Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачк [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], а також зобов'язати Дніпровський районний відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. В подальшому представник позивачки за первинним позовом свої вимоги уточнив, попросив залишити без розгляду позовну заяву в частині зобов'язання районного відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб щодо зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 24.05.2006 р. вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого їй повністю належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані 5 осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З 12.04.2012 р. [PERSON] та її малолітній син [PERSON] у вищевказаній квартирі не проживають, що підтверджується актами від 31.10.2012 р. та 30.10.2013 р., особистих речей у квартирі немає, витрат по утриманню спірної квартири не несуть, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачують, фактично мають інше місце проживання, а саме: [ADDRESS]. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] на даній житловій площі не проживають більше 1- го року без поважних причин, позивачка просила визнати їх такими, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, [PERSON] та [PERSON] (в інтересах якого діє [PERSON]) звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням шляхом усунення перешкод. Свої позовні вимоги позивачі за зустрічним позовом мотивували тим, що [PERSON] з відповідачкою [PERSON] являються сестрами по матері - [PERSON], народженими від різних батьків. Батьком [PERSON] являється [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON], [PERSON] був прийнятий в члени ЖБК "Локомотив-2", де у 1982 р. отримав ордер на житлове приміщення, а саме [ADDRESS]. За період сумісного життя ними було сплачено у повному обсязі пайові внески. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] оформила на себе особовий рахунок і вважала себе власницею квартири. Разом з тим, звернувшись у 2006 р. до правління ЖБК "Локомотив-2" з метою вступи до членів кооперативу вона дізналась, що її донька [PERSON] вже подала відповідну заяву та в подальшому оформила право власності на вищевказану квартиру на себе. Не погоджуючись з цим, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частину квартири. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2008 р. було визнано право власності [PERSON] на 49,1 частини квартири та частково скасовано рішення на підставі яких [PERSON] оформила на себе право власності на всю квартиру. Рішення суду набрало законної сили, після чого [PERSON] в подальшому своєї частки на квартиру не відчужувала. Таким чином, [PERSON] не може бути власником всієї квартири, оскільки на даний момент їй належить лише 50,9 частини квартири. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову позовні вимоги по первісному позову підтримав та просив про їх задоволення з підстав, викладених в позовній заяві, зустрічні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, оскільки обставини на які посилаються позивачі за зустрічним позовом не відповідають дійсності. Позивачка по зустрічному позову та її представник підтримали свої позовні вимоги та заперечувала проти первісного позову. Третя особа за первинним та зустрічним позовом Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення первинного позову заперечувала, просила прийняти рішення згідно чинного законодавства України, виходячи з інтересів дитини. Третя особа за первинним позовом Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явилася, письмових пояснень не надала, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив до суду письмову заяву в якій первинний позов підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Як вбачається з матеріалів справи, що позивачу за первинним позовом [PERSON] належить на праві власності спірна квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вказане свідоцтво про право власності не визнано недійсним у встановленим законом порядку. В статті 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Крім того статтею 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 405 даного Кодексу визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі але не проживають в ній з 2012 р., що також підтверджено самою [PERSON] в судовому засіданні. Доказів того, що [PERSON] є співвласником спірної квартири в ході судового розгляду до суду не надано, а також в ході судового засідання не надано доказів того, що відповідачам за первинним позовом чинились перешкоди щодо користування спірною квартирою. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved