»я [PERSON]. При винесенні рішення суд також враховує те, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved