Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Зокрема, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03.04.2008 року в сумі - 49946,64 доларів США вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад ПАТ «КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль та комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, реєстраційний номер, а також звернути стягнення на вказаний предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] в порушення умов укладеного між сторонами договору від 03.04.2008 року заборгованість по кредиту не погашає, будучи повідомленою про необхідність цього шляхом направлення листа, а тому станом на 10.07.2014 року виникла заборгованість по кредиту в сумі - 49946,64 доларів США. У відповідності до вимог ст.19 Закону України «Про заставу» позивач бажає задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, надавши суду акт від 2013 року про отримання автомобіля у користування банку від відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, який розпочинає свій відлік на його думку з 2009 року . Також, вказав на те, що попереднім рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 2013 року в задоволенні аналогічного позову було відмовлено. Дослідивши пояснення представника відповідача та письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору №К2U4AN24190111 від 03.04.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 30 396,50 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості із кінцевим терміном повернення 02.04.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитно-заставним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк" та [PERSON] в заставу було надано придбаний за кредитні кошти (автомобіль Great Wall, модель Hover, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий автомобіль, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належать на праві власності останній, що визначено умовами п.8.1 вказаного договору. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право (Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як встановлено судом, відповідач порушила виконання зобов'язань, в зв'язку з чим за відповідачем виникла заборгованість за кредитним договором (а.с.5-8). При цьому, позивач звертався до відповідача із повідомленням про необхідність погашення заборгованості за кредитом (а.с.10). Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Так, відповідно до положень ст.572, ч.2 ст.575, ч.І ст.576 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Згідно зі ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Нормами ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено право обтяжувача на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувана в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Умовами укладеного між сторонами договору від 03.04.2008 року обумовлено право банку звернення стягнення на предмет застави (Розділ 13 договору). За умовами п.13.3.2 договір купівлі-продажу предмета застави укладається банком від імені позичальника і є юридичною підставою для набуття покупцем права власності на предмет застави. Відповідно до ст.. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Як вбачається із матеріалів справи, позивач повністю виконав перед відповідачем свої зобов'язання, передбачені умовами кредитного договору, але останній в свою чергу порушив умови договору, а тому станом на 10.07.2014 рік за розрахунками позивача має заборгованість за кредитом: в розмірі основного боргу в сумі - 25 560 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 4124,49 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 703,88 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов»язань - 20159,14 доларів США, штраф (фіксована частина) - 21,39 доларів США, штраф (процентна складова) - 2377,39 доларів США, а всього заборгованість складає - 49 946,64 доларів США. Між тим, вказані суми хоч і є заборгованістю відповідача перед банком, але вона підлягає перевірці та вірному її визначення судом з огляду на наступне. В судовому засіданні стороною відповідача було заявлено про застосування позовної давності до усіх заявлених вимог щодо визначення розміру суми основного боргу, так і його складових. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.3 ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, у відповідності до ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до стягнення неустойки (штрафу, пені). Як встановлено судом із вказаним позовом ПАТ «БТА Банк» звернувся до суду 28.08.2014 року, а тому розмір заборгованості з визначення неустойки слід визначати з 28.08.2013 року по 28.08.2014 року, тобто в межах 12-ти місяців, що передують зверненню до суду із цим позовом, що становить суму - 11 708,7 доларів США. Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності , а не окремими видами штрафних санкцій. З огляду на те, що за невиконання зобов'язань за кредитним договором в даному випадку з Відповідача вже визначена в якості заборгованості пеня, тому суд приходить до висновку про відмову у визначенні як боргу - штрафів (фіксованого та його процентної складової), оскільки стягнення двох санкцій за одне і те саме порушення умов договору є недопустимим. З врахуванням зменшення суми боргу за кредитом станом на 10.07.2014 року суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Застосування позовної давності до вимог про стягнення розміру основного боргу та процентів за користування кредитом в даному випадку є недопустимим, оскільки остання розрахована банком у відповідності до вимог ч.4 ст.264 ЦК України переривалась (рішення Індустріального суду м.Дніпропетровська від 17.12.2013 року), а інших підстав для необхідності її застосування в розумінні вимог Глави 19 ЦК України відповідачем не доведено. При цьому, з огляду на підстави для відмови у позові, згідно викладених у цьому рішення обставин, суд не знаходить підстав для відмови у позові у зв»язку з існування такого про той самий предмет з вирішення справи про той самий предмет, оскільки обставини видачі кредиту, розрахунок заборгованості та інші докази було надано у цьому судовому засіданні. Інші доводи відповідача не спростовують правомірності вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет застави у цій справі. Вимоги за позовом в частині передачі в заклад автомобіля із документами та ключами банку шляхом вилучення у позивача задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту не узгоджується із вимогами ст.ст.15,16 ЦК України, та у зв»язку з тим, що за актом приймання в заклад вказаного автомобіля від 04.12.2013 року, йому було отримано та він перебуває у користування на зберіганні представників банку, що в свою чергу не оспорювалось в судовому представниками сторін. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконала, а за кредитно-заставним договором та за вимогами законодавства передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет застави в разі ігнорування вимоги позивача про погашення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитом у визначеному судом розмірі шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» із укладенням від [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем і наданням ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» усіх повноважень для продажу та зняття з обліку в органах ДАЇ України вказаного автомобіля. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача кошти судового збору в сумі - 3654,00 грн.

Outcome: partial