Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Представник АТ КБ «Приват Банк» за довіреністю, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання представник АТ КБ «Приват Банк» не з`явився, однак, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Свої позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 09.09.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка зобов`язалася на підставі п.2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Однак, взяті на себе зобов"язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 12098,60 грн. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кіт Р.С. в судове засідання не з?явилися, [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, позовні вимоги банку визнає частково. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно анкети-заяви б/н від 09.09.2013 року (а.с.8), позивач оформив на ім`я відповідачки кредитну картку, на якій було встановлено кредитний ліміт у сумі 2600 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачка ознайомилася і погодилася з тим, що дана заява разом з Пам?яткою клієнта, із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. У відповідності до положень ч.2 ст.1054 ЦК України та згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.09.2013 року станом на 15.07.2019 року, наданої суду АТ КБ «Приват Банк» (а.с.6-7), який подано у вигляді таблиці здійснення операцій по картці відповідачки [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 12098,60 грн., зокрема: заборгованість за тілом кредиту - 753,39 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2612,17 грн.; нарахована пеня за прострочене зобов?язання - 6247,99 грн.; заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1432,74 грн.; заборгованість по судових штрафах - 1052,31 грн. У відповідності до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши подану банком позовну заяву та відзив на позовну заяву представника відповідачки, суд приходить до переконання про врахування при вирішенні даного спору правових позицій викладених у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису боржника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, - пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з фізичною особою АТ КБ «Приват Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а також вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] повинна повернути банку отримані нею в кредит грошові кошти, які згідно розрахунку заборгованості за договором наданої банком вказані як: заборгованість за тілом кредиту - 753,39 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2612,17 грн., загальна сума яких становить - 3365,56 грн. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути і оплачений позивачем судовий збір у розмірі 1921 грн., який не може бути поділено пропорційно до заявлених вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046-1054 ЦК України та

Outcome: approved