Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір з відповідачем та стягнути з відповідача вклад за договором №41/2453 про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті від 20.03.2013 року в сумі 10 000 грн., нараховані відсотки за користування вкладом з 20.03. 2013 року по день набрання рішенням законної сили , моральну шкоду в сумі 5000 грн. та судові витрати в сумі 300грн. Представник позивачки [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила позов задовольнити. Не заперечувала прти винесення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засіданні не з»явився, про день і час розгляд у справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. У судовому засіданні досліджені докази: копія паспорту позивачки, копія ід.коду, копія договору б/н від 20 березня 2013 року про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті; копія квитанцій, копія листа від 12.11.2013 року, довідка про надання правової допомоги, ; копія положення відділення банку; витяг з електронної бази ЄДР; письмові заперечення проти позову,копії оборотно-сальдових відомостей, копія Положення про тарифний комітет ПАТ « Укркомунбанк»; копія протоколу засіданні тарифного комітету, копія листа ГУ УМВСУ у луганській області, слідче вдділення від 04.10.2013 року № 4/13127 Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2013 року між ПАТ «Укркомунбанк» в особі начальнику Центра по обслуговуванню клієнтів по роботі з фізичними особами Давидовою Л.А., що діяла на підставі доручення № 67 від 29.02.2012 року та [PERSON] було укладено договір № б/н про строковий банківський вклад фізичної особи резидента в національній валюті. Згідно до п.1.1. згадуваного договору, банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний рахунок в сумі 10 000грн. на термін дії договору з моменту надходження коштів до банку до 20 березня 2014 року з нарахуванням 23 відсотків річних та сплатою щомісячно (а.с.5-6). Пункт 4.1 Договору передбачає право вкладника заявляти вимогу про повернення вкладу до спливу строку, повідомивши про це банк за 10 банківських днів до бажаного терміну отримання грошей, шляхом надання заяви у двох примірниках. 20 березня 2013 року позивач внесла до Лисичанського відділення № 3 ПАТ «Укркомунбанк» грошові кошти в сумі 10 000грн., що підтверджується копією квитанції № 4104_5 (а.с.7). Означена квитанція містить додаткову інформацію, як от: платник -[PERSON], ідн. платника [NUMBER], Банк отримувача ПАТ «Укркомунбанк» м. Луганськ, загальна сума десять тисяч гривень, призначення платежу: прийом депозитного вкладу. Крім того, квитанція засвідчена штампом відділення №1 АБ «Укркомунбанк» та відтиском печатки Лисичанського відділення № 3 Пат «Укркомунбанк», ідентифікаційний код 24191588, підписана працівником банку. 04.11.2013 року позивач звернулась до голови правління ПАТ «Укркомунбанк» з заявою про дострокове розірвання договору від 20.03.2013 року та повернення суми вкладу в розмірі 10000,00 грн., в чому їй було відмовлено ( а.с.8). Як вбачається з копії довіреності № 67 від 29 лютого 2012 року ПАТ «Український комунальний банк» надав право підписку начальнику Центру обслуговування клієнтів по роботі з фізичними особами Давидовій Лілії Анатоліївні : депозитних договорів з фізичними особами в національній та іноземній валютах, заяв та договори на відкриття поточних рахунків фізичних осіб та інше. Довіреність діяла з 01.03.2012 року по 01.03.2013 року ( а.с.62) 04.10.2013 року відповідач отримав повідомлення від слідчого управління ГУМВС України в Луганській області, що за результатами розгляду заяви ПАТ «Укркомунбанк» від 02.10.2013 року слідчим управлінням внесено відомості до ЄРДР за №12013030110000273 за фактом заволодіння службовими особами Лисичанського відділення № 3 ПАТ «Укркомунбанк» чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та розпочате досудове розслідування (а.с.66). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 договір банківського рахунку укладається в письмовій формі… (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту… (пункт 1.10. Інструкції). Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Статтею 1060 п.2ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу, за яким банківська установа прийняла кошти у сумі 10000 грн. та зобов'язалась виплачувати проценти в розмірі 23% річних. Надана позивачем квитанція свідчить про те, що уповноважена особа відповідача прийняла зазначені кошти. Суд критично ставиться до заперечень відповідача, стосовно того, що договір б/н від 20.03.2013 року про строковий банківський вклад між позивачем та відповідачем не укладався, бо на визначений вкладний рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 10 000грн. до каси відповідача та його рахунок 20.03 та 21.03.2013 року , а також у подальшому не надходили ( а.с.47-50). Не заслуговують на увагу посилання відповідача стосовно що на підставі заяви ПАТ «Укркомунбанк» від 02.190ю2013 року правоохоронними органами здійснюється добуде розслідування ( реєстрація у ЄРДР за № 12013030240003525) за фактом вчинення дій, які мають ознаки злочину, оскільки на момент вирішення справи відсутній вирок суду по цьому факту, більш того відсутня інформація щодо результатів даної перевірки. Не зважає суд і на ту обставину, що згідно оборотно-балансових відомостей( а.с.51-53) не підтверджений факт зарахування грошових коштів, бо відповідно до діючого законодавства ця обставина не впливає на підтвердження факту укладення договору депозитного внеску Виходячи з вищезазначеного, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині повернення грошових коштів за договором банківського вкладу б/н від 20.03.2013 року. Позивачем суду не надано квитанцій про нарахуванню відсотків ті закінчення періоду їх отримання позивачкою, суд вважає недоведеним період, за який вони підлягають стягненню, і відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог. Відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме: душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено суду доказів про спричинення їй відповідачем моральної шкоди, Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 / зі змінами та доповненнями / «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди", суд вважає за доцільне відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки суду не надано жодного доказу того, що позивач зазнав моральної шкоди внаслідок дій відповідача ПАТ «Укркомунбанк». Підлягають задоволенню вимоги позивачки в частині відшкодування судових витрат в розмірі 300 грн. за надання юридичної допомоги, які підтвердження довідкою ( а.с.9). Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати в розмірі 243,6 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial