Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (далі-банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та штрафів, посилаючись на наступні обставини. 11 березня 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був\~ укладений договір про надання кредиту б/н, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30 червня 2017 року загальна заборгованість відповідача [PERSON] становить 36 638,60 гривень, а саме: 1 963,10 гривень - заборгованість за кредитом; 29 054,61 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 гривень -\~ заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень -\~ штраф (фіксована складова); 1 720,89 гривень - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 11 березня 2011 року в розмірі 36 638,60 гривень та судовий збір у розмірі 1 600 гривень. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - [PERSON], діюча на підставі довіреності № 6618-К-О від 18 травня 2017 року, в останнє судове засідання не зявилась. До матеріалів справи долучена відповідь на відзив до позову, у якому представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі, та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Відповідач [PERSON], її представник адвокат [PERSON], діюча на підставі договору про надання правової допомоги № 21 від 02 квітня 2018 року у судове засідання не зявились, надавши відзив на позовну заяву. В поданому відзиві, в описовій та мотивувальній частинах, вбачається часткове визнання заборгованості за кредитним договором, а саме 1 963,10 гривень тіло кредиту, 1 717,71 гривень нараховані відсотки, 1 200 гривень пеня, а всього 4 880, 81 гривень. Однак, у задоволені позову просить відмовити у повному обсязі. Враховуючи, що позивач [PERSON] та її представника адвокат [PERSON], будучи неодноразово повідомленими про день та час розгляду справи, у судове засідання не з"явилися, тому суд вирішив справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. 12 листопада 2018 року представником позивача було долучено до матеріалів справи копію виписки з ЄДРЮО, статут (1-3 сторінка) про зміну типу банку з Публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміну типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та реорганізацією. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, індивідуальних підприємців і громадських формувань, повязаних зі зміною назви. Враховуючи те, що зміна\~ типу банку - позивача,\~ що не є перетворенням юридичної особи та не\~ тягне за собою правонаступництва, що підтверджується статутом, наданим представником банку, та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування, в\~ яких зазначено дати державної реєстрації\~ АТ КБ «Приватбанк» 19.03.1992 року, 27.01.2005 року, ті ж самі, що і дати\~ реєстрації ПАТ КБ «Приватбанк», сталося в процесі вирішення спору судом, суд відповідно до вищенаведених норм права вважає належним позивачем за позовом, який розглянуто, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»\~\~ (АТ КБ «Приватбанк»), та зазначає\~ в рішенні суду саме цю назву позивача, та назву позивача\~ до зміни типу банку ПАТ КБ «Приватбанк». Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 11 березня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з [PERSON] договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 2 000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік, із розрахунку 360 днів на рік, на якій є підпис [PERSON] про те, що вона ознайомлена та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідач підтвердила свою згоду з умовами договору кредиту, підписавши її та заяву. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Під час дії даного кредитного договору кредитний ліміт банком змінювався, останній раз 31 грудня 2012 року кредитний ліміт був збільшений до 2 000 гривень, вказані грошові кошти були перераховані відповідачці на платіжну картку. Згідно з п.2.1.1.12.4. Умов та Правил надання банківських послуг, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці. Згідно п. 2.1.1.12.6. Умов за користування нараховуються відсотки у розмірі встановленими Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів в році. За змістом пункт 2.1.1.2.1. Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Строк дії картки вказаний на картці (місяць, рік). Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12 Умов). Судом встановлено, що платіжна картка за даним кредитним договором, укладеним між сторонами, не перевипускалась, строк її дії грудень 2014 року. Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитних карток відповідачем не спростовуються, та підтверджуються паспортними даними, які [PERSON] особисто засвідчувала при укладанні договору, випискою по картковим рахункам. Таким чином, ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушила свої зобовязання перед банком. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позивних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно дост.11 ЦК України. Згідност.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі порушення зобов'язань відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки,\~ встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до кредитного договору відповідача зобовязалась виконувати погашення кредиту в порядку та строки відповідно до договору. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором від 11 березня 2011 року станом на 30 червня 2017 року загальна заборгованість відповідача [PERSON] становить 36 638,60 гривень, а саме: 1 963,10 гривень - заборгованість за кредитом; 29 054,61 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 гривень -\~ заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень -\~ штраф (фіксована складова); 1 720,89 гривень - штраф (процентна складова). З огляду на наведене, суд вважає доведеними та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 1 963,10 гривень, що становить заборгованість за кредитом. В частині позовних вимог щодо стягнення відсотків, суд бере до уваги положення заяви на отримання кредиту, положення Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Як вбачається з довідки, наданої позивачем, строк дії картки, отриманої відповідачем, до 12/14 року. Відповідно строк остаточного погашення кредиту настав ще 31 грудня 2014 року. До вказаного висновку суд дійшов з урахуванням висновків, викладених в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором (карткою) щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування. В тексті вказаної постанови, зокрема, зазначено, що припис абз. 2 ч.1 ст.1048 УК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Верховний Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. З огляду на наведене суд відхиляє доводи позивача про те, що на підставі ст. 599 та ч.4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість по відсоткам за користування вказаним кредитом повинна нараховуватися за період з 31 березня 2014 року, тобто з дати виникнення простроченої заборгованості за кредитом, що випливає, з розрахунку заборгованості наданим позивачем, по 31 грудня 2014 року, тобто дати закінчення строку кредитування. При цьому сума заборгованості за тілом кредиту, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем у розмірі\~ 1 963,10 гривень не збільшувалась. Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем кредитного обов'язку, станом на 30 червня 2017 року загальна заборгованість становить 36 638,60 гривень, а саме: 1 963,10 гривень - заборгованість за кредитом; 29 054,61 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 400 гривень -\~ заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень -\~ штраф (фіксована складова); 1 720,89 гривень - штраф (процентна складова). При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 31 серпня 2014 року виходячи з процентної ставки 30,00% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80 % річних, з 1 квітня 2015 року по 30 червня 2017 року - 43,20 % річних. Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до внесених у квітні 2014 року змін до Умов та правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії (пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4). Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг щодо права банку в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. Посилання представника позивача на Умови та правила надання банківських послуг, які передбачають повідомлення про зміни тарифного плану через SMS-повідомлення, судом не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами (п.1.1.3.2.4, п.1.1.3.1.9) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять. Отже, заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо необґрунтованого підвищення процентної ставки за кредитом, про що вона не повідомлена належним чином. Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідачки визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 30 % річних. Крім того, розрахунок заборгованості за процентами за час користування кредитом, який діяв до квітня 2014 року, проведено позивачем за формулою N*M/360*Y=Z, де N - поточне або прострочене тіло кредиту; М - процентна ставка, 360 - кількість днів у році відповідно до п.2.1.1.12.6 Умов; Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування. З наданої позивачем формули розрахунку заборгованості та письмових пояснень, вбачається, що при розрахунку простроченої заборгованості за процентами з 01 квітня 2014 року, банком нараховувались подвійні відсотки на всю суму заборгованості (наказ СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року). Згідно з вказаним наказом нарахування процентів на поточну заборгованість здійснюється за формулою N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N - заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відсотки та санкції в попередньому місяці); М - процентна ставка; 360/365 - кількість днів у році; Y - кількість днів за які здійснюється нарахування. Нарахування процентів на прострочену заборгованість здійснюється за формулою N*M/365*2*Y=Z, де N - заборгованість за кредитом (прострочене тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені проценти та санкції на перше число попереднього місяця); М - процентна ставка; 360/365 - кількість днів у році; 2 - коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості; Y - кількість днів за які здійснюється нарахування. Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню за формулою N*M/360*Y=Z, яка діяла до квітня 2014 року. Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом за період з 31 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року складає 451,51 гривень, виходячи з розрахунку: 1 963,10 х 30% / 360 х 276, де 1 963,10 гривень - сума поточної та простроченої заборгованості; 30 - процентна ставка; 360 - кількість днів у році; 276 - кількість днів за які здійснюється нарахування. Крім того, суд вважає, щодо правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275 р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275 р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає у м. Маріуполі, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню та штраф на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 11 березня 2011 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача штрафів в сумах 500 гривень та 1 720,89 гривень. Щодо сплати комісії, то зазначає, що вона взагалі не визначена умовами договору. Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню з останньої на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором за № б\\н від 11 березня 2014 року в розмірі 2 414,61 гривень, яка складається з: 1 963,10 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 451,51 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 600 гривень.

Outcome: partial