Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

У листопаді 2017 року представник Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської обласної ради, за участю третіх осіб: Прокуратури Одеської області, Міністерства інфраструктури України, згідно уточненої позовної заяви просив: -скасувати рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 15.08.1985 р. № 480. -скасувати рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 р. № 449-ХХІ. -скасувати Свідоцтво про право власності серії САЕ № 670656 від 22 серпня 2012 року видане виконавчим комітетом Одеської міської ради. -стягнути судові витрати в розмірі 5\~600,00 гривень. При цьому посилаючись на те, що 19.11.1960 року згідно рішення Виконавчого комітету Одеської обласної ради депутатів «Про безкоштовну передачу з балансу місцевих рад депутатів трудящих на баланс Чорноморського пароплавства житлового будинку в м. Одесі по вул. Дерибасівська, 4 № 1075 на баланс Чорноморського пароплавства було передано житловий будинок по вул. Дерибасівській, 4. Згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1054 від 29.12.1960 року «Про передачу з балансу місцевих рад депутатів трудящих на баланс Чорноморського пароплавства будинку по вул. Дерибасівська, 4 будівля за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 4 знаходиться на балансі ДСК «ЧМП». Відповідно до Указу Президії Верховної Ради України № 1452-ХХІІ від 30.08.1991 року та положень Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 № 1540-ХІІ все майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організації та інших обєктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України. Статутом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 2011 року передбачено. Що майно компанії є державною власністю і належить їй на праві господарського відання. На балансі Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» перебуває будівля по вул. Дерибасівській 4, у м. Одесі, яка закріплена за підприємством на праві власності відповідно до Свідоцтва від 20.06.2006 року САА № 433537. Позивач зазначив, що оскільки господарським судом Одеської області від 11.07.2003 року порушено провадження в справі про банкрутство ДСК «ЧМП» та введено мараторій на задоволення вимог кредиторів, а також заборонено будь-які дії по відчуженню майна, передача вказаного обєкту нерухомості, суперечить вимогам Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та не дає можливості здійснити заходи по відновленню платоспроможності боржника та вчинити певні дії, направлені на погашення кредиторської заборгованості. У звязку з викладеним, позивачем порушено перед судом питання про скасування рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 15.08.1985 року № 480, також рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 року № 449-ХХІ, а також Свідоцтва про право власності серії САЕ № 670656 від 22 серпня 2012 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Міністерства інфраструктури [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Прокурор Елісашвілі О.М. заперечував щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши наведені в позові доводи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Матеріалами справи встановлено, що 19.11.1960 року згідно рішення Виконавчого комітету Одеської обласної ради депутатів «Про безкоштовну передачу з балансу місцевих рад депутатів трудящих на баланс Чорноморського пароплавства житлового будинку в м. Одесі по вул. Дерибасівська, 4 № 1075 на баланс Чорноморського пароплавства було передано житловий будинок по вул. Дерибасівській, 4. Згідно рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1054 від 29.12.1960 року «Про передачу з балансу місцевих рад депутатів трудящих на баланс Чорноморського пароплавства будинку по вул. Дерибасівська, 4 будівля за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 4 знаходиться на балансі ДСК «ЧМП». Нежитлова будівля по вул. Дерибасівській, 4 у м. Одесі - колишній будинок Російського товариства пароплавства та торгівлі, яка збудована у 1912 році за проектом архітектора [PERSON], рішенням виконавчого комітету Одеської "Обласної ради народних депутатів від 15.08.1985 № 480 прийнята під охорону держави як памятка архітектури та містобудування. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 року № 311 «Про розмежування державного майна між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», Одеською обласною радою народних депутатів 25.11.1991 року прийнято рішення № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області». Зазначеним рішенням обласної ради затверджено переліки державного майна, що передавалося у власність Одеської обласної ради народних депутатів та міст обласного підпорядкування, зокрема, міста [PERSON]. Згідно з вказаними переліками памятки історії та культури, як окремі обєкти права власності, до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів не передавалися. Відповідно до рішення Одеської обласної Ради народних депутатів від 12.05.1993 року № 449-ХХІ «Про заходи охорони та використання нерухомих пам'яток історії і культури в Одеській області» обласна рада прийняла нерухомі памятки історії і культури, до яких належить і будівля по вул. Дерибасівській, 4 у м. Одесі, у комунальну власність області. Виконавчим комітетом Одеської міської ради оформлено свідоцтво про право власності на цю будівлю ДСК «ЧМП». Наказом № 4-Д від 01.02.2000 року, погашено запис у книзі 11 неж., стр. 82 р. № 662, про реєстрацію будівлі № 4, по вул. Дерибасовській, яка знаходиться на балансі ГСК «Чорноморське морське пароплавство», за державою, в особі Верховної Ради України. Відповідно до копії рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 41 від 19.01.2001 року, відмінено рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.10.2000 р. № 630 «Про оформлення свідоцтва про право власності на будівлю, розташовану за адресою: вул. Дерибасівська, 4 державної судноплавної компанії (ДСК) «Чорноморське морське пароплавство» та доручено ОМТІ та РОН анулювати реєстрацію обєкта нерухомості будівлі по вул. Дерибасівській, 4. Рішенням обласної ради від 24.04.2003 154-ХХІУ «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст областей, управління яким здійснює обласна рада» закріплено перелік памяток культурної спадщини, що належать до спільної власності територіальних громад областей (з яких 438 памятки розташовані у м. Одесі). Водночас, усупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обмежень» та тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002, виконавчим комітетом Одеської міської ради 29.06.2005 року видано рішення «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси», відповідно до пункту 2 якого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності обєктів з нерухомості» оформлено свідоцтва про право власності на 178 обєктів нерухомого майна, у тому числі на частину Російського товариства пароплавства та торгівлі, та зареєстровано право власності на зазначений обєкт (свідоцтво про право власності від 28.02,2007 № 988963). Відповідно до копії Свідоцтва на нежитлову будівлю від 22 серпня 2012 року, посвідчено, що обєкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 4 дійсно в цілому належить територіальним громадам сіл, селищ, міст області, в особі Одеської обласної ради, на праві комунальної власності. Обєкт в цілому складається з будівлі, загальною площею 3566,9 кв. м., відображеної у технічному паспорті від 15.08.2012 року. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської обласної Ради народних депутатів від 15.08.1985 р. № 480, рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 року № 449-ХХІ. Проте, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2010 року та постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012 року справі № 2-а-412/10/1522 визнано протиправними дії виконавчого комітету Одеської міської ради щодо оформлення за Одеською міською радою свідоцтва про право власності на 178 об'єктів культурної спадщини спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, а також визнано протиправними та скасовано вказані свідоцтва, у тому числі на частину домоволодіння по вул. Дерибасівській, 4. На підставі цих судових рішень, а також прийнятих у минулі роки Одеською обласною радою рішень щодо прийняття нерухомих памяток історії і культури, до яких належить і будівля по вул. Дерибасівській, 4, у комунальну власність області, Одеською обласною радою оформлено свідоцтво серії САЕ № 796831 від 18.10.2012 року про право власності територіальних громад сіл, селищ, міст області на приміщення по вул. Дерибасівській, 4, загальною площею 3560,3 кв. м. За результатами розгляду звернення Генеральної прокуратури України та клопотання прокуратури Одеської області, за погодженням з Кабінетом Міністрів України, рішенням Одеської обласної ради №606-VI від 28.08.2012 року частину приміщень будівлі по вул. Дерибасівська, 4 у м. Одесі площею 1613,2 кв. м. передано зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області у державну власність з віднесенням до сфери управління Генеральної прокуратури України, шляхом передачі на баланс прокуратури Одеської області. У подальшому рішеннями Одеської обласної ради від 26.12.2012 №71І-VI та від 14.02.2013 №77758-VI внесені зміни до рішення обласної ради щодо уточнення загальної площі переданого обєкту - 3560,3 кв. м. Вказані рішення прийняті Одеською обласною радою відповідно до вимог законів України «Про місцеве самоврядування в України», «Про охорону культурної спадщини», «Передачу обєктів права державної та комунальної власності», за погодженням управління охорони обєктів культурної спадщини обласної державної адміністрації, а також враховані висновок та рекомендації постійної комісії обласної ради з питань управління майном спільної власності територіальних громад області. Листом від 07.04.2017 року № 0300/587, виданого Управлінням обласної ради з майнових відносин ООР, повідомлено, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12 травня 1993 року № 449-ХХІ «Про заходи охорони та використання нерухомих памяток історії і культури в Одеській області, обласна рада прийняла нерухомі памятки історії і культури в комунальну власність. Право власності держави в особі Генеральної прокуратури України на будівлю зареєстровано 11.06.2013 року. Крім того, рішенням Одеської обласної ради від 21.02.2014 № 1066-VT вказану будівлю виключено з Переліку обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада. Згідно до довідки від 30.11.2017 року № 01-28/562, будівля за адресою: вул. Дерибасівська, 4 рішенням Одеського облвиконкому від 15.08.1985 р. № 480 прийнята під охорону держави, як памятка архітектури та містобудування місцевого значення. Наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 р. № 728/0/16-08 занесена до Державного реєстру нерухомих памяток України за категорією місцевого значення, охоронний номер 225-Од. Як вбачається з позовної заяви ДСК «ЧМП» зазначається, що право власності підприємства на будівлю підтверджено виданими виконавчим комітетом Одеської міської ради Свідоцтвами про право власності від 24.10.2000 року та 20.06.2006 року, копії яких додано до позову. Проте, зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки в наведених Свідоцтвах власником майна визначено державу в особі Верховної Ради України та Міністерства транспорту та звязку України. Не заслуговує на увагу також твердження позивача щодо приналежності будівлі, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 4 ДСК «ЧМП» на праві власності через її перебування на балансі підприємства. Статтями 324-327 Цивільного кодексу України визначено об'єкти та суб'єктів права власності Українського народу, права приватної власності, права державної власності, права комунальної власності. Основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (стаття 133 Господарського кодексу України) . Стаття 136 Господарського кодексу України визначає право господарського відання речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Таким чином, слід зазначити, що перебування майна на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на нього, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації). Крім того, ДСК «ЧМП», порушуючи питання щодо скасування рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 15.08.1985 року № 480 та рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 №449-ХХІ, посилається на вимоги 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, позивачем наголошується на тому, що виключно керуючий санацією має право відчужувати та розпоряджатися майном підприємства, зокрема, будівлею по вул. Дерибасівській, 4 у м. Одесі. Проте, наведені твердження є безпідставними, оскільки розпочата у липні 2003 року процедура банкрутства підприємства не впливала та не може вплинути на законність й обґрунтованість рішень відповідача, прийнятих у 1985 та 1993 роках, Одеська обласна рада як законний власник майна мала право розпорядження ним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Між тим, позивач як на підставу заявлених вимог про скасування рішень обласної ради послався на договір оренди нерухомого майна від 19.07.2011 року та умови його виконання прокуратурою області, які не стосуються обставин справи та не містять інформації щодо предмету позову. Відповідно до частини 3, 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АРК або органів місцевого самоврядування. Слід зазначити, що оскаржувані рішення виконавчого комітету від 15.08.1985 року №480 та 12.05.1993 року №449-ХХІ, є виконаним та вичерпали свою дію внаслідок виконання. З урахуванням даних рішеннь виконавчого комітету та інших документів, вжито заходи щодо охорони нерухомих памяток історії та культури в Одеській області, права та законні інтереси позивача не порушено, через що підстави для їх скасування судом відсутні. З цього приводу, Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У звязку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних прав або обовязків, в тому числі обовязок забезпечити виконання наданого відповідно до підпорядкованості доручення. Оскільки оскаржувані рішення виконавчого комітету є ненормативними актами, які вже були одноразово застосовані та дія яких вичерпалась виконанням, більше не породжують наслідків як для осіб, яким вони адресовані, так і для інших осіб, тому заявлений у цій судовій справі позов не може бути задоволений. Таких висновків дійшла і колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що знайшло своє відображення у постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі № 21-394а14 та від 24.02.2015 року у справі №21-34а15. Крім того, у своїй постанові від 03.02.2015 року в справі № 21-617а14 Верховний Суд України зазначив, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть. Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії. Не заслуговують на увагу й доводи ДСК «ЧМП» щодо дотримання строку позовної давності у справі з огляду на наступне. ДСК «ЧМП», звернулася до суду із позовною заявою, у якій заявлено вимоги до органу місцевого самоврядування щодо скасування рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів від 15.08.1985 р. № 480 та рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 р. № 449-ХХІ. Отже, право на предявлення позову виникло до 01.01.2004 року, а тому до позову застосовується позовна давність, встановлена законодавством, що діяло для відповідних позовів раніше, а саме Цивільний кодекс УРСР (1963р.). За приписами ст. 71 Цивільного кодексу УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 76 зазначеного Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи, сторонам по справі ще 15.08.1985 р було відомо про рішення виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів № 480 та 12.05.1993 р. про рішення Одеської обласної ради народних депутатів № 449-ХХІ. Отже, суд дійшов висновку, що з цього моменту в них виникло право на захист свого порушеного права, і з цього моменту почався перебіг строку позовної давності. Невикористання свого права на захист цивільних прав не є підставою для поновлення строку позовної давності. Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Щодо вимог позивача про скасування Свідоцтва про право власності серії САЕ № 670656 від 22 серпня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, суд зазначає наступне. Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього. У вказаній судовій справі Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» оспорює та просить скасувати Свідоцтва про право власності на обєкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 4 на серії САЕ № 670656 від 22 серпня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради. Свідоцтво було видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської обласної Ради народних депутатів від 15.08.1985 р. № 480, рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 року № 449-ХХІ. З урахуванням наведеного Верховним Судом України наведено висновок, відповідно до якого відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим цивільним позовом. Слід також зауважити, що оскаржуване рішення виконавчого комітету є типовим. Воно прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Жодних додаткових тверджень та обґрунтувань на спростування цього в позові не наводиться. Поряд з цим, відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції інших судів. Отже, доводи позивача щодо порушення оскаржуваними рішеннями органу місцевого самоврядування його прав, а також необхідність захисту прокуратурою Одеської області інтересів підприємства є необґрунтованими. Таким чином, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачем порушено його права та законні інтереси, через що заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed