Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення порядку користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях, тобто по 1/2 частині кожному. Вказана спірна квартира складається з 2 окремих кімнат жилою площею 18,4 м2 та 12,1 м2. На даний час в квартирі є зареєстрованими вказані сторони по справі. Протягом тривалого часу між сторонами існують суперечки та конфлікти щодо поділу користування жилими приміщеннями в спірній квартирі та оплати житлово-комунальних послуг. Фактично позивач з дитиною та своєю матір`ю займає і користується кімнатою жилою площею 18,4 м2, а відповідач - кімнатою 12,1 м2. Тому просять виділити в користування позивача кімнату жилою площею 18,4 м2, а відповідачу - кімнату 12,1 м2 в квартирі [ADDRESS] , що максимально відповідає їх часткам в праві власності на вказане житло. Місця загального користування просять залишити у загальному користуванні співвласників, крім балкону, вхід на який може відбутись тільки за користування кімнатою жилою площею 18,4 м2, чому заперечує позивач. Також просять розділити особові рахунки для окремої оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що запропонований позивачкою та її представником порядок користування жилим приміщенням порушує визначені частки власності сторін, оскільки при виділені вказаної у позові кімнати позивачці і залишення іншої кімнати у користування відповідачу за своєю жилою площею буде більше аж на 6,3 м2, що значно перевищує 1/2 частину власності позивача в даній квартирі, і відповідно є значно меншою, ніж 1/2 частина власності відповідача в даній квартирі. Крім того, відповідач також бажає зайняти для користування кімнату жилою площею 18,4 м2. Тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник 3-ї особи ЖБК „Ромашка" в судові засідання не з'явився жодного разу, про розгляд справи був неодноразово повідомлений судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як наголошує ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 26.11.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиною О.В. і зареєстрованого в реєстрі за №4-1499 (а.с.5). За змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказаний договір був зареєстрований у реєстрі зазначеним державним нотаріусом 26.11.2014 року об 11 год. 13 хв. 41 сек. (а.с.6). Таким чином, з моменту вказаної реєстрації позивач [PERSON] набула право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Відповідач [PERSON] також є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-80, виданого 24.10.2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. (а.с.26). Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних часткам - по 1/2 частині кожній. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч.1, ст.82 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є двохкімнатною, ізольованою квартирою, загальною площею 54,6 м2, жилою площею 30,5 м2, розташованою на 4 поверсі 14-типоверхового будинку, і має дві окремі ізольовані кімнати жилою площею 18,4 м2 та 12,1 м2, про що свідчить копія технічного паспорту на дану квартиру (а.с.7-10; 40-43). Як не заперечували учасники справи зареєстрованими в квартирі є сторони по справі. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3, ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом позову та виходячи з пояснень сторін та їх представників, протягом тривалого часу сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг, позивачка бажає окремо сплачувати за користування своїм житлом, як і відповідач. Фактично позивач з дитиною та своєю матір`ю займає і користується кімнатою жилою площею 18,4 м2, а відповідач - кімнатою 12,1 м2, але відповідач бажає зайняти для свого користування кімнату жилою площею 18,4 м2, тобто між сторонами існує спір про порядок користування жилим приміщенням відповідно до розміру часток власності кожної з них. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачці [PERSON] як і відповідачу [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частині від усієї спірної квартири кожному, тому, враховуючи загальну жилу площу спірної квартири, що складає 30,5 м2 (18,4 м2 + 12,1 м2), кожному із співвласників припадає для окремого користування по 15,25 м2 (30,5 м2 : 2 особи) жилої площі відповідно до частки власності, тобто 15,25 м2 жилої площі - позивачу і 15,25 м2 жилої площі - відповідачу. З цього приводу, вимога позивача [PERSON] про виділення їй у користування ізольованої кімнати жилою площею 18,4 м2, а відповідачу [PERSON] - іншої окремої кімнати жилою площею 12,1 м2, є безпідставною і такою, що порушує право спільної часткової власності відповідача, оскільки є більшим розміром (становить 60,33% від 100% всієї квартири), а ніж відповідні 15,25 м2 жилої площі на кожного співвласника, виходячи із розміру визначеної частки власності, при цьому запропоновані 12,1 м2 жилої площі іншої кімнати для [PERSON] (становить 39,67% від 100% всієї квартири) є значно меншим розміром, ніж зазначений відповідний розмір жилої площі позивачці у 18,4 м2, і не відповідає їх розміру частки власності, оскільки позивач бажає користуватись кімнатою на 6,3 м2 більше, ніж запропоновану відповідачу. За таких обставин виділення у володіння та користування позивачці саме кімнати жилою площею 18,4 м2 є несправедливим і незаконним, тому в задоволенні позову необхідно відмовити за вказаних обставин. Оскільки позовна вимога про розподіл особових рахунків сторін у спірній квартирі є похідною від вимоги про визначення порядку користування жилим приміщенням, тому вона також не підлягає задоволенню. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, тому не підлягає і задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на її користь 640 грн. судового збору.

Outcome: dismissed