Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до Городоцької сільської ради, вказуючи, що [INFO] у віці 84 років помер [PERSON], який за життя заповів - [PERSON] усе своє майно. Заповіт посвідчено 12.07.2010 року секретарем виконавчого комітету Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області. Заповіт не змінено та не скасовано. Вона є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], спадкоємців, що мають право на обов»язкову частку у спадщині - немає, так як його непрацездатна дружина [PERSON] надала відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON]. До спадкового майна покійного входить: ? частина житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], ? частина вказаного житлового будинку належить [PERSON] на праві власності як члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 року. Відповідно до ст. 1270 ЦПК України [PERSON] своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Іллінецької нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв"язку із тим, що первинна реєстрація домоволодіння та господарських будівель у встановленому порядку проведена не була. Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженнями приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до пп. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до довідки Городоцької сільської ради Іллінецького району, згідно по господарської книги, житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспників і станом на 15.04.1991 року склад сім»ї слідуючий: [PERSON], [PERSON]. Позивачі не можуть оформити свої права на вказаний житловий будинок, по причині відсутності правовстановлюючого документу на будинок, тому вимушені звернутись із вказаним позовом до суду. В судове засідання позивачі не з'явилися, проте засобами поштового зв'язку надіслали на адресу суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач - Городоцька сільська рада Іллінецького району Вінницької області позовні вимоги визнала повністю, про що до суду подано відповідний лист із проханням вирішити справу у відсутність представника сільської ради. За таких обставин, суд визнає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів та представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженнями приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до пп. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до довідки Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної груп колгоспників, станом на 15.04.1991 року склад сім'ї слідуючий: [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з чим слід встановити факт належності на праві приватної власності [PERSON], який помер [INFO], ? частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], та решти будинку - за [PERSON] Виходячи зі змісту заповіту [PERSON], відповідно до якого покійний все своє майно заповів [PERSON], враховуючи також те, що спадкоємець, яка має право на обов'язкову частку у спадщині [PERSON] відмовилась від спадкового майна (а.с. 21) вказані обставини суд визнає як підставу визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку, яка належала спадкодавцю. Окрім того, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і задовольнити позовні вимоги позивачів, оскільки вони, крім повного їх визнання відповідачем, підтверджуються поданими позивачами письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 07 березня 2013 року (а.с. 5), копією заповіту [PERSON] від 20.07.2010 року, реєстровий № 107, відповідно до якого, він заповів [PERSON] все своє майно (а.с. 6), копією технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] ( а.с. 9,10). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права, обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Враховуючи те, що позивачі на даний час не можуть оформити свої права на майно оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок, їх права підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ними відповідного права. Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази, а також враховуючи повне визнання відповідачем по справі позову, суд визнає доведеними вимоги позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved