Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між нею та відповідачем 20 листопада 2009 р. в Центральному відділі реєстрації шлюбів м.києва з державним Центром розвитку сім»ї про що зроблено актовий запис № 3354, також просила стягнути з відповідача на її користь алміенти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 січня 2015 р. до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що з 20.11.2009 р. вона перебуває в зареєстрованому шлюбу з відповідачем, з відповідачем вони мають спільного сина [PERSON] [INFO] Вказувала, що вона з дитиною проживають окремо від відповідача з січня 2013 р., не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні відносини, остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Враховуючи те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а вона рахуючи розмір її доходу не може самостійно утримувати сина, тому вона вимушена звернутись з вказаним позовом до суду. Просила задовольнити заявлені позовні вимоги на підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що з січня 2013 р. вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що примирення між нею та відповідачем не можливе, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим. Вказувала, що відповідач після припинення спільного проживання з нею, припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, зазначала, що дитина з 2009 р. перебуває на диспансерному обліку у лікаря гастроентеролога, що потребує додаткових витрат як на лікування так і харчування тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач в судове засідання пояснень щодо заявлених позовних вимог не надав, не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає можливим розгляд справи в його відсутності, з постановленням по справі заочного рішення суду відповідно до ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивачки щодо заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2009 р. шлюб зареєстровано в Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї про що зроблено актовий запис № 3354, ( а.с. 5), сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] ( а.с. 8 ). Як встановлено в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] [INFO] проживає разом з матір»ю в [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні сторони проживають окремо з січня 2013 р. і остаточно не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили почуття поваги та любові один до одного. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї стали неможливими, а тому вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на корсить держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі зазначеного,

Outcome: approved