overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії в розмірі 79371,62 грн., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка у судове засідання не з`явилась, позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи, про що надала письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії у розмірі 79371,62 грн. 21 серпня 2019 р. позивачка звернулась до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою від 21 серпня 2019 р. державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що з наданих документів неможливо встановити відсутність спадкоємців, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування" вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. На підставі викладеного

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обгрунтування позовних вимог вказує, що з 15 жовтня 2005 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції, актовий запис № 90. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розлучення стало те, що по взаємній згоді не змогли вирішувати питання подружнього життя . На примирення не згодна, так як впевнена, що зберегти сім"ю неможливо, тому просить шлюб розірвати, а також позивчка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON]". В судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Враховуючи заяви сторін , суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15 жовтня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції, актовий запис № 90 (а.с.6). Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.8 ). Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин , суд дослідивши наявні у справі докази вважає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги , взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу. Однак подружжя фактично припинило сімейні відносини, на примирення позивачка не згодна, наміру відновлювати шлюбні відносини сторони не мають, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд знаходить поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачкою і вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечить їх інтересам . Відповідно до ст.113 СК Україниособа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання як дружини у розмірі 1/4 частини від всіх доходів, до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трьох років. В обґрунтування позову зазначено наступне. 04.07.2014 р. позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який мешкає з матір'ю. Позивачка разом з дитиною мешкає окремо від відповідача. Відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає. Позивачка вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на неї, як дружину, оскільки вона не може працювати, так як доглядає дитинну, джерел доходу крім соціальних виплат у немає. Позивачка надала заяву, в якій позов підтримала та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання з"явився, згідно заперечень позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку та погодився сплачувати аліменти на утримання матері дитини у розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони зареєстрували шлюб 04.07.2014 р. / а.с.4/ Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] батьком якого відповідно до свідоцтва про народження є відповідач. /а.с.5/ Судом встановлено, що позивачка мешкає разом з дитиною, не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, інших джерел доходу крім соціальних виплат не має. Відповідач не працює, перебуває на обліку в Арбузинському РЦЗ, де отримує допомогу по безробіттю, сплачує аліменти на утримання трьох дітей. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідач, ухиляється від матеріальної допомоги дружині, в зв'язку з чим така допомога підлягає стягненню в примусовому порядку. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме при визначенні розміру аліментів на утримання дружини суд враховує дохід відповідача, та те, що за рішеннями судів він сплачує аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей., а тому стягує з відповідача аліменти щомісячно на утримання дружини [PERSON] у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 28.01.2015 р. і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO], трьох років. Крім цього, суд стягує з відповідача судовий збір відповідно до Закону України « Про судовий збір» у розмірі 243,60 грн. на користь держави. .

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був. Представник відповідача відзив на позовну заяву не надав. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 517к від 31.10.2016 р. позивачка була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №10 від 30.10.2016 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складає 14868,09 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З довідки про середньоденний заробіток №24/1122 від 05.10.2017 р. позивачки вбачається, що він складає 107,72 грн. (а.с.7), середньомісячне число робочих днів склало 44/2=22. Час затримки розрахунку по день винесення рішення судом складає 1 рік два місяці 26 днів, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за 14 повних місяців - 14Х22Х107, 72 грн.=33 177, 76 грн. і пропорційно кількості за неповний місяць січень 2018 р. у вигляді 26 календарних днівХ22 середньомісячна кількість робочих днів/31 календарні дні = 18 робочих днів (з математичним округленням) Х 107,72 грн. = 1938,96 грн.. Всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивачки з ПАТ «Лисичанськвугілля», складає 33177, 76 грн. + 1938, 96 грн. = 35116, 72 грн. Що стосується вимог про стягнення компенсації втрати доходів у зв'язку із затримкою виплати, то відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Заборгованість із заробітної плати позивачки виплачена не була, тому підстави для стягнення компенсації відсутні, оскільки наразі обов'язок її виплати у відповідача відсутній. Відповідно до ст.48 ч.2 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є фізичні і юридичні особи. Оскільки відокремлений підрозділ ПАТ «Лисичанськвугілля» - «Шахта Привільнянська», не є юридичною особою, вона не може бути стороною у справ, тому у задоволенні позову до неї суд відмовляє у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,8 грн. підлягає стягненню з відповідача - ПАТ «Лсичанськаугілля". На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Лисичанськвугілля» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був. Представник відповідача відзив не надав. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 517к від 31.10.2016 р. позивачка була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №22 від 30.10.2016 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складає 4535,51 грн. Відповідно довідки №24/1373 від 12.12.2017 р. середньоденна заробітна плата за календарний день дорівнює 124,24 грн. (а.с.6), середньомісячне число робочих днів склало 53/2=26,5. Час затримки розрахунку по день винесення рішення судом складає 1 рік два місяці 10 днів, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за 14 повних місяців - 14Х26,5Х124, 24 грн.=46 093, 04 грн. і пропорційно кількості за неповний місяць січень 2018 р. у вигляді 10 календарних днівХ26,5 середньомісячна кількість робочих днів/31 календарні дні = 9 робочих днів (з математичним округленням) Х 124,24 грн. = 1118,16 грн.. Всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивачки з ПАТ «Лисичанськвугілля», складає 46093, 04 грн. + 1118, 16 грн. = 47211, 2 грн. Що стосується вимог про стягнення компенсації втрати доходів у зв'язку із затримкою виплати, то відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Заборгованість із заробітної плати позивачки виплачена не була, тому підстави для стягнення компенсації відсутні, оскільки наразі обов'язок її виплати у відповідача відсутній. Відповідно до ст.48 ч.2 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є фізичні і юридичні особи. Оскільки відокремлений підрозділ ПАТ «Лисичанськвугілля» - «Шахта Привільнянська», не є юридичною особою, вона не може бути стороною у справ, тому у задоволенні позову до неї суд відмовляє у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,8 грн. підлягає стягненню з відповідача - ПАТ «Лсичанськвугілля". На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частки квартири [ADDRESS], що належала померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № Н/96-1156 від 21 жовтня 1996 року. Представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу нерухомого майна № 484 від 13 листопада 1998 року, за яким [PERSON] придбала 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21 жовтня 1996 року 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, при розгляді справи судом не було встановлено, що [PERSON] померла, на підставі розписки не можливо встановити, що [PERSON] є донькою [PERSON], також позивачкою не було надано доказів того, що на даний час 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON], тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, [PERSON], представника Одеської міської ради, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01.01.1991 року була зарахована двірником в ЖЕУ-34 м. Одеси. У 2010 році [PERSON] померла. Позивачка зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що зазначена квартира була отримана її матір'ю, та після смерті матері вона вільно нею користується, а тому на підставі ст. 64 ЖК України вважає, що набула права користування цим помешканням. Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, при розгляді справи позивачкою не було надано жодних доказів, що підтверджують обставини зазначені у позовній заяві, тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути щомісячно аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку починаючи з 29 вересня 2017 року і до досягнення сином [PERSON] [INFO], трирічного віку тобто до 27 червня 2020 року. У судове засідання сторони не з"явилися, проте надали до суду заяви, в яких позивачка позовні вимоги підтримала, а відповідач їх визнав та просять справу розглянути у їх відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2017 року. (а.с. 2) Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач [PERSON] (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, матеріально забезпечений, оскільки працює заступником начальника дистанції будівель і тунельних споруд Харківське ДЕПО, отримує стабільну заробітну плату, інших дітей, а також непрацездатних батьків немає. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача. Відповідно до ст.367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі ч.1 ст.75, 79, ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved