Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовною заявою в якій просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 25.03.2010р. посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Свої позовні вимоги позивам обґрунтовує тим, що 15.01.2008р. [PERSON] було складено заповіт на усе належне їй на праві власності майно на користь позивача. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №294. 07.02.2011р. [PERSON] померла, що підтверджується записом в Книзі реєстрації смертей вчиненим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану від 08.02.2011р. актовий запис №771. 14.03.2011р. позивач [PERSON] звернулась з письмовою заявою до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання спадкоємцем і видачу свідоцтва про право на спадщину. На підставі заяви їй було видано витяг зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, витяг зі спадкового реєстру (спадкові справи). Із вказаних витягів їй стало відомо, що 25.03.2010р. [PERSON] було вчинено заповіт в користь іншої особи, а саме [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №609. Вважає, що такий заповіт було вчинено та посвідчено з порушенням норм цивільного законодавства, ЗУ «Про нотаріат» з наступних підстав. На момент вчинення заповіту такий не відповідав дійсній волі [PERSON], оскільки остання була лежачою, не спроможна розмовляти, спаралізованою з правої сторони важкохворою людиною у віці 85 років. Так, 30.08.2009р. [PERSON] перенесла перший інсульт, а за ним і другий 19.12.2009р. по вині відповідача, яка перед цим постійно тероризувала заповідача як по телефону, так і під дверима її квартири, вчинила скандал у палаті КМКЛШМД, де заповідач вперше лікувалася від перенесеного інсульту. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] свій позов підтримала повністю та пояснила, що з початку 2006р. була знайома з [PERSON] На початках знайомства її чоловік [PERSON] надавав правову допомогу [PERSON], яка постійно жалілася на протиправну поведінку по відношенню до неї зі сторони її рідних, а саме доньки [PERSON] та онуки [PERSON]. Згодом, їх стосунки переросли у більш тісні і вона почала здійснювати догляд на надавати усіляку можливу допомогу [PERSON] по її проханню. Так, позивач прибирала у квартирі [PERSON], готувала їй їжу, забезпечувала продуктами і медикаментами, тощо. Внаслідок склавшихся відносин [PERSON] і заповіла їй усе своє майно. Вважає оскаржуваний заповіт недійсним оскільки [PERSON] після другого інсульту не могла вчиняти дій за станом здоров"я. Вона особисто 19 грудня 2009р. доставляла [PERSON] у лікарню на Топольну, оскільки [PERSON], яка доглядала за [PERSON] за її проханням, повідомила, що в останній стало погано і її госпіталізували на ношах. З того часу [PERSON] більше не розмовляла. Вже перебуваючи в лікарні з 20 грудня 2009р. відповідач [PERSON] перешкоджала їй у догляді за [PERSON] та не допускала її у палату. Представник позивача [PERSON] позов підтримав та надав суду покази аналогічні позивачу додатково зазначивши, що наявний у [PERSON] на момент укладення заповіту перелік захворювань не давав останній можливості усвідомлювати значення своїх дій та передбачати наслідки. Також, зазначив, що заповіт підписаний сторонньою особою, а не [PERSON] Відповідач позов заперечила та пояснила, що вона являється співвласником квартири [ADDRESS], а саме ? цієї квартири. ? квартири до липня 2009р. належали її матері [PERSON] В 2006 р. мати познайомилася з адвокатом [PERSON] який надавав їй різного роду консультації , представляв її інтереси в різних установах на що вона надала відповідну довіреність. Вважає, що [PERSON] переконав матір, щоб вона подарувала йому свою квартиру. Окрім того, спільно з дружиною [PERSON], скеровували безпідставні скарги до правоохоронних органів на неї і її дочку, подавали позови до суду без відома матері. Як виявилось згодом під впливом обману вони змусили її матір підписати спадковий договір, відповідно до якого частка в квартирі після її смерті мала відійти [PERSON]. Проте це не спинило [PERSON] і як вона з мамою довідалась вже згодом, нібито в липні 2009р. [PERSON] було підписано договір дарування частини в квартирі на користь гр. [PERSON], який являється пасинком [PERSON] Одразу ж після цього, без її відома та відома дарувальника її було виписано з квартири і прописано за адресою [PERSON], яка належить [PERSON] Коли її матір в серпні 2009р. дізналася про начебто укладений нею договір, в неї стався інсульт і вона потрапила до лікарні. До грудня 2009р. мати проживала у спірній квартирі. Ключів від вхідних дверей у неї не було, в квартирі вона була постійно закрита, харчі їй ніхто не приносив. На її неодноразові звернення до [PERSON] та [PERSON] з проханням відкрити квартиру та надати доступ до матері ніхто не реагував. На цьому грунті, в грудні 2009р., у [PERSON] стався другий інсульт і вона знову потрапила до лікарні, де пробула до січня 2010р. Вважає, що інсульт це не психічна хвороба і не позбавляє людину адекватно мислити. Визнає, що матір не могла у повній мірі володіти правою рукою, мала утруднене мовлення, однак жодного стосунку до психічного розладу це не має. Зазначає, що позивачка не бачила її матір після перенесеного інсульту та взагалі не орієнтується в якому вона стані перебувала, а тому її твердження про психічні розлади є голослівними видумками та спрямовані на заволодіння майном покійної. На момент укладення заповіту матір повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. Додатково відповідач уточнила, що після цього, коли мама перебувала вже вдома за адресою [ADDRESS] вона підписала довіреність на ведення усіх її справ та представництво інтересів. Також, мама бажала переукласти заповіт. На її запрошення до них додому приїхав нотаріус [PERSON] , поговорив з [PERSON], мова в якої була не повністю відновлена, мама склала руки та показала на доньку. Тоді нотаріус приїхав вдруге уже з готовим заповітом. При цьому, саме відповідач запросила свідків [PERSON] та [PERSON], які були присутні при посвідченні заповіту. Так як мама самостійно не змогла написати прізвище ім'я та по батькові вирішили, що в заповіті замість мами підпишеться сусідка [PERSON] З письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON] , наданих представником відповідача зазначено, що вони були свідками, коли приватним нотаріусом [PERSON] 25 березня 2010р. було посвідчено заповіт [PERSON] відповідно до якого вона все належне їй майно заповідала своїй доньці [PERSON] На той час [PERSON] перебувала у повній свідомості, спілкувалася з ними та нотаріусом. [PERSON] відповідала на запитання нотаріуса з приводу заповіту. Зокрема нотаріус запитував чи добре вона себе почуває, чи розуміє, який документ підписала та інше. Мовлення [PERSON] було дещо заторможене, однак жодних складнощів його розібрати не було. Нотаріусу вона відповіла, що знає, який документ зараз підписує, знає, що заповіт і що після його підписання єдиною спадкоємицею буде донька [PERSON]. Заповіт був прочитаний нотаріусом вголос декілька разів. Потім текст заповіту був прочитаний ними вголос для [PERSON] на що вона сказала, що зміст заповіту їй зрозумілий і вона не заперечує проти укладення такого. Оскільки у [PERSON] була паралізована права рука і вона не могла повністю написати своє прізвище, ім'я та по-батькові, вона попросила зробити це [PERSON], яка також прочитала заповіт і потім підписала його. Вказали, що на той час [PERSON] жодними психологічними хворобами чи відхиленнями не страждала, її психіка була ясною, а волевиявлення вільним. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні 04.09.2012р. (а.с. 130) пояснив, що до нього звернулася [PERSON] по проханню своєї матері [PERSON] для вчинення нотаріальної дії. В березні місяці він був у неї дома по [ADDRESS] де розмовляв з нею. [PERSON] хотіла дати розпорядження на вчинення заповіту. Підніматися вона могла але писати ні. Заповіт посвідчив 25.03.2010р. в присутності свідків на [ADDRESS]. До підписання заповіту [PERSON] все розуміла, однак не могла самостійно говорити. На момент посвідчення заповіту медичну документацію, що стосується стану здоров'я [PERSON] не витребовував та не перевіряв. Йому було відомо зі слів [PERSON], що у неї був інсульт. Про те, що [PERSON], яка підписала заповіт була сусідкою [PERSON] йому було відомо. Судовий експерт [PERSON] в судовому засіданні підтримав акт комплексної посмертної судової психолого-психіатричної експертизи №598 від 13 вересня 2013р. Звернув увагу на те, що на першій сторінці акту зроблено технічну помилку і підкреслено слово «амбулаторної», що насправді не відповідає дійсності. Експерт вказав, що на момент вчинення заповіту 25.03.2010р. [PERSON] страждала стійким психічним розладом психічної діяльності у формі судинної, мультиінфарктної деменції та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій керувати ними. Заслухавши думку учасників процесу, а також дослідивши інші докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: позивач вірно вказує, що на момент складання заповіту [PERSON] у віці 85 років перенела два інсульта 30.08.2009р. та 19.12.2009р. З ксерокопії епікризу-виписки з історії хвороби №26932 (а.с. 93) слідує, що [PERSON] знаходилась на лікуванні, в неврологічному відділенні міської комунальної клінічної лікарні ШМД з 19.12.2009р. по 14.01.2010р. з діагнозом: ЦВХ на грунті гіпертонічної хвороби ІІІ ст., церебросклерозу. Поввторний інфаркт мозку басейні лівої СМА з правобічною геміплегією, сенсомоторною афазією. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз НК ПА ст. Зазначено, що у свідомості, сенсомоторна афазія. Загладжена н/г складка, правобічна гемігіпостезія. При проведенні КТ-головного мозку виявленно судинну енцефалопатію, енцефаломаляційні зміни. Після проведеного лікування виписана без особливого покращення. Потребує стороннього догляду. З амбулаторної картки хворої [PERSON] (а.с. 76) вбачається, що 06.02.2010р. при огляді на дому вказано, що стан хворої важкий, в контакт вступає важко, не говорить, положення в ліжку вимушене. Потребує стороннього догляду, при дотику плаче, відповідає на питання «так», «ні». Права частина тіла не функціонує. З пояснень третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] слідує, що останній на момент посвідчення заповіту 25.03.2010р. не перевіряв медичної документації [PERSON], не звертався за допомогою спеціалістів медиків щодо стану здоров'я останньої та до органу опіки та піклування для встановлення факту опіки або піклування за такою особою. Хоча такий обов'язок нотаріуса передбачений абзц. 7 п. 39 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» в якому вказано, якщо в нотаріуса є підстави вважати, що хтось з учасників правочину страждає на хронічний стійкий психічний розлад, що істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, токсичними речовинами тощо, а відомостей про визнання особи недієздатною чи обмежено дієздатною немає, нотаріус відкладає вчинення правочину і звертається до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою особою. У разі відсутності встановлення опіки та піклування над особою нотаріус повідомляє про своє припущення одну з осіб чи один з органів, зазначених у статті 237 Цивільного процесуального кодексу України ( 1618-15 ), які можуть звернутись до суду із заявою про визнання цієї особи недієздатною або обмежено дієздатною. З приводу захворювань [PERSON] та можливості розуміти значення своїх та керувати ними на момент вчинення заповіту судом було призначено посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу. Актом посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №598 від 13 вересня 2013р. встановлено, що враховуючи наявність у [PERSON] на момент вчинення заповіту психічних розладів у виді сенсомоторної (тотальної афазії), втрати діалогової мови, пасивності, слабодухості вказує на розвиток в неї деменції із значним порушенням пізнавальних процесів, що привело до дезорганізації всієї її психічної діяльності та позбавляло її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На основі цього комісія прийшла до категоричного висновку, що на момент вчинення заповіту 25.03.2010 року [PERSON] страждала стійким розладом психічної діяльності у формі судинної, мультиінфарктної деменції та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними. Даний висновок експертизи підтвердив [PERSON] судово-психіатричний експерт третього кваліфікаційного класу, експертний стаж, якого становить 16 років. Експерт звернув увагу на те, що на першій сторінці акту зроблено технічну помилку і підкреслено слово «амбулаторної», що насправді не відповідає дійсності. Пояснення нотаріуса, письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON], в тій частині де вони вказують, що на момент підписання заповіту [PERSON] перебувала у повній свідомості, спілкувалась з ними спростовуються наявними у справі медичними документами та актом посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №598 від 13 вересня 2013р. з якими встановлено, що при огляді лікарем 24.03.2010р. вказано, що стан хворої важкий, положення в ліжку вимушене, потребує стороннього догляду, при дотику плаче, відповідає на питання «так», «ні», а також виражені ознаки органічного ураження ЦНС із сенсо-моторною (тотальною) афазією вищезгаданим висновком експертизи та поясненнями експерта [PERSON]даними в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Пунктом 16 постанови ПВСУ № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Судом було виконано усі вище перелічені вимоги та з'ясовано, що [PERSON] на момент вчинення заповіту 25.03.2010р. страждала стійким розладом психічної діяльності у формі судинної, мультиінфарктної деменції та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїй дій та керувати ними. За таких обставин, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved