Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради перебуває малолітня дитина [PERSON], [INFO], матір якої [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, утримання дитини, не займається підготовкою доньки до школи. Умови проживання дитини не задовільні. Дитина проживає у родичів окремо від матері. [PERSON] жодного разу не відвідала доньку, не надала ніякої матеріальної допомоги, не зробила спроб виправитися та повернути дитину. Таким чином, відповідач повністю самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї доньки. На підставі викладеного просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її дитини та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини. Представник позивача в судове засідання не прибув, на адресу суду надав письмову заяву, відповідно до якої позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язкам. Суд встановив, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження дитини. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відомості про батька [PERSON] вказано у відповідності до ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та зазначено про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] Крім того, факт небажання та ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей підтверджується іншими письмовими доказами у справі (акт обстеження житлово-побутових умов проживання, довідка-характеристика на [PERSON] видана старшим інспектором роти Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області, листом КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня ім. А. і О. Тропіних). Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Беручи до уваги викладене, суд вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно її дитини. Жодних доказів на спростування висновків органу опіки вона не надала. Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд врахував ту обставину, що відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх різновидів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з задоволенням позовних вимог судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved