Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 7.12.2015 року в розмірі 12 197 грн 89 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] відповідно до умов договору отримала кредит в розмірі 1 200 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Станом на 17 лютого 2019 року відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 12 197 грн 89 коп., з яких 157,05 грн заборгованість за тілом кредиту, 2\~484,01 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6\~649,79 грн пеня за прострочене зобовязання, 1 850 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована частина), 557,04 грн штраф (процентна складова). Оскільки відповідачем кредитні зобовязання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. У судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не надала. У зв"язку з чим, суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти винесення заочного рішення не заперечував, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності\~до положень\~частини 2\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви позичальника від 7 грудня 2015 року та умов та правил надання банківських послуг, між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 7 грудня 2015 року було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит в розмірі 1 200 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором № б/н від 7 грудня 2015 року. [PERSON] не виконує належні зобовязання за кредитним договором внаслідок чого утворився борг, відповідно до розрахунку банку, який станом на 17 лютого 2019 року становить 12197 грн 89 коп., з яких 157,05 грн заборгованість за тілом кредиту, 2\~484,01 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 6\~649,79 грн пеня за прострочене зобовязання, 1850 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн штраф (фіксована частина), 557,04 грн штраф (процентна складова). У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась. Наведене дає підстави вважати вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» правомірними, а відповідача таким, що на виконання умов договору № б/н від 7 грудня 2015 року повинен відповідати за цивільними зобовязаннями, сплативши на користь банку відповідну суму боргу. Проте, вирішуючи питання про можливість застосування цивільної відповідальності до відповідача за порушення зобовязання суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15. У звязку із чим, в даних правовідносинах поряд із застосуванням штрафу з відповідача не підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 8 499 грн 79 коп., як один із видів цивільно-правової відповідальності. Відповідно до довідки щодо умов кредитування, при порушенні позичальником строків платежів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості. Враховуючи, що відповідачем було порушено умови кредитного договору щодо сплати коштів у визначені договором строки, з нього на користь позивача підлягають стягненню штрафи - 500 грн - фіксована частина і в процентному відношенні, виходячи з суми задоволених позовних вимог, у сумі 132 грн 05 коп. (2 641 грн 06 коп. х 5%). Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного доручення від 04 березня 2019 року позивачем було сплачено 1 921 грн судового збору. По справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 12 197 грн 89 коп., що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 3 237 грн 11 коп., що становить 26,83 %. А, тому у звязку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 515 грн 40 коп. (1921 х 26,83/100) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial