Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Вилоцької селищної ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] року померла баба позивачки [PERSON]. 06 лютого 2002 року вона залишила заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право заповіла позивачці -її онуці [PERSON]. Після її смерті залишився спадковий будинок в [ADDRESS]. Вартість будинку станом на жовтень 2013 року становить 19507 грн. Будинок має загальну корисну площу 32.7 кв.м., в тому числі житлова площа 16.0 кв.м. Даний будинок згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ станом на 01 січня 2013 року зареєстрований за батьком баби позивачки [PERSON] на підставі рішення на будівництво жилого будинку від 04 серпня 1952 року за № 211 Окружного комітету Севлюшської окружної ради депутатів трудящих згідно плану садиби, затвердженого виконкомом Вилоцької селищної ради. 28 липня 2004 року позивачка звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини після померлої баби, але їй було відмовлено по тій причині, що відсутній правовстановлюючий будинок, який належав померлій, а також відсутні докази про прийняття спадщини. Позивачка вважає, що спадщину прийняла за заповітом в порядку ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак до суду надійшла письмова заява від її представника [PERSON], про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач-представник Вилоцької селищної ради Виноградівського району, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами зменшений позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла баба позивачки [PERSON]. 06 лютого 2002 року вона залишила заповіт, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право заповіла позивачці -її онуці [PERSON]. Після її смерті залишився спадковий будинок в [ADDRESS]. Вартість будинку станом на жовтень 2013 року становить 19507 грн. Будинок має загальну корисну площу 32.7 кв.м., в тому числі житлова площа 16.0 кв.м. Даний будинок згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ станом на 01 січня 2013 року зареєстрований за батьком баби позивачки [PERSON] на підставі рішення на будівництво жилого будинку від 04 серпня 1952 року за № 211 Окружного комітету Севлюшської окружної ради депутатів трудящих згідно плану садиби, затвердженого виконкомом Вилоцької селищної ради. 28 липня 2004 року позивачка звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини після померлої баби, але їй було відмовлено по тій причині, що відсутній правовстановлюючий будинок, який належав померлій, а також відсутні докази про прийняття спадщини. Батько баби позивачки [PERSON] помер [INFO] року. Слід зазначити, що Цивільний кодекс УРСР 1963 року (далі ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини- Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Відповідно до п.113 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року за № 185 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини чи були зареєстровані в спадковому будинку ст..549 ЦК УРСР. Баба позивачки постійно проживала в спадковому будинку, і в тому числі на день смерті батька, проживала в спадковому будинку по [ADDRESS], що стверджується довідкою, виданою сільським головою Й.Л. Кілбом., а тому вступила у фактичне володіння та користування будинком як спадкоємець першої черги. Після смерті баби позивачки спадкоємці, які мають право на обов'язкову долю при спадкуванні за заповітом відсутні. Мати позивачки [PERSON], померла [INFO] року. Позивачка вважає, що спадщину прийняла за заповітом в порядку ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини . Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В квітні 2003 року баба позивачки [PERSON] захворіла і перейшла жити до неї, де вона її доглядала до смерті, проживали вони як одна сім»я , а потім вона її похоронила. Факт постійного проживання з позивачкою підтверджується довідкою за № 1091, виданою сільським головою 28 серпня 2013 року. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачкою права власності на вище вказане нерухоме майно.

Outcome: approved