Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON],[INFO] та сина [PERSON], [INFO] з нею за адресою вул. Д. Галицького, 132/2 в м.Болехів. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] нібито не заперечував щоб діти були зареєстровані за місцем її проживання. Однак він одноособово керує життям дітей, не порадившись з нею та всупереч інтересам і бажанням самих дітей. Не враховуючи вік та стан здоровя дітей та не питаючи її згоди, забирає дітей у далекі поїздки і повертає коли заманеться. Діти проживають у відповідача до того часу, поки він вирішить сам і така поведінка свідчить про те, що між ними немає згоди щодо визначення місця проживання дітей. Ще коли вони проживали разом, то відповідач наносив їй побої її у присутності дітей, у конфліктах використовував зброю. На даний час негативно настроює дітей проти неї. Вона має постійну роботу - свій приватний магазин, окреме влаштоване житло, самостійні доходи, позитивні характеристики. Не вживає спиртні напої та наркотичні речовини, а саме головне любить своїх дітей і має можливість забезпечити належні умови. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що діти перебувають у відповідача по 3-4 дні, він залишає їх самих вдома і в той час займається особистими питаннями, при цьому не вчить уроки з дочкою, яка є школяркою, а перекладає батьківські обв"язки на сторонніх осіб : няньку, сусідку, брата, на яких залишає дітей всупереч їх волі. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоч про час і місце слухання справи повідомлений належним чином . При цьому клопотання про розгляд справи за його відсутністю не надав. Зі згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України .\~ Представник органу опіки та піклування вказала, що кожен з батьків створив належні умови для проживання дітей. Однак, враховуючи те, що [PERSON] не заперечував щоб діти були зареєстровані з матірю і висновком органу опіки визначено місце проживання дітей, тому немає необхідності визначати місце проживання дітей не інакше, як з матірю. На даний час позивач зверталися до комісії із скаргами на те, що діти фактично проживають з відповідачем. При спілкуванні з відповідачем, він виправдовував свої дії тим, що є батьком дітей і має рівні права з позивачкою у вихованні та спілкуванні з дітьми. Свідок [PERSON] підтвердила, що у позивачки, її дочки, яка проживає в [INFO], створені всі умови для нормального та повноцінного розвитку дітей. Однак з відповідачем є суперечності щодо місця проживання дітей, оскільки він без згоди матері, забирає дітей на 3-4дні , але в той же час ними не займається, залишає їх на посторонніх осіб: сусідку, няньку, родичів. Через неправомірну поведінку відповідача щодо її дочки [PERSON], вона змушена була покинути роботу та місце проживання в РФ, приїхати до дочки, щоб захистити її та онуків, забезпечивши спокійне проживання. Суд, вислухавни пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей. Як зазначено в ст. 141 СК УКраїни мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі. Встановлено, що за час спільного проживання (без реєстрації шлюбу) у сторін [PERSON] та [PERSON] народилися діти: дочка [PERSON],[INFO] та син [PERSON], [INFO], батьками яких вони записані, що стверджується свідоцтвами про народження (а.с.8-9). Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою [INFO] у будинку своїх батьків, разом з нею зареєстровані діти [PERSON] [PERSON] (а.с 5,10,16). [PERSON] являється приватним підприємцем, позитивно характеризується по місцю проживання (а.с 11-15). Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради затвердженого рішення №86 від 30.08.2016 визначено місце проживання [PERSON], та [PERSON] разом із матірю [PERSON] з адресою [ADDRESS] ( а.с.17-18). Статтею 11 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд погоджується з доводами представника органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю, оскільки вони відповідають інтересам малолітніх дітей і основані на підставі фактичних обставин, що склалися між сторонами і відповідач не заперечує щодо цього. При цьому визнано, що обома батьками дитини створені належні умови для їх проживання. Однак суд враховує і принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В Декларації, зокрема, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виключних обставин, які б стали підставою для розлучення матері з малолітніми дітьми, в ході розгляду справи встановлено не було. За встановлених обставин та відповідно до вказаних норм матеріального права суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визначення місця проживання малолітніх дітей з матірю. На підставі наведеного, ст.160-161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved