Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивачі звернулися у суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог вказують, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований в с. Устя, вул. Стефаника, №31 Снятинського району Івано-Франківської області. Дане господарство належало до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 р. проживали вищезазначені особи, а отже, у відповідності до діючого на той час цивільного законодавства, та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. 10.10.2010 р. померла [PERSON] Спадкоємцем 1/5 частини житлового будинку, яка їй належала у майні «колгоспного двору» стала дочка померлої [PERSON], яка проживала з померлою та звернулася до нотаріуса у встановлений законом термін. Після смерті [PERSON], яка померла 02.06.2015 р. відкрилась спадщина, яка складається з 1/5 частини житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться по вул. Стефаника, 31 в с. Устя, Снятинського району Івано-Франківської області. Спадкоємцем за заповітом від 18.09.2009 р. стала внучка померлої [PERSON] Таким чином [PERSON] являється спадкоємцем 2/5 частини житлового будинку в с. Устя по вул. Стефаника. Відповідач по справі [PERSON] відмовляється від належної йому частки у майні суспільної групи «колгоспного двору» в користь позивачки [PERSON]. Однак в звязку з тим, що господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та частки у свідоцтві про право власності на будинковолодіння не визначені, державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, а тому позивачі вимушені звернутися до суду. Представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задоволити, а справу просила розглядати у її відсутності . Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, де зазначив, що позов визнає, проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати у його відсутності . Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: З свідоцтва про смерть [PERSON] І-НМ №212566 виданого на [PERSON] вбачається, що остання померла 02.06.2015 р. З довідки від 12.09.2016 р. виданої Устянською сільською радою слідує, що станом на 15.04.1991 р. господарство [PERSON], [INFO], що в с. Устя, вул. Стефаника належало до суспільної групи «колгоспний двір» де проживали і були зареєстровані [PERSON], [INFO] померла, [PERSON], [INFO] померла, [PERSON], [INFO] онука померлої, [PERSON], [INFO] чоловік онуки померлої, [PERSON], [INFO] правнук померлої. З довідки від 12.09.2016 р. виданої Устянською сільською радою вбачається, що на день смерті [PERSON], [INFO] в господарстві с. Устя, вул. Стефаника, 31 крім померлої проживали і були зареєстровані: [PERSON], [INFO] онука померлої, [PERSON], [INFO] чоловік онуки померлої. Після смерті [PERSON], [INFO] в управління спадковим майном вступила її онука [PERSON], [INFO], яка здійснює догляд за спадковим майном. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено в Устянській сільській раді. Згідно заповіту від 18.09.2009 р. посвідченого секретарем Устянської сільської ради [PERSON] посвідчила на користь [PERSON] все своє майно. З свідоцтва про народження Серія І-НМ №319906 виданого на [PERSON] слідує, що батьками останньої записано [PERSON] та [PERSON] З свідоцтва про укладення шлюбу Серія І-НМ №453667 від 05.11.1989 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після одруження «Турчинській » присвоєно прізвище «Остафійчук». З свідоцтва про народження Серія І-НМ №445759 виданого на [PERSON] вбачається, що матірю останньої записано [PERSON] З довідки від 15.09.2016 р. виданої Першою Снятинською нотаріальною конторою слідує, що після смерті [PERSON], яка померла 02.06.2015 р. і проживала в [INFO], заведена спадкова за № 338/2015 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом №738 від 20.10.2015 р. внучки померлої [PERSON], [INFO] жительки с. Устя, Снятинського району, Івано-Франківської області. Інших спадкоємців немає. З довідки від 15.09.2016 р. виданої Першою Снятинською нотаріальною конторою вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 09.10.2010 р. і проживала в [INFO], заведена спадкова справа за №95/2011 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом за №159 від 09.03.2011 р. дочки померлої [PERSON], [INFO], жительки с. Устя, Снятинського району, Івано-Франківської області. Інших спадкоємців немає. З довідки від 15.09.2016 р. виданої Першою Снятинською нотаріальною конторою слідує, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що належав [PERSON], яка померла 02.06.2015 р. не представляється можливим у звязку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності, який підтверджує право власності померлої на нерухоме майно. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта житловий будинок в с. Устя, вул. Стефаника, 31 Снятинського району відповідає державним будівельним нормам, санітарно-екологічним нормам та правилам, протипожежним та іншим нормам і правилам, що забезпечує безпечну для життя та здоровя людей експлуатацію обєкта. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно роз"яснення п.6\~Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності"\~із наступними змінами, відповідно до положення ст.17,18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, які виникли після введення в дію цього\~Закону\~з 15.04.1991 року. До правовідносин, які виникли раніше застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15.04.1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме,\~\~право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір часток члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. \~\~\~\~ Згідно\~ст.120 ЦК України\~(в редакції 1963 року) майно колгоспного\~\~двору\~\~належить його членам на праві сумісної власності.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.126 Цивільного кодексу Української РСР, - працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, на \~\~ Згідно приписів статей\~316,319,\~321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з вищенаведеного та зважаючи на ту обставину, що відповідач є власниками частки, оскільки був членом колгоспного двору станом на 15.04.1991 р. був зареєстрований та проживав за адресою [INFO]. Визнати позов і відмовитися від частки не може відповідно до діючого на той час законодавства. Має право відчужити належну йому частку на підставі цивільно правових угод. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що відсутність свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок не є підставою відмови у захисті права позивача. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] має право на 3/5 частини у житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по вул. Стефаника, 31 в с. Устя Снятинського району Івано-Франківської області. Позивач [PERSON] має право на 1/5 частини у житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по вул. Стефаника, 31 в с. Устя Снятинського району Івано-Франківської області. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1233 ЦК України, ст.ст. 17, 18 Закону України Про власність,

Outcome: partial