Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом та уточненими позовними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Свої вимоги позивач мотивує тим, що в них на балансі знаходиться будинок [ADDRESS], де мешкають військовослужбовці та члени їх родини, відповідачі мешкають в кімнатах 1,2,3,4 квартири № 8 вищезазначеного будинку з 2004року та мають заборгованість за оплату комунальних послуг та послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.06.2012р. по 01.03.2016р. в розмірі 28933,21грн., у зв*язку з тим, що несвоєчасно сплачують надані послуги відповідно до вимог діючого законодавства. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь суму заборгованості в розмірі 17832,65грн., судовий збір в розмірі 1378грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача та пояснив суду, що дійсно він з сім*єю мешкає в даній квартирі, однак ця будівля не є гуртожитком та прав власності на будинок ні за ким не зареєстровано, що визначено рішенням апеляційного суду Харківської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та в позивача відсутні правові підстави звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки між ними немає договірних відносин в сфері житлово-комунальних послуг. Окрім того, відповідач зазначив, що позивач не мав право застосовувати тарифи та ціни на житло та послуги як для проживання в сімейних гуртожитках та позивачем не обґрунтовано чому квартплата та комунальні послуги нараховані кожному відповідачу не з фактично займаної житлової площі, а виходячи з площі 99,9кв.м. Представником позивача не надано доказів надання послуг та не надано жодних документів, які б підтверджували передачу та отримання послуг, їх кількість та якість (договір про надання послуг, акти виконаних робіт, акти здачі-прийняття, розписки, тощо). Також відповідач зазначив, що КЕВ м. Харкова у відповідності до чинного законодавства не може бути постачальником для відповідачів комунальних послуг та взагалі не має права на їх постачання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з*явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та мешкають в кімнатах 1,2,3,4 квартири [ADDRESS] з 09.06.2004р. Згідно до акту прийняття-передачі основних засобів гуртожиток за адресою - [ADDRESS] переданий в експлуатацію Харківського університету Повітряних сил імені І. Кожедуба. Постановою Верховного суду України № 6-59цс 13 від 30 жовтня 2013р. визначено, що згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості в гуртожитку КЕВ м. Харкова відповідачі мають заборгованість за період з 01.06.2012р. по 01.03.2016р. в розмірі 28933,21грн. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. 18.02.2011р. між [PERSON] та КЕВ м. Харкова було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009р., відповідно до якого розмір щомісячної плати за надані позивачем складає 596,79грн., наявність пільг з оплати послуг - 50 відсотків. В перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до додатку до вищевказаної Постанови не входять водопостачання, водовідведення, електроенергія та опалення, тобто комунальні послуги. Між відповідачами і позивачем склалися фактичні відносини з надання послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, водопостачання, водовідведення, електроенергії, а відповідачі користувалися зазначеними послугами, від них не відмовлялися, претензій щодо їх якості не висловлювали. Посилання відповідачів на відсутність письмового договору не є підставою для звільнення від сплати за житлово- комунальні послуги, оскільки законодавець не ставить в залежність від укладення письмового договору обов"язок по оплаті за надані послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відповідачі не виконують покладені на них обов'язки щодо своєчасного розрахунку за надані послуги по сплаті комунальних послуг у вигляді опалення,холодної води та водовідведення,газу,електроєнергії, тому сума заборгованості перед КЕВ м. Харкова в розмірі 12 866,78грн. підлягає стягненню в судовому порядку. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, то дані вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з принципу диспозитивності цивільного судочинства. Згідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної або юридичної особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, при обґрунтуванні заборгованості за послуги з утримання будинків споруд та прибудинкових територій та її розміру позивач виходить з того, що дані послуги надавались відповідачам фактично без будь-яких посилання на договір від 18.02.2011року, укладений між КЕВ м. Харкова та [PERSON], який є основним наймачем житлового приміщення у гуртожитку [ADDRESS], яким визначено права та обов*язки сторін з надання даних послуг, а також визначено розмір щомісячної оплати за договором не залежно від кількості осіб, які проживають у даному приміщенні. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що підставами для визначення правовідносин між сторонами є укладений між ними договір від 18.02.2011року, про дійсність якого сторони в судовому засіданні не заперечували, а не існування фактичного використання наданих послуг позивачем та визначення розмірів вартості таких послуг у гуртожитках на підставі нормативних актів, виданих органами місцевого самоврядування. Таким чином, право на стягнення заборгованості позивач має саме за цим договором, однак даних вимог в судовому засіданні позивачем не заявлялось. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову в частині стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій . Суд не може прийняти до уваги доводи відповідачів стосовно надання послуг неналежної якості у зв*язку з відсутністю доказів на їх спростування. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 1378грн. на користь позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial