Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач у червні 2014 року звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просила постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] сплатити на її користь грошову суму в розмірі 5600,00 грн. в рахунок сплати за навчання їхнього сина, [PERSON], [INFO], а також сплачувати щомісячно на її користь грошову суму в розмірі 1250,00 грн. до закінчення строку навчання їхнього сина. В позові посилалася на те, що з 02.06.1994 року по 26.08.2004 року вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], який після закінчення ТОВ «Бердянський коледж менеджменту та бізнесу» з 1 вересня 2013 року зарахований на навчання до ТОВ «Бердянський університет менеджменту та бізнесу» за денною формою навчання. Згідно розділу 4 договору №159 про надання освітніх послуг від 01 вересня 2013 року, укладеного між її сином та ТОВ «Бердянський університет менеджменту та бізнесу» в особі ректора Антошкіної Л.І., в строк до 1 жовтня 2013 року, до 1 липня 2015 року її син повинен заплатити за навчання грошову суму в розмірі 11200,00 грн. Через те, що син навчається на денній формі навчання, він не має фізичної можливості працювати та утримувати себе за свій рахунок, а тому потребує додаткової матеріальної допомоги від своїх батьків для придбання продуктів харчування, одягу, проїзду в загальному транспорті, оплаті послуг Інтернет та мобільного зв'язку тощо. На даний час їй достеменно відомо, що відповідач працює в м. Бєлгород Російська Федерація, але яку отримує заробітну плату, їй невідомо. Прожитковий мінімум для працездатних осіб, згідно ст.12 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік», затверджено в розмірі 1218,00 грн. Таким чином, відповідач повинен сплатити їй грошову суму в розмірі 56000 грн. в рахунок оплати за навчання сина (50% від загальної суми згідно договору), а також сплачувати щомісячно грошову суму в розмірі 50% від необхідної суми існування сина, а саме 1250,00 грн. На теперішній час сину потрібно грошову суму не менше 2500 грн. на місяць, яка складається з наступного: 1800 грн. - на продукти харчування, 120,00 грн. - на придбання автобусних квитків для проїзду по м.Бердянську, 280 грн. - на одяг, 300 грн. -на придбання канцелярських товарів, оплати Інтернет, мобільного зв'язку та інше в рамках навчання. Відповідач у добровільному порядку утримувати син ухиляється, що змусило її звернутися до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позов із зазначених у ньому підстав, просила задовольнити, додатково пояснивши, що у неї немає відомостей, де зараз перебуває відповідач, чи він працює, а якщо працює, то який у нього дохід. Ні вона, ні син з ним не спілкуються. Вона вдруге одружена, але , на її думку, її чоловік не повинен утримувати їхнього спільного з відповідачем сина. Не змогла пояснити суду, на підставі чого вона просить стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 5600,00 грн., чи є ця сума заборгованістю по аліментам. Відповідач повідомлявся про розгляд справи за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], проте конверт повернувся до суду з довідкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так в судовому засіданні встановлено, що в період з 02.06.1994 року по 26.08.2004 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно довідки Бердянського університету менеджменту і бізнесу №342 від 14.07.2014 року, [PERSON] з 01.09.2013 року є студентом 4 курсу юридичного факультету денної форми навчання, дата закінчення навчання 30.06.2015 року. Стипендія в університеті не нараховується. Як вбачається з копії договору №159 від 01 вересня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Бердянський університет менеджменту та бізнесу» в особі ректора Антошкіної Л.І., загальна вартість освітньої послуги становить 11200,00 грн., тобто по 5600,00 за один рік навчання. Згідно долучених до справи копій, за квитанцією №1911306 від 06 грудня 2013 року платник [PERSON] сплатив 2800,00 грн. на рахунок отрмувача Бердянський університет менеджменту і бізнесу; за квитанцією №3085349 від 07 травня 2014 року [PERSON] сплатив ще 2800,00 грн. як плату за навчання. Згідно довідки ОСББ «Орджонікідзе 64» №36 від 17.07.2014 року [PERSON] проживає разом з матір'ю, [PERSON] та бабкою [PERSON] Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК. Лише та обставина, що на батьках лежить обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, не може бути підставою для задоволення позовних вимог. З матеріалів справи видно, що позивач працює в ДП «Бердянський морський торговельний порт» старшим тальманом та отримує заробітну плату від 2230,13 грн. до 5756,43 грн. на місяць. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду та посилаючись в позовній заяві на те, що відповідач повинен сплачувати їй грошову суму щомісячно по 1250 грн. до закінчення строку навчання їхнього сина, позивач в своєму позові навіть не посилалася на те, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, вважаючи такий обов'язок беззаперечним та таким, що випливає з вимог законодавства. Її твердження про те, що відповідач працює в м.Бєлгород Російська Федерація, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не підтверджено належними і допустимими доказами, тому на час розгляду справи у суду немає жодних відомостей про отримання відповідачем хоч якихсь доходів та відповідно його матеріального стану.. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що позивач не довела суду факту щодо фінансової можливості відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який навчається, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Суд при цьому також враховує, що [PERSON] навчається на четвертому курсі університету та даних про те, що за станом здоров'я він не має змоги працювати, не встановлено, більш того сама позивач в своїх поясненнях доповіла суду, що він має добрий стан здоров'я. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача грошової суми в розмірі 5600,00 грн. як 50% згідно укладеного договору про надання освітніх послуг, оскільки позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, посилаючись на ст.ст. 199,200, 182 СК України, втім глава 16 СК України, що регулює питання щодо обов'язку батьків утримувати повнолітню дочку, сина та його виконання, не передбачає можливості стягнення коштів з другого з батьків, сплачених чи таких, що підлягають сплаті, за договорами про надання освітніх послуг. До цих правовідносин не може бути застосована і ст.185 СК України, якою врегульовано участь батьків у додаткових витратах на дитину, тобто до досягнення нею повноліття. Їх же спільний син є дорослою людиною, тому ці вимоги виходять за межі регулювання Сімейним кодексом України, оскільки ця сума не є аліментними зобов'язаннями. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що задоволенню не підлягають в повному обсязі.. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed