Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 395100 грн., та судового збору, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики (розписка ) від 10 листопада 2003 року на суму 1800 гривень , від 10 червня 2006 року на сумму 7500 доларів США, від 15 березня 2007 року на суму 5000 євро, від 10 серпня 2009 року на 3000 доларів США , відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв зазначені суму, строком повернення коштів зазначено до вимоги [PERSON]. Однак, 24 червня 2013 року [PERSON] помер,правонаступником після його смерті є спадкоємці його донка [PERSON] та син [PERSON]. Оскільки зобов"язання за Договорами позики грошей не виконані, позивач звернулася до суду з відповідним позовом до спадкоємців після смерті [PERSON] Позивач у судовому засідання уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладені в запереченнях обставини, зазначила що [PERSON] спадщину прийняла, але не одержала свідоцтво про право на спадщину, окрім того, відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості від 13.01.2016 року, вартість спадкового майна складає 41 150, 00 гривень, а вимоги кредитора в декілька раз перевищують розмір вартості спадкового майна, чим самим виходять за його межі. Таким чином, [PERSON] майно після померлого батька не одержала, свідоцтво про право на спадщину вона не отримала, тому фактично вона не може ним розпоряджатись, а відповідно і не може задовольняти будь-які вимоги кредитора за рахунок вказаного спадкового майна.Також надала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про позику грошей, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв 1800 гривень. строком до вимоги [PERSON]. 10 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про позику грошей, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв 7500 доларів США строком до вимоги [PERSON]. 15 березня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про позику грошей, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв 5000 євро строком до вимоги [PERSON]. 10 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про позику грошей, відповідно до умов якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв 3000 доларів США строком до вимоги [PERSON]. 24 червня 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 6219. [PERSON] грошові кошти позивачу [PERSON] не повернув. 19 листопада 2013 року до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори звернулась донька померлого [PERSON] - [PERSON], з заявою про прийняття спадщини, а саме частки квартири № 151 розташованої в місті Одесі по вул.Космонавтів в буд.№ 25/3. 19 листопада 2013 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №765/2013 р. до майна померлого [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 06.09.2002 року, виданого Одеською залізничною дорогою, № 2092 [PERSON] належило на праві спільної часткової власності частка квартири 150,151/149/,152,153,154 що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів в буд. № 25/3. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Відповідно до ст. ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] звернулася до нотаріальної контори в установлений законом строк. Окрім того, відповідно довідки про склад сімї та реєстрації від 15.08.2013 року № 286, [PERSON] та [PERSON], проживали разом за адресою [ADDRESS]. Таким чином, спадкоємець [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину. Протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від спадщини. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням вартості отриманого останніми майна. Так, судом встановлено, що відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості від 13.01.2016 року, складеного ТОВ « Імперіал» вартість спадкового майна ? частки в спільній власності 133/1000 частин квартири,, що складає 9,1 кв.м. житлової площі розташованої за адресою: [ADDRESS], складає 41 150, 00 (сорок одна тисяча сто пятдесят) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язаннямє правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана\~\~вчинити\~\~на\~\~користь\~\~другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано до суду оригінали розписок позичальника [PERSON] від 10 листопада 2003 року , 10 червня 2006 року, 15 березня 2007 року, 10 серпня 2009 року. Разом з тим, в ході судових засідань відповідачкою було ініційовано питання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 17.11.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було призначено судової почеркознавчої експертизи за клопотанням відповідача, справу відправлено до експертизи. Однак, 02.04.2015 року цивільну справу № 521/12031/14 року повернуто до Малиновського районного суду м. Одеси без виконання, оскільки відповідачем не було здійснено оплату робіт по проведенню експертизи, без чого проведення експертизи не є можливим. В подальшому, відповідачем заявлено повторно клопотання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 26.10.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було призначено судової почеркознавчої експертизи за повторним клопотанням відповідача, справу № 521/12031/14 відправлено до експертизи. Однак, 12.01.2016 року цивільну справу № 521/12031/14 року повернуто до Малиновського районного суду м. Одеси без виконання, оскільки відповідачем не було здійснено оплату робіт по проведенню експертизи, без чого проведення експертизи не є можливим. Таким чином, відповідачем\~\~у порушення вимог ч. 1 ст. 146 ЦПК України, не здійснена оплата експертного висновку, що стало підставою для неможливості проведення експертизи. \~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. \~\~\~\~ Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. \~\~\~\~ Як вбачається з матеріалів цивільної справи за тривалий розгляд справи, відповідач скористався своїм правом щодо забезпечення доказів, а саме призначення експертизи, однак відповідачем порушено вимоги ч. 1 ст. 146 ЦПК України, що свідчить про ухилення від проведення судово-почеркознавчої експертизи, тому суд вбачає в такий поведінки відповідача не добросовісне здійснення своїх процесуальних прав. Окрім того, будь-які інші докази та інші обставини, які б підтверджували, що [PERSON], не виконував підпис у спірних документах відповідачем та його представником суду не надані та не доведені в процесі розгляду справи. Щодо застосування судом строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Так, 20.12.2013 року позивач [PERSON] звернувся, у встановлений законом строк, з відповідною заявою до Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зазначена заява (претензія) до спадкоємців [PERSON], долучена до спадкової справи, що підтверджується заявою [PERSON] від 20.12.2013 року та листом Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 27.12.2013 року № 5134/02-14. Таким чином, на виконання ст. ст.1281 ЦК України, [PERSON] у шести місячний строк від дати (24.06.2013 року) смерті кредитора, пред'явив свої вимоги до його спадкоємця [PERSON]. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності. Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до статті 57 ЦПК України «Докази» доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень статті 58 ЦПК України «Належність доказів» належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При цьому, відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України «Змагальність сторін» цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України . Також, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] є правонаступником прав та обовязків померлого 24 червня 2013 року [PERSON], а зобовязання до Договорами позики грошей померлим [PERSON] не виконані, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги [PERSON], стягнути з [PERSON] боргу за договором позики у розмірі, який відповідає її частці у спадщині. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сума судового збору для позовів майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума судового збору у розмірі 411,50 гривень.

Outcome: partial