Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнили, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.12.2012 року зареєстроване в реєстрі за № 5-688, видане державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку №41, що знаходиться на вул. Шевченка ц с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області; визнати за [PERSON], [INFO], як спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], право власності на 1/6 житлового будинку №41 по вул. Шевченка у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області; визнати за [PERSON], [INFO], як спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], право власності на 1/6 житлового будинку №41 по вул. Шевченка у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування своїх вимог покликаються на те, 28.06.1999 року померла їх мати, а відповідачки [PERSON] свекруха, [PERSON], а 28.11.1999 року помер їх батько, а відповідачки свекр [PERSON]. Після смерті батьків відкрилася спадщина до складу якої увійшло будинковолодіння № 41 по вул. Шевченка, в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, яке належало згідно свідоцтва про право власності [PERSON]. Спадкування майна здійснювалось між ними та їх рідним братом, [PERSON], по закону. Позивачі вказують, що вступивши в управління та користування спадковим майном спадщину батька прийняли по 1/3 його частині, про що свідчать видані їм свідоцтва про право на спадщину, однака їхній брат, який був чоловіком відповідачки [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки спірному будинку не проживав, не був зареєстрований, зокрема на момент смерті батька, спадковим майном не користувався, оскільки проживав зі своєю сімєю у м.Львові. Однак, незважаючи на те, що [PERSON], який помер 11.03.2009 року, за життя спадщину після смерті батька не прийняв, державним нотаріусом третьої Львівської державної нотаріальної контори [PERSON] 24.07.2012 року на спірну 1/3 частину житлового будинку видано під 41 по вул. Шевченка,в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області видано свідоцтво про право на спадщину, дружині померлого, відповідачці [PERSON] Видане свідоцтво вважають недійсним та видане без жодних підстав, оскільки брат, [PERSON] за життя спірне майно після смерті батька не прийняв, а тому воно не могло увійти до спадкової маси після його смерті. За вказаних обставин, позивачі просять суд захистити їх майнові права, шляхом задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивачів, адвокат [PERSON] позовні вимоги позивачів підтримав та просить задоволити повністю. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги позовні вимоги позивачів не визнали та в їх задоволенні просять відмовити. Свої заперечення мотивують тим, що твердження позивачок, про те, що [PERSON] за життя не прийняв спадщину не відповідає дійсності, оскільки ще за життя спадкодавця [PERSON] та після його смерті вони користувались гаражем, який був куплений її чоловіком та належав до будинковолодіння № 41 по вул. Шевченка, в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області. Окрім цього, позивачки відповідними заявами, які знаходяться в матеріалах спадкової справи, самі підтвердили факт прийняття спадщини її чоловіком [PERSON] А тому, отримане нею свідоцтво про право на спадщину на спірне майно є законним. Окрім цього, сторона відповідача заявила клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки про існування оскаржуваного свідоцтва позивачам було відомо з моменту його видачі, тобто 24.07.2012 року. А тому, просять в задоволенні позову відмовити повністю. Представник позивачів адвокат [PERSON] доводи викладені відповідачкою [PERSON] та її представником адвокатом [PERSON] в судовому засіданні заперечив покликаючись та їх необгрунтовність та невідповідність фактичним обставинам справи, зокрема, відповідчкою жодним чином не обгрунтовано, яким чином позивачам станом на час видачі їх оскаржуваного свідоцтва було відомо про видачу, дані обставини не вбачають ні з матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] ні з доводів щодо обізнаності щодо обставин з матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON], до [PERSON], [PERSON] про спадкування за заповітом, оскільки справа була відкрита, ще до моменту відкриття спадкових справ [PERSON] та [PERSON] тобто до видачі нотаріусом оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину. Про існування оскаржуваного свідоцтва позивачам стало відомо після ознайомлення з матеріалами даної цивільної справи, а саме : 24.02.2016 року, що стало підставою уточнення позовних вимог, а тому, строк позовної давності щодо захисту своїх майнових прав не пропущено. Третя особа : державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальна контори в судове засідання не зявився, однк від нього надійшло клопотання про слухання справи у його відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі у їх сукупності подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, з огляду на наступне : Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. 28.06.1999 року, помер позивачів батько, а відповідачки [PERSON] свекр [PERSON], який до дня смерті проживав та був зареєстрований в житловому будинку під № 41 по вул. Шевченка, в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшло будинковолодіння № 41 по вул. Шевченка, в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, яке належало йому згідно свідоцтва про право власності виданого 02.02.1987 року виконкомом Пустомитівської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 458 від 20.11.1986 року. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Судом встановлено, що спадкування майна [PERSON] здійснювалось за законом між спадкоємцями почергово, спадкоємцями першої черги якими були позивачі [PERSON], [PERSON], та відповідачки чоловік, а позивачів рідний брат [PERSON], який помер 11.03.2009 року. Згідно вимог ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540-VI, у редакції від 30.10.1999 року, що була чинна на момент смерті [PERSON], вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] станом на час смерті спадкодавця [PERSON] проживали разом з ним та вступили в управління та володіння спадковим майном про що державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори 16.03.2012 роук видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, у редакції від 13.09.1999 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі. заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Судом встановлено, що син спадкодавця, як спадкоємець першої черги [PERSON] станом на час смерті батька [PERSON] разом з ним не проживав, що підтверджується довідкою Львівського комунального підприємства «Варшавське - 407» №1727 від 23.07.2009 року та довідкою Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 24.11.2011 року, в управління або володіння спадковим майном не вступив, та протягом життя не вчинив жодних дій щодо оформлення права на спадщину після смерті батька, а тому спадщину після смерті батька не прийняв. Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної в Третій Львівській державній нотаріальній конторі за №674/09 після смерті [PERSON], встановлено, що державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON] 24.07.2012 року, дружині померлого [PERSON], а відповідачці по справі [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом №5-688 на спірну 1/3 частину житлового будинку №41 по вул. Шевченка в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд критично оцінює доводи відповідачки про прийняття її чоловіком [PERSON] спадщини після смерті його батька, шляхом фактичного управління спадковим майном. в саме : шляхом користування приналежним до спірного будинковолодіння гаражем, оскільки дані обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та повністю спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи : зокрема показами допитаними судом якості свідків [PERSON] та [PERSON]і. сусідів, які вказали, що син спадкодавця, [PERSON] станом на час смерті [PERSON] разом з ним не проживав та належним спадкодавцю будинковолодінням не користувався, в житловому будинку проживали лише позивачки [PERSON] та [PERSON] зі своїми сімями. Окрім цього, як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно №33043747 від 01.02.2012 року та технічного паспорта на спірне будтинковолодіння, будівля гаражу на який покликається відповідачка, є самочинною, а тому, не входить до складу спадщини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до переконання, що [PERSON] за життя спадщину після смерті батька, [PERSON], не прийняв, відтак жодних прав на житловий будинок №41 по вул. Шевченка в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області не набув, а тому дане майно не могло увійти до спадкової маси після його смерті. За таких обставин, його дружина, відповідач по справі [PERSON], не мала права на спадкування 1/3 частини вказаного будинку після смерті свого чоловіка - [PERSON]. Доводи відповідачки [PERSON] про те, що у своїх заявах про прийняття спадщини від 01.12.2011 року позивачки підтвердили факт прийняття спадщини їх братом [PERSON] суд вважає необгрунтовними, оскільки, як вище вказано судом, прийняття спадщини чи відмова від неї повинна супроводжуватися дією, а зазначені заяви не вказують про прийняття останнім спадщини, а лише в свою силу підтверджують приналежність [PERSON] до кола спадкоємців першої черги за законом майна спадкодавця [PERSON] Згідно з частиною 1 статті 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.07.2012 року №5-688, яке було видане [PERSON] нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON] на 1/3 частину спірного домоволодіння, без правових підстав в силу вимог ч.1 ст. 1301 ЦК України, є недійсним, а тому підлягає скасуванню. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.. 328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вище встановлено судом, недійним свідоцтвом про право на спадщину виданим [PERSON] порушено майнові права позивачів на належне їй спадкове майно після смерті батька [PERSON], а від так порушені майнові прав підлягають захисту шляхом встановлення позовних вимог. За вказаних обставин, порушені майнові права позивачів на належну їй частку у спадковому майні Позовна давність, відповідно до ч.І ст. 256 Цивільного кодексу України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Щодо вимог позивачів по даній справи не передбачено спеціального строку позовної давності, відтак на них поширюється загальна позовна давність, що відповідно до статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доводи представника відповідачки щодо пропущення позивачками строку позовної давності, з підстав обізнаності про видачу оскаржуваного свідоцтва відповідачці [PERSON] з моменту його видачі, тобто 24.07.2012 року, не знайшли свого жодного підтвердження та обставин які б свідчили про пропущення строку позовної давності позивачками судом не встановлено. У відповідності до ст.. 88 ЦК України з відповідачки в користь позивачів підлягає стягненню понесені ними судові витрати.

Outcome: approved