Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.01.2015 року в розмірі 36731,10 грн., обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач уклавши з ПАТ КБ «Приватбанк» вказаний кредитний договір, отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за базовою ставкою 3,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі встановленому в договорі. В свою чергу, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за вказаним договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 22.08.2018 року становить 36731,10 грн., яка складається з наступного: 14623,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7639,44 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12243,27 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1725,29 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 24.09.2018 р. у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачу були напралені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п"ятнадцятиденний сторк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроюлено ним так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Отже, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.01.2015 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а також, що він ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, просить оформити на своє ім'я картку. В переліку зазначених у анкеті банківських послуг відсутня відмітка відповідача про обраний ним вид картки, не заповнена графа щодо обраного ним кредитного ліміту та відсутній підпис про отримання ним пам'ятки клієнта, яка містить, у тому числі, тарифи та відомості про картку. На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту у розмірі 3 000 грн. та наявної у відповідача заборгованості за кредитним договором, банк надав розрахунок заборгованості, яка станом на 22.08.2018 року становить 36731,10 грн., яка складається з наступного: 14623,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7639,44 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 12243,27 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1725,29 грн. штраф (процентна складова). Проте, зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 08.01.2015 року, за відсутності інших допустимих доказів на підтверджували волевиявлення відповідача на його укладення, та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку. Підписання відповідачем лише однієї анкети-заяви з відміткою про ознайомлення з Умовами та Правилами кредитування, не може свідчити про факт укладення кредитного договору. Крім того, наданий позивачем суду Витяг з Умов і правил надання банківських послуг також не містить підпису відповідача щодо ознайомлення з ними. Докази, які б вказували на те, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови були узгоджені між сторонами правочину, відсутні. Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів щодо досягнення сторонами кредитного договору згоди щодо всіх істотних умов на момент його укладання (08.01.2015року), суд вважає, що кредитний договір між сторонами є неукладеним, що унеможливлює вирішення питання про належність виконання відповідачем своїх зобов'язань за таким договором, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. З цих підстав суд приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в даній справі. Слід вказати, що аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року в справі №6-2320цс16 та у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 756/15188/16-ц , які враховуються судом при вирішенні даної справи в силу ст. 263 ЦПК України.

Outcome: dismissed