Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), в якій просить: встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів на ім`я «[PERSON] »; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на цілий житловий будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що житловий будинок в [ADDRESS] відносився до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 30.06.1990 в даному житловому будинку проживала [PERSON] - голова двору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна їй частина цього житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також право на земельну частку (пай) в майні АТ «Золотий Колос». Материну частину будинку [PERSON] юридично не оформила, хоч стала її фактичним власником. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частина зазначеного житлового будинку та господарських будівель і споруд, на яку він претендував як колишній учасник колгоспного двору. Заповіту від [PERSON] не повідчувалося. [PERSON] прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із чоловіком на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від спадщини. Маючи свою частину у майні колишнього колгоспного двору та прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка, а також після смерті матері [PERSON] стала фактичним власником житлового будинку по [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] їй було відмовлено через те, що житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Окрім того, у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990 вказано, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Таким чином, є розбіжність у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990, де записано [PERSON] та у свідоцтві про смерть, де вказано [PERSON] . Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю. Представник позивачки позов підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити повністю. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду нотаріально посвідчені заяви, у яких зазначили про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, ствердили у з`явах, що їм відомо про відкриття спадщини, однак на спадщину після смерті бабусі [PERSON] та батька [PERSON] не претендують, з заявою про прийняття спадщини звертатися не будуть. На частку у майні колгоспного двору не претендують. Позов визнають, наслідки визнання позову їм зрозумілі. Заяви, клопотань учасників справи. Представник позивачки подав заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності його та позивачки і призначення справи до судового розгляду по суті; заяву про виклик свідків (а.с.44, 47). Відповідачі подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову (а.с.42, 43). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16.11.2020 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.35-36). Ухвалою підготовчого засідання від 18.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.45-46). Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Матір`ю [PERSON] , [INFO] , зазначена [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження від 20.03.2015 (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.02.1985. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб від 09.02.1985 (а.с.11). Відповідно до свідоцтв про народження від 08.06.1985, 23.07.1988, [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , і їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12, 13, 14). Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.19). [PERSON] померла [INFO] у с. Дем`янка-Наддністрянська Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16.12.1996 (а.с.24). [PERSON] помер [INFO] у м. Київ, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.09.2009 (а.с.28). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2015 спадкоємцем майна [PERSON] (земельної частки (паю) в майні АТ «Золотий колос», розміром 2,38 умовних кадастрових гектарів) є її донька [PERSON] (а.с.26) Згідно з технічним паспортом від 10.07.2020 та довідкою Стрийського МБТІ, по [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 76,2 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Б», літньою кухнею «В», вбиральнею «Г», воротами 2, огорожею 3, огорожею 4, водоколонкою «к» (а.с.15-18). Випискою з погосподарської книги від 28.08.2020 встановлено, що станом на 30.06.1990 у житловий будинок по [ADDRESS] рахувався за колгоспним двором, у якому були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Згідно з довідкою ВК Зарічанської сільської ради від 19.08.2020, [PERSON] дійсно до дня смерті, яка наступила [INFO] , була прописана та постійно проживала в [ADDRESS] . На день смерті разом з нею проживала дочка [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося (а.с.25). Довідкою ВК Зарічанської сільської ради від 28.08.2020 встановлено, що [PERSON] дійсно до дня смерті, яка наступила [INFO] , був прописаний та постійно проживав в [ADDRESS] . На день смерті разом з ним проживали дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося (а.с.29). Постановою Жидачівської ДНК від 18.09.2020, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.32). Свідок [PERSON] надав суду показання, за змістом яких він проживає по сусідству близько 47 років. Маму позивачки називали « [PERSON] », « [PERSON] ». Вони проживали по [ADDRESS] . За прізвищем « [PERSON] » у селі була тільки [PERSON] , яка проживала з дочкою - позивачкою по справі. Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких вона проживає по сусідству з позивачкою. Маму позивачки кликали « [PERSON] », проте її ім`я « [PERSON] ». Позивачка разом з мамою проживала по [ADDRESS] . Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неоднаковим записом у правовстановлюючих документах імені спадкодавиці, що ставить під сумнів належність їй правовстановлюючого документа, у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості юридично оформити спадщину у позасудовому порядку. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування як спадкоємиці першої черги за законом після смерті матері та чоловіка, права власності на частку у житловому будинку як члена колгоспного двору та права власності на частки у житловому будинку як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України. Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, окрім застосованих до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - постанова Пленуму ВСУ). Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належало по 1/6 частці цього двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право на частку у колгоспному дворі). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. До першої черги спадкоємців за законом входили її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки вчинила дії, що свідчать про це, а саме: проживала із спадкодавцем (матір`ю) до дня смерті та фактично вступила у володіння спадковим майном. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право на частку у майні колгоспного двору). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. До першої черги спадкоємців за законом входили його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак лише [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляла про відмову від неї. Водночас, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] хоч і проживали постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак заявили про відмову від спадщини, що вбачається з поданих ними до суду заяв. Крім цього, суд зазначає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ствердили суду, що не претендують на частку у майні колгоспного двору, про що подали належним чином завірені заяви, відтак ті частки, які б мали їм належати у цьому майні (кожному по 1/6), переходять до того з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на майно у ньому (останнього члена колгоспного двору), тобто до [PERSON] . Отже, [PERSON] належить: 1/6 частка у майні колгоспного двору як його члену, 2/6 частки у майні цього двору як спадкоємцю за законом після смерті матері та чоловіка та 3/6 часток зазначеного двору як останньому його члену. Однак [PERSON] позбавлена можливості юридично оформити право власності на зазначений вище житловий будинок в цілому у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса, через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved