Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до Бобринецької міської ради Кіровоградської області, які були нею уточнені та змінені в судовому засіданні, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що є спадкоємицею майна померлої 28 січня 2008 року матері [PERSON]. Вказує, що після смерті останньої відкрилася спадщина, у тому числі й на земельну ділянку площею 1,90 га, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області та належала останній на підставі розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області від 10.04.2007 року №295-р., оскільки за життя мати не встигла оформити державний акт на цю землю та постановою державного нотаріуса від 13.09.2016 року позивачці відмовлано у видачі свідоцтва про право власності на вказану спадщину у зв"язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку на ім"я спадкодавця, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого спадкового права з вказаним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з"явився надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності де вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Суд, з урахуванням думки позивачки вважає, що неявка представника відповідача та представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.04.2005 року [PERSON] звернулася із заявою до голови Бобринецької районної державної адміністрації про надання їй у власність земельної ділянки у розмірі 1,9 га для ведення особисого господарства ( а.с.119). У 2007 році нею був виготовлений проект землеустрою та технічна документація на вказану земельну ділянку під №164 площею 1,90 га ( а.с.103-126). Згідно розпорядження голови Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області від 10.04.2007 року №295-р., та додатку до нього - списку громадян, яким передаються земельні ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Бобринецької міської ради, [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності та надано у приватну власність земельну ділянку площею 1,90 га для ведення особистого селянського господарства на території Бобринецької міської ради Кіровоградської орбласті ( а.с. 6-7, 108-110). Зі свідоцтва про смерть [PERSON] 1-ОЛ №068732 встановлено, що [PERSON] померла 28 січня 2008 року ( а.с.52). Однак, правовстановлюючих документів, що засвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] не виготовила. З інформаційного листа відділу держгеокадастру у Бобринецькому районі від 26.10.2016 року ( а.с.91) встановлено, що право власності на земельну дідянку для ведення особистого селянського господарства на території Бобринецької міської ради на [PERSON] не зареєстровано. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON], успадкувавши все належне їй майно, в тому числі і земельну ділянку, що підтверджується копією спадкової справи №02-14-218-2008 ( а.с.57-84). Проте, 13.09.2016 року державний нотаріус Бобринецької державної нотаріальної контори виніс постанову №743/02-14( а.с.84), якою відмовив позивачці у видвчі свідоцтва про про право власності на спірну земельну ділянку у зв"язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на неї на ім"я спадкодавця, що і стало підставою звернення [PERSON] з даним позовом до суду. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до правової позиції, яка висловлена у постанові Судової палати у цивільних справахВерховного Суду Україниу справі №6-31 цс12 від 30 травня 2012 року, пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України ( в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ДекретомКабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно ч. 1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі вищевикладеного позивачка набула право власності на земельну ділянку, яка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] відповідно до чинного на час випникнення правовідносин законодавства, тому позов слід задовольнити та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 28 січня 2008 року, право власності на земельну ділянку №164 площею 1,90 га, що розташована на території Бобринецької міської ради Кіровоградської області, переданої [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства розпорядженням голови Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області від 10.04.2007 року №295-р.

Outcome: approved