Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що після смерті чоловіка [PERSON] вона з малолітнім сином успадкували нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Оскільки, в даній квартирі також зареєстрований [PERSON], то з метою усунення перешкод в користуванні власністю просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що з 1994 року проживав в квартирі з цивільною дружиною та її сином [PERSON] Після смерті останнього він проживав в квартирі разом з позивачкою та її малолітнім сином, виховував останнього, допомагав по господарству, передавав кошти на утримання. Однак, в кінці вересня 2014 року позивачка змінила замок та повернула йому особисті речі. [PERSON], вважає первісні позовні вимоги безпідставними і просить вселити його у спірну квартиру. Зазначені цивільні справи Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21.11.2014 року об'єднано в одне провадження. Позивачка та її представник в судовому засіданні первісний позов підтримали, проти задоволення позову відповідача заперечували. Відповідач та його представник вимоги власного позову підтримали, проти задоволення первісного позову заперечували. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З 1991 року [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач з 08.02.1994 року станом на час розгляду справи зареєстрований в квартирі, що підтверджується довідкою КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 06.10.2014 року (а.с.56). Разом з ними проживав [PERSON] (син [PERSON]), якого виховував [PERSON] як власного сина. В період з 13 жовтня 2010 року по 4 березня 2012 року позивачка проживала у шлюбі шлюбі з [PERSON], [INFO], який зареєстровано відділом РАІДС Сумського міського управління юстиції в Сумській області, актовий запис за № 1584 (а.с.5). У них [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Позивачка с сином також зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 23.09.2014 року (а.с.10). 05.12.2012 року [PERSON] та її малолітній син [PERSON] набули права власності на вказану квартиру на підставі свідоцтв про право на спадщину (а.с.8, 9), що підтверджується копіями витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.42, 43). Розглядаючи позовні вимоги про виселення [PERSON] з квартири суд враховує, що з пояснень позивачки метою подачі позову є зняття відповідача з реєстрації, однак відповідно до вимог ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності позивачки та її сина не скасовано, правочин з набуття права власності недійсним не визнавався. Тобто, факт реєстрації місця проживання відповідача в належній позивачці та її сину квартирі порушує право власності, тому позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню. Суд критично оцінює посилання відповідача та його представника на положення Житлового Кодексу України та ст.405 ЦК України, а також доводи з приводу того, що [PERSON] є членом сім'ї [PERSON], оскільки кровне споріднення між ними відсутнє, факт проживання однією сім'єю в судовому порядку не встановлювався. Виходячи з розуміння сім'ї за житловим законодавством, відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України "до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Однак, [PERSON] до даних осіб не відноситься, не є ані батьком позивачки, ані дідом її сина. Не дають підстав для задоволення позову відповідача покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які дійсно підтвердили факт проживання відповідача однією сім'єю з померлими [PERSON] та [PERSON], однак також визнали, що [PERSON] не є батьком [PERSON] або дідом [PERSON] В зв'язку з цим, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Таким чином, вимоги первісного позову слід задовольнити, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 243,60грн.

Outcome: approved