Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку(доходу), але неменше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, посилаючись на те, що 20.01.2012 року між сторонами по справі укладено шлюб. Від вказаного шлюбу мають спільну дитину [PERSON], який народився 14.11.2014 року. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано. З часу припинення шлюбних відносинах відповідач матеріальної допомоги позивачці на утримання їх спільної дитини не надає, участі у вихованні не приймає. Однак [PERSON] має постійне місце роботи та працює водієм у ТОВ «Одеський завод класичних вин», а тому спроможний матеріально утримувати дитину. У звязку з тим, що дитина не досягла трирічного віку та проживає разом з позивачкою, вона також має право отримувати кошти на своє утримання від відповідача. В звязку з цими обставинами, позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, але надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, а також заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно якої просили стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виключивши вимогу про стягнення аліментів на утримання позивачки (а.с.24). Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, однак надали заяву, в якій визнали позовні вимоги, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, в повному обсязі та просили справу розглянути у їх відсутності (а.с.34). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивача, відповідача, та їх представників про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.03.2017 року (а.с.32-33) підтверджується, що шлюб між сторонами по справі розірвано. З копії свідоцтва про народження серії І-ЖД №411300 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області 26.11.2014 року (а.с.28) вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. З довідки, виданої виконавчим комітетом Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 16.03.2017 року за №136 (а.с.12), вбачається, що позивачка проживає та зареєстрована [INFO] та на її утриманні знаходиться син [PERSON], [INFO]. Довідкою про доходи, виданою ТОВ «Одеський завод класичних вин», від 09 грудня 2016 року (а.с.31) зазначено, що позивач працює в ТОВ «Одеський завод класичних вин» на посаді водія. Загальна сума доходу за період з червень 2016 року по листопад 2016 року становить 9 000 грн. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі відповідно до ч.1 ст.183 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного та визнання позову відповідачем, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачка у справі звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved