Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колиба» (надалі - ТОВ «Колиба»), про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати, зобов'язання відповідача подати до Пенсійного фонду України відомості про нарахування доходу за липень 2015 року та сплатити страхові внески та податки з цього доходу. Позовні вимоги, розмір яких було збільшено під час розгляду справи, позивачка обґрунтовує тим, щопрацювала у ТОВ «Колиба» на посаді головного бухгалтера з 08.07.2003 року.У зв'язку з особистими обставинами 17.12.2014 року звільнилась, але з 20.01.2015 року знову почала працювати у відповідача також на посаді головного бухгалтера, про що зроблені відповідні записи в трудовій книжці. Впродовж 2003-2004 років отримувала заробітну плату своєчасно, але у 2015 році почались затримки з заробітною платою, за січень 2015 року - березень 2015 року заробітна плата була виплачена з запізненням, а за квітень, травень, червень та липень 2015 року заробітну плату позивачка не отримала зовсім. За час роботи у ТОВ «КОЛИБА» за період з 01.04.2015 року по 31.07.2015 року заробітна плата жодного разу не виплачена. На неодноразові усні звернення про виплату заробітної плати позивачку просили почекати і запевняли, що через 2-3 дня надійдуть кошти і вона отримає заробітну плату. 31.07.2015 року після подачі піврічних звітів позивачка так і не отримала зарплату за квітень - липень 2015 року. У зв'язку з цим, позивачка змушена була подати заяву про розірвання трудових відносин з відповідачем, бо він як роботодавець не виконував своїх зобов'язань перед працівником, хоча підприємство, а це кафе «Колиба», працювало з таким же навантаженням як і у минулому 2014 році. Наказом відповідача від 31.07.2015 року позивачку було звільнено за власним бажанням.При звільненні позивачці пообіцяли розробити графік погашення заборгованості по заробітній платі і до 01.09.2015 року цю заборгованість сплатити, потім обіцяли сплатити до кінця вересня і так кожний раз при звернені до відповідача вона отримувала тільки обіцянки. Отже, виплата належних позивачці сум 31.07.2015 року, у день звільнення, який вона працювала і була на роботі відповідачем здійснена не була. На цей час позивачка також не може отримати довідку про заборгованість по заробітній платі, розрахунок компенсації за невикористану відпустку та копію наказу про звільнення на підставі того, що у бухгалтера у жовтні звітний період не має часу, то знов у листопаді обіцяли виплатити заборгованість по заробітній платі. 05.11.2015 року позивачка звернулась до Пенсійного фонду України для отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5, з цієї форми вона дізналась, що за липень 2015 року до Пенсійного фонду України по її обліковій картці не була надана інформація про заробіток (дохід) і не були сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України. На звернення про причину неподання інформації про заробіток (дохід) за липень 2015 року бухгалтер послалась на відсутність коштів для сплати страхових внесків і як тільки будуть гроші вона подасть до ПФУ необхідну інформацію про заробіток (дохід) і перерахує страхові внески. Отже на день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з «01» квітня 2015 року по «31» липня 2015 року у розмірі - 9323,23 грн. Крім цього, у зв'язку з вказаною затримкою роботодавець зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки при звільненні, що становить - 28873,24 грн. Враховуючи, що відповідач вчинив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, що становить - 270,36 грн. Окрім цього позивачка просила суд зобов'язати відповідача подати до Пенсійного фонду України відомості про нарахування їй доходу за липень 2015 року та сплатити страхові внески та податки з цього доходу. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату, середній заробіток за весь час затримки при звільненні, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та зобов'язати відповідача подати до Пенсійного фонду України відомості про нарахування їй доходу за липень 2015 року та сплатити страхові внески та податки з цього доходу. Наголосила на тому, що на неодноразові звернення до керівництва відповідача з вимогою про проведення повного розрахунку інформації не отримала та відповідний розрахунок станом на момент розгляду справи з нею не проведений. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи судом повідомлявся належним чином. 05.04.2016 року на адресу суду надійшов гарантійний лист, з якого вбачається, ТОВ «Колиба» зобов'язується до 15.05.2016 року повністю сплатити заборгованість [PERSON] згідно своїх зобов'язань. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжк Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з копії трудової книжки позивача та як встановлено в ході судового розгляду справи сторони перебували в трудових правовідносинах. Наказом № 6К від 07.07.2003 року позивачка була прийнята в ТОВ «Колиба» на посаду головного бухгалтера та наказом № 10К від 17.12.2014 року звільнена з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Наказом № 02 від 20.01.2015 року позивачка була прийнята в ТОВ «Колиба» на посаду головного бухгалтера та наказом № 10К від 31.07.2015 року звільнена з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.12). Як вказувала позивачка в судовому засіданні при звільненні їй не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2015 року по 31.07.2015 року в розмірі 9323,23 грн., що підтверджується відповідним розрахунком наданим позивакою (а.с.48). Таким чином позовні вимоги позивачки в частині стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні в сумі 9323,23 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Зважаючи на те, що відповідачем не проведений розрахунок з позивачкою, з нього на користь позивачки на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 28873,24 грн., тобто в межах заявлених вимог за період з 03.06.2016 року по 03.06.2016 року, що становить 211 робочих днів. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, станови та організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Враховуючи, що відповідач вчинив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, що становить 270,36 грн. Також як вбачається з наданих позивачкою Індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5 від 22.01.2016 року відповідачем з липня 2015 року по січень 2016 року до Пенсійного фонду України по одліковій картці не була надана інформація про заробіток (дохід) і відповідно не були сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України (а.с.13). Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Сттатею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов"язковим державним соціальним страхування за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій. Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Статтею 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок. Відповідно до вказаної статті страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Усі роботодавці, які є страхувальниками найманих працівників, зобов'язані подавати до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду щорічні звіти за формою «ІНДАНІ» щодо розміру нарахованого заробітку та нарахованих страхових внесків за тарифами згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.97 р. № 400/97-ВР (зі змінами та доповненнями). Між тим з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Колиба» в порушення наведених норм з липня 2015 року по січень 2016 року не надало інформацію до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду щодо розміру нарахованого заробітку та нарахованих страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Оскільки обов'язок здійснювати відрахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та надання інформації щодо розміру нарахованого заробітку покладено на відповідача, оскільки він є роботодавцем позивачки, позовні вимоги в частині зобов'язання ТОВ «Колиба» подати до Пенсійного фонду України відомості про нарахування доходу за липень 2015 року та сплатити страхові внески та податки з цього доходу підлягають задоволенню. За змістом ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка надала суду належні та допустимі докази, довела суду їх переконливість, а також довела обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог. Відповідач в свою чергу доводів позивачки не спростував, жодних заперечень щодо заявленого позову на адресу суду не надав, більш того з гарантійного листа ТОВ «Колиба» направленого на адресу суду вбачається що останній фактично визнає позовні вимоги, оскільки зобов'язується повність сплатити заборгованість згідно своїх зобов'язань перед позивачкою. Та й сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на вищевикладене суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 367 ЦПК України стягнення заробітної плати позивачки з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved