Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Релігійна громада Вознесіння Господа Нашого [PERSON] Української Автокефальної Православної Церкви звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що Релігійна громада Вознесіння Господа Нашого [PERSON] Української Автокефальної православної Церкви в м. Каневі діє на підставі Статуту, зареєстрованого розпорядженням голови Черкаської ОДА від 12.10.1999 №393, із змінами від 28.09.2007 в редакції від 12.04.2011, код в ЄДРПОУ 25770271. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Канівською міською радою 24.10.2001 релігійній громаді на праві колективної власності належить приміщення церкви по вул. Пилипенка,1 в м. Каневі Черкаської області. Релігійна громада має право постійного користування земельної ділянки площею 1700 кв.м. за адресою: вул. Пилипенка, 1 в м. Каневі Черкаської області (кадастровий номер земельної ділянки 7110300000602:001:0518). Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] з 2012 року з групою своїх прихильників збираються біля храму, встановлює столи та лавки на земельній ділянці релігійної громади, самовільно зайняв земельну ділянку, чим створює перешкоди священнослужителям та членам релігійної громади у доступі до храму і території, тому просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та заборонити відповідачу проводити релігійні обряди та будь-які дії на земельній ділянці площею 1700 кв.м. за адресою: вул. Пилипенка, 1 в м. Каневі Черкаської області, наданій рішенням Канівської міської ради №13-26 від 26.09.2013 Релігійній громаді Вознесіння Господа Нашого [PERSON] Української Автокефальної православної Церкви. Представник позивача [PERSON]Є в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували, надавши письмові заперечення (а.с.141-150 т.2), просили відмовити в позові та пояснили, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, позивачем не надано жодного належного доказу в обгрунтування своїх вимог. Відповідач жодним чином не порушував прав релігійної громади на користування земельною ділянкою, а з усіх документів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що саме настоятель [PERSON], який представляє позивача порушує права відповідача та інших членів релігійної громади, прихожан на участь в богослужіннях в храмі, у звязку з чим вони змушені знаходитись в дні церковних свят на земельній ділянці біля храму. Заслухавши пояснення сторін та їх представників по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова. [PERSON] зі статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу думки, совісті та релігії. Це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію, переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. [PERSON] ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного і того ж культу, віросповідання, напрямку, течії або толку, які добровільно об'єднались з метою спільного задоволення релігійних потреб. Судом установлено, що 27.06.1999 на підставі протоколу зборів віруючих УАПЦ в м. Каневі (а.с.43т.1) була створена та 12.10.1999 зареєстрована релігійна громада «Парафія Вознесіння Господа Нашого [PERSON] Української Автокефальної православної Церкви» в м. Каневі (мікрорайон Костянець), що підтверджується Статутом релігійної громади (Парафії) Вознесіння Господа Нашого [PERSON] Черкаської єпархії Української Автокефальної православної Церкви» в м. Каневі (мікрорайон Костянець) зареєстрованим розпорядженням голови Черкаської ОДА від 12.10.1999 №393 (а.с.44-45 т.1). Указом керуючого Черкаською Єпархією УАПЦ Яковом від 10.06.1999 настоятелем церкви Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ в м. Каневі був призначений [PERSON] для виконання всіх богослужінь. Рішенням Канівського міськвиконкому від 18.10.2001 №428 вказаній Релігійній громаді УАПЦ передано у власність нежиле приміщення по вул. Пилипенка, 1 в м. Каневі, що підтверджено виданим свідоцтвом про право власності від 24.10.2001, на місці якого даною релігійною громадою на пожертви віруючих збудовано церкву (а.с.54 т.1). Парафіяльними зборами релігійної громади Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ, що відбулися 27.03.2007 в м. Каневі прийнято рішення про зміну канонічного підпорядкування релігійної громади, тобто виходу зі складу Черкаської (нині Черкаської і Кіровоградської) єпархії та входження в канонічне підпорядкування до Харківсько-Полтавської Єпархії ( а.с.55-56 т.1). Після чого Указом ч.15 Архієпископа Харківсько-Полтавської єпархії УАПЦ [PERSON] від 18.04.2007 ієрея [PERSON] прийнято до клиру Харківсько-Полтавської єпархії УАПЦ та призначено на посаду настоятеля парафії Вознесіння Господнього м. Канева (а.с.57 т.1). Відповідно до вимог п.4.1 Статуту релігійної громади ведення Книги членства парафії Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ в м. Каневі розпочато в серпні 2007 року за підписом настоятеля парафії [PERSON] (а.с.60-69 т.1), згідно даних якої вбачається, що кількість членів парафії складала 217 осіб, зокрема відповідач [PERSON] внесений під № 53. П.2.6 розпорядження Черкаської ОДА від 28.09.2007 за №133 відповідно до ст.14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації в Україні», зареєстровано зміни до Статуту вказаної релігійної громади, а саме п.1.3 розділу1 та пункт 6.2 розділу 6 Статуту викладено у такій редакції «парафія входить до складу Харківсько-Полтавської єпархії УАПЦ (оновленої) і знаходиться під канонічним керівництвом правлячого архієрея» (а.с.58-59 т.1). Отже, 28.09.2007 до Статуту вказаної релігійної громади внесені зміни, відповідно до яких громада, як юридична особа, змінила канонічне підпорядкування Черкаської єпархії УАПЦ і ввійшла до Харківсько-Полтавської єпархії УАПЦ (оновленої), якою в квітні 2008 року настоятелем громади призначено [PERSON]. [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.05.2016 (а.с.6-7 т.1) вбачається, що Релігійна громада Вознесіння Господа Нашого [PERSON] Української Автокефальної православної Церкви, код в ЄДРПОУ 25770271, розташована по вул. Пилипенка,1 в м. Каневі Черкаської області, зареєстрована 12.10.1999, 13.03.2008, керівником якої є [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої Консисторією Черкаської і Кіровоградської Єпархії УАПЦ від 12.07.2016 №24 (а.с.84 т.1) Консисторія також засвідчує, що дана релігійна громада канонічно не підпорядкована Черкаській і Кіровоградській Єпархії УАПЦ. [PERSON] рішення Канівської міської ради №13-26 від 26.09.2013 Релігійна громада Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ має право постійного користування земельної ділянки площею 1700 кв.м. за адресою: вул. Пилипенка, 1 в м. Каневі Черкаської області (кадастровий номер земельної ділянки 7110300000602:001:0518), цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій, що підтверджується даними [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8т.1). Відповідно до п.4.4 Статуту до виключної компетенції парафіяльних зборів належать прийняття парафіяльного статуту, змін і доповнень до нього, визначення кандидатури настоятеля з наступним затвердженням єпископом, вибори парафіяльної управи, ревізійної комісії, позбавлення членства в парафії. Відповідно до п.4.6 Статуту протокол парафіяльних зборів, підписаний головою та секретарем, подається до парафіяльного архіву, а його копія до єпархіальної консисторії. Посилання представника позивача на Список членів громади Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ в м. Каневі від 06.03.2007 (а.с. 7 т.2) з кількістю членів 24 особи суд вважає безпідставним, поскільки список не підписаний діючим на той час на підставі Указу ч.15 Архієпископа Харківсько-Полтавської єпархії УАПЦ [PERSON] від 18.04.2007 (а.с.57 т.1) настоятелем парафії ієрея [PERSON] та суперечить даним Книги членства парафії, підписаної настоятелем [PERSON] з кількістю членів громади в 217 осіб, яка є дійсною. Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є прихожанами релігійної громади Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ, підтвердили, що після зміни канонічного підпорядкування громади і переходу від Черкаської єпархії до Харківсько-Полтавської єпархії УАПЦ (оновленої) значна більшість членів громади та прихожан не погодились з цим переходом та продовжують приходити на релігійні обряди до колишнього настоятеля церкви [PERSON], який жодним чином не чинить будь-яких перешкод релігійній громаді, священнослужителям та членам релігійної громади у доступі до храму і території. Вказують, що на богослужіння до нині діючого настоятеля церкви [PERSON] ходить декілька осіб (6-7), всі інші моляться біля церкви. Інколи прихожани похилого віку можуть взяти з собою лавку, щоб присісти під час релігійних обрядів і цим не створюють жодних перешкод священнослужителям. Вважають територію біля церкви громадським місцем, куди можуть прийти громадяни незалежно від членства конкретної релігійної громади, а тому заборони [PERSON] молитись біля храму вважають цинічними та аморальними. З фотознімків, наданих відповідачем, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.148-150 т.2) вбачається присутність людей біля храму Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ по вул. Пилипенка,1 в м. Каневі, які проводять релігійні обряди. З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виключений з членів даної релігійної громади відповідно до вимог п.4.4 Статуту, незалежно від звільнення його з посади настоятеля церкви Вознесіння Господа Нашого [PERSON] УАПЦ в м. Каневі та згідно ст.35 Конституції України, як громадянин України має свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З матеріалів Канівського МВ УМВС України в Черкаській області та Канівського відділення поліції Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області (а.с.161-173 т.2) вбачаються неодноразові звернення протягом 2013-2016 років як представника позивача [PERSON] (діючого настоятеля), так і відповідача [PERSON] (колишнього настоятеля) з приводу фактів порушення громадського порядку, влаштування бійок, погроз, які за результатами перевірок не знайшли свого підтвердження, так як в матеріалах справи відсутні дані про притягнення відповідача до адміністративної та (або) кримінальної відповідальності. Посилання у позові представника позивача на те, що відповідачем [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку біля храму, якою користується релігійна громада, чим скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ст.197-1 КК України також не підтверджено належними та допустимими доказами в суді. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає, що представником позивача не доведено ту обставину, що відповідач [PERSON] вчиняє перешкоди Релігійній громаді Вознесіння Господа Нашого [PERSON] Української Автокефальної Православної Церкви та її священнослужителям у доступі до храму та земельної ділянки. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи представлені у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. З урахуванням наведеного та

Outcome: dismissed