Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 12 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариств «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № K3H0GK15003639. Згідно п.1.1. кредитного договору № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року, банк зобов`язався надати [PERSON] кредитні кошти у розмірі 28 500,00 доларів США в строк до 16.08.2025 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 379,83 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісією, а також інших витрат банку. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12 серпня 2005 року був укладений договір поруки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 28 500, 00 доларів США. Разом з тим, [PERSON] в порушення умов кредитного договору № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим, станом на 19.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 35 040, 34 доларів США, як складається з: 24 300, 96 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 579, 50 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1003, 20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3 156, 68 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Відповідно умов договору поруки, а саме п. 5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором. Згідно з п. 6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Проте вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. На підставі викладеного, представник позивача звернувся до суду та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість у розмірі 35 040, 34 доларів США, що за курсом 21, 32 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.06.2015 року складає 747 060, 05 грн. за кредитним договором № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року. В свою чергу, 20.05.2016 року відповідачем [PERSON] до суду було подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «КБ «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг та визнання окремих пунктів кредитного договору недійсними. В обґрунтування заявленого зустрічного позову зазначила, що дійсно, 12 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», як Банком та [PERSON] , як Позичальником було укладено кредитний договір №K3H0GK15003639. За умовами п. 1.1. кредитного договору визначено, що Банк взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредитні кошти на строк до 16.08.2025 року включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 34 161,00 доларів США на наступні цілі: придбання житлового будинку в сумі 28 500,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 5 661,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,22 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати. Періодом сплати вважати період з 12 по 16 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором визначено в наступному порядку: щомісячно в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 379,83 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, а також інших витрат Банку відповідно до п.2.2.9., 4.3. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] в іпотеку Банку згідно договору іпотеки від 20.08.2005 року було передано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Проте, вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» при розрахунку процентів, штучно збільшив розмір відсотків на 1,389 % річних. З урахуванням зазначеного, [PERSON] вважає, що пункт 1.1 кредитного договору в частині «зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом» в поєднанні з положеннями у вказаному пункті про те, що «Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 379,83 доларів США» та положенням цього ж пункту що договір діє «по 12 серпня 2025 року включно» містить недостовірні дані в частині розміру номінальної процентної ставки застосованої при визначенні розміру обов`язкового щомісячного платежу. Також, [PERSON] вважає, що пункт 1.1 кредитного договору в поєднанні з умовами викладеними в пункті 1.2 кредитного договору містять умови додаткового фінансового навантаження, що порушує права позичальника, як споживача фінансових послуг, а відтак, просить, визнати недійсною умовою абзацу 3 (три) п.1.1. кредитного договору № K3H0GK15003639 від 15.08.2005 року щодо розміру щомісячного платежу по кредиту у сумі 379,83 доларів США у зв`язку із застосуванням відсоткової ставки, що не відповідає умовам кредитного договору, визнати недійсною умову п.1.1. кредитного договору щодо сплати [PERSON] на користь банку комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,22 % від суми виданого кредиту доларів США щомісячно в період сплати кредиту з дати укладення кредитного договору №K3H0GK15003639 від 15.08.2005 року та зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» зробити перерахунок розміру обов`язкового щомісячного платежу по кредиту з урахуванням відсоткової ставки передбаченої за умовою п. 1.1. кредитного договору на рівні 1,00 % на місяць, зробити перерахунок суми боргових зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № K3H0GK15003639 від 15.08.2005 року та зобов`язати суму коштів отриманих від [PERSON] , як комісію за розрахунково-касове обслуговування за кредитним договором врахувати в рахунок погашення кредиту за кредитним договором. 15.07.2016 року до суду надійшла заява [PERSON] про уточнення позовних вимог зустрічної позовної заяви та залучення у до справи третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Національний банк України та Державна фіскальна служба України. [PERSON] змінивши предмет поданої неї зустрічної позовної заяви просила суд визнати недійсним кредитний договір №K3H0GK15003639 від 12.08.2005 року, та визнати недійсним договір іпотеки від 12 серпня 2005 року, а також стягнути з банку на її користь кошти у розмірі 12 621, 59 доларів США 59 центів суми передплати за кредитним договором та понесені нею судові витрати. В подальшому представником ПАТ КБ «Приватбанк» до суду було подано заяву про зміну розміру позовних вимог, у відповідності до якої збільшивши позовні вимоги просила суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 287, 89 доларів США за курсом НБУ 27, 0913 грн., що еквівалентно 1145634, 59 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.08.2015 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. 20.05.2016 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісною позовною заявою. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.07.2016 року по справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до повідомлення судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 05.01.2017 року № 13119/16-45 ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 22.07.2016 про призначення судово-економічної експертизи залишена без виконання, з підстав незадоволення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, у зв`язку з чим не проведено дослідження по справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.01.2017 року відновлено провадження у справі та призначено до розгляду. У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення про відставку судді [PERSON] , та на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи відповідно до якого визначено суддю Котлярову І.Ю. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.05.2017 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.08.2017 року по справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 21.03.2018 року до суду з Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, з підстав незадоволення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, у зв`язку з чим не проведено дослідження по справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.03.2018 року поновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.12.2018 року по справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 02.07.2019 року до суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи № 2656/19-72 від 20.06.2019 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.07.2019 року поновлено провадження у справі та призначено до розгляду. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову промову в судових дебатах, згідно яких зазначила, що з даним позовом банк змушений був звернутися до суду з метою захисту своїх порушених майнових прав з боку відповідачів шляхом стягнення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитними коштами, комісією та пенею. Відповідачі явно усвідомлюючи наявність невиконаних зобов`язань, продовжують порушувати майнові права позивача, та заперечують проти задоволення вимог банку в повному обсязі. Сторони надали великий обсяг доказів, які з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, необхідно всебічно, повно, об`єктивно дослідити, та надати належну оцінку. Банком надано належним чином завірену копію кредитної справи позичальника [PERSON] за укладеним кредитним договором, яка містить в собі документи, які передували укладенню кредитного договору та підтверджують фінансову платоспроможність позичальника безпосередньо укладений кредитний договір, договір іпотеки, договори особистого страхування та майна, а також документи, що стосуються видачі кредитних коштів та їхнього цільового використання та оригінали кредитної справи були досліджені в судовому засіданні за участі сторін по справі. Факт отримання кредитних коштів підтверджується первинним документом, як Заява на видачу готівки від 12.08.2005 року, яка містить підписи відповідача, контролера,бухгалтера та касира. Також, Банком надано виписки по рахунках типу 2233 (13),2237 (17),2238 (18),2239 (19), які призначені для обліку іпотечних кредитів, що надані фізичним особам згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління НБУ від 17.06.2004 р. за № 280. Окрім цього, відкриття даних рахунків Відповідачу передбачено п. 1.2 Кредитного договору. Банківська виписка є також первинним документом та одним із документів аналітичного обліку, що містить дату, номер, короткий зміст операції і суму за дебетом і кредитом. На підтвердження розміру заборгованості Банком надано розрахунок заборгованості станом на 03.03.2017 року, який підтверджується зокрема виписками по рахунках, на яких обліковується саме такий розмір заборгованості. Висновок, як доказ є недостатнім, оскільки в дослідницькій частині експерт найбільшу увагу зосереджує наданню доводів щодо невідповідності умов кредитного договору, хоча предметом висновку експерта не можуть бути питання права, відповідності чи невідповідності умов кредитного договору нормам чинного законодавства України та нікчемності його умов, що є порушенням п.п. 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Висновок експерта не є достовірним, належним та допустимим доказом, оскільки, побудований на дослідженні звичаїв ділового обороту, а не у відповідності до умов кредитного договору, який підписаний сторонами. Згідно кредитного договору Кредитор і позичальник дійшли згоди у використанні при розрахунку відсотків метод «факт/360» - при розрахунку виходять з фактичної кількості днів у місяці, а кількість днів у році беруть умовно за 360, а саме п. 3.3 договору "Відсотки нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом та 360 днів у році. При цьому, проценти нараховуються щомісяця, за період з першої дати попереднього Періоду сплати по дату, що передує першій даті поточного періоду сплати включно. Таким чином, вказане у кредитному договорі тіло кредиту, процентна ставка, комісія формують суму щомісячного платежу саме у розмірі 379.83 дол. США, що відповідає положенням договору. Експерт при розрахунках проводить самостійні зарахування в погашення заборгованості тіла кредиту всі суми, які на його думку невірно були розраховані Банком, хоча навіть такі позовні вимоги відсутні у сторін. Саме тому, такі висновки експерта і не можуть бути покладені в основу обґрунтованого та законного судового рішення. На підставі викладеного просила суд первісні позовні вимоги задовольнити, а зустрічні позовні вимоги відхилити. [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення первісного позову заперечує. Крім того, від представника до суду надійшов письмовий виступ в дебатах, згідно яких вказав, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12 серпня 2005 року був укладений договір поруки. З наданих банком документів вбачається, що порука припинилась до подачі позовної заяви, про що було заявлено представником відповідача. Згідно матеріалів справи наявні дві підстави для припинення поруки збільшення розміру відповідальності позивальника без згоди поручителя та пропуск шестимісячного строку для звернення до суду із позовом. Таким чином, з моменту зміни 16 листопада 2008 року основного зобов`язання, на що Поручитель не надавав своєї згоди, договір поруки припинився, а тому, позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню в частині стягнення боргу солідарно з [PERSON] . Як вбачається, зі свідоцтва про шлюб [PERSON] у зв`язку із укладенням шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», як Банком та [PERSON] , як Позичальником було укладено кредитний договір №K3H0GK15003639. За умовами п. 1.1. кредитного договору визначено, що Банк взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредитні кошти на строк до 16.08.2025 року включно, у вигляді не відновлювана кредитна лінія у розмірі 34 161,00 доларів США на наступні цілі: придбання житлового будинку в сумі 28 500,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 5 661,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,22 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати. Періодом сплати вважати період з 12 по 16 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором визначено в наступному порядку: щомісячно в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 379,83 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, а також інших витрат Банку відповідно до п.2.2.9., 4.3. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12 серпня 2005 року був укладений договір поруки. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] в іпотеку Банку згідно договору іпотеки від 20.08.2005 року було передано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. За кредитним договором, відповідно до статті 1054 ЦК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, у редакції чинній на час правовідносин сторін, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов`язання, відповідно до статті 524 ЦК України, має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). 26.02.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до позичальника з вимогою про повернення суми кредити в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Крім того, 17.03.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до позичальника та поручителя з вимогою про погашення заборгованості у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання даної вимоги, з метою уникнення заходів пов`язаних із зверненням банку до суду. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши [PERSON] кредит. В той же час, [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором від 12.08.2005 року. Останній платіж (дата зарахування) з метою погашення заборгованості за вказаним договором був здійснений 12.03.2014 року. За розрахунком позивача за первісним позовом, станом на 03.03.2017 року за [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 42 287, 89 доларів США, як складається з: 22 237, 53 доларів США - заборгованість за кредитом, 8 802, 84 - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 257, 20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 990, 32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. [PERSON] не погодилася з наданим ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунком заборгованості за кредитним договором від 12.08.2005 року, яка утворилася станом на 03.03.2017 року. [PERSON] вважає, що пункт 1.1 кредитного договору в частині «зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом» в поєднанні з положеннями у вказаному пункті про те, що «Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 379,83 доларів США» та положенням цього ж пункту що договір діє «по 12 серпня 2025 року включно» містить недостовірні дані в частині розміру номінальної процентної ставки застосованої при визначенні розміру обов`язкового щомісячного платежу. Також, [PERSON] вважає, що пункт 1.1 кредитного договору в поєднанні з умовами викладеними в пункті 1.2 кредитного договору містять умови додаткового фінансового навантаження, що порушує права позичальника, як споживача фінансових послуг Тобто, між сторонами виник спір щодо вірності розрахунку заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з цим, 21.12.2018 року у справі була призначена судово-економічна експертиза, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно висновку експерта Андріїшен С.І. за результатами проведення економічної експертизи № 2656/19-72 від 20.06.2019 року, зокрема, документально підтверджується направлення (зарахування) банком коштів отриманих від [PERSON] за умовами кредитного договору №K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року на оплату комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 62,70 доларів США щомісячно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» протягом періоду з 12.08.2005 р. по 12.03.2014 р. Протягом періоду з 12.08.2005 р. по 12.03.2014 р. позичальником [PERSON] сплачено ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року щомісячних комісій за розрахунково-касове обслуговування в загальному розмірі 6 395,40 доларів США. Документально не підтверджується розмір заборгованості, поданий ПАТ КБ «Приватбанк» після уточнення позовних вимог. На вказану дату підтверджується заборгованість в розмірі 12 620,30 доларів США та 10 305, 49 гривень. Аналогічні пояснення були надані експертом під час судового засідання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд прийшов до висновку, що сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16ц. Згідно до положень ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави(ст.с.1046-1053 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору За таких обставин суд приходить висновку, що [PERSON] має перед банком обов`язок щодо погашення заборгованості в сумі 12 620,30 доларів США та 10 305, 49 гривень. Іншій розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року, сторонами, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, доведений не був. Посилання представника відповідача [PERSON] , що судовим експертом надано письмове підтвердження того, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року не підтверджений доданими до позовної заяви документами, не приймається судом, оскільки спростований іншими матеріалами справи, зокрема висновком експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи та поданими позивачем документами: виписками по рахункам та розрахунком заборгованості за кредитним договором. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факту отримання відповідачем кредитних коштів та їх суму. Банк перерахував суму кредитних коштів на зазначений поточний рахунок позичальника, що підтверджується виписками та меморіальними ордерами та виписками з рахунків про оплату відповідачем суми по тілу кредиту та відсотки відповідно до графіку платежів по кредитному договору. У частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] суд вважає, що данні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № K3H0GK15003639 від 12 серпня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12 серпня 2005 року був укладений договір поруки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Частиною четвертою статті 559 ЦК України, (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання. Частина 4 ст. 559 ЦК (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст. 559 ЦК); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки. Тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлено, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Судом встановлено, що основне зобов`язання згідно умов кредитного, діяло до 12.08.2025 року, однак Банк змінив строк виконання основного зобов`язання. Так відповідно, до вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.02.2014 року яку надіслано [PERSON] , було встановлено новий строк виконання зобов`язання в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги, яку було отримано боржником у березні 2014 року. Таким чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, договір поруки припинився у вересні 2014 року, оскільки до цього строку, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано представником банку не пред`явлено вимоги до поручителя, а було пред`явлено їх лише 17.07.2015 року, тобто із спливом у десять місяців, після того як договір поруки припинився. Крім того, останній платіж по кредиту відповідачем [PERSON] здійснено 12.03.2014 року, вимога до поручителя була пред`явлена 17.03.2015 року, тобто поза межам строку дії поруки. Розрахунку заборгованості поручителя по черговим платежам в межах строку дії поруки позивачем суду не надано, іншими доказами заборгованість також не доведена. Також, суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] , як на підставу для припинення дії договору поруки, те що банком без згоди поручителя було збільшено розмір процентної ставки, в той же час, представником банку, будь-яких доказів на спростування даних доводів суду не надано. Отже, оскільки банк протягом шести місяців з дати останнього погашення заборгованості за кредитним договором, тобто з 12.03.2014 року вимогу до поручителя не пред`явив, порука припинилася, що є підставою для відмови у позові до [PERSON] . Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до [PERSON] . Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «КБ «Приватбанк» про визнання недійним кредитного договору та договору іпотеки судом зазначається наступне. Перед укладенням оспорюваного кредитного договору позивач за зустрічним позовом була ознайомлена з метою кредитування, відсотковими ставками, строк на який одержано кредит, варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, оскаржуваний договір укладено за ініціативи позивача за зустрічним позовом, при цьому остання свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його. Таким чином, при підписанні оскаржуваного кредитного договору позивач за зустрічним позовом погодилась з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримала примірник Кредитного договору, що дало їй додаткову можливість детально вивчити його умови. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. В укладеному кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін. Разом з тим, той факт, що позивач за первісним позовом погодилась із з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання, та виконувала протягом періоду з 12.08.2005 р. по 12.03.2014 р., підтверджує визнання нею умов оскаржуваного кредитного договору. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Отже, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1 736, 10 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 331 704, 64 грн.) * 5 996, 13 грн. (сума сплаченого судового збору) / 11 456 34, 59 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 736, 10 грн. В частині стягнення судового збору з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] , суд враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та висновку суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, приходить до висновку про відмову у їх задоволенні. На підставі ст.ст.11, 13, 15, 237, 244,251, 252,256, 261, 598, 599,1046, 1047,1054,1055 ЦК України, та ст.ст.ст.12,13,19,81,141, 263-265,354 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial