Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Разом з позивачем в належній їй квартири зареєстрований [PERSON], який доводиться їй онуком. Відповідач [PERSON] з 2005 року в зазначеній квартирі не проживає, не приймає участі в її утриманні та жодних його особистих речей в квартирі немає. Однак, наявність реєстрації постійного місця проживання відповідача в належній позивачу квартирі створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати за нього деякі комунальні послуги, що зокрема, позбавляє її можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, однак повістка була повернута суду за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.21). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає доцільним провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Так, відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319\~\~ЦК\~\~України\~\~власник\~\~володіє,\~\~користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Частиною 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень\~\~ч. 1\~ст. 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що \~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, член сім'ї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад один рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин. Як встановлено судом, [PERSON] на праві особистої власності належить квартира належить квартира [ADDRESS] (а.с.3,10,12,13). Разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] зареєстрований її онук [PERSON] відповідач по справі (а.с.5,6). З 2005 року відповідач [PERSON] в даній квартирі не проживає, що підтверджується відповідним [PERSON] № 409 від 19 грудня 2017 року, затвердженим директором ТОВ "КК "ДомКом Нікополь" [PERSON] (а.с.5), не приймає участі в її утриманні, не сплачує комунальні платежі та жодних його особистих речей в квартирі немає. Враховуючи те, що відповідач з 2005 року не користується спірною квартирою без поважних причин,добровільно не бажає знятися з реєстрації, суд приходить висновку, що [PERSON], відповідно до вимог ст. 405 ЦПК України втратив право користування квартирою №\~25 в будинку № 21 по вул. Першотравнева в м. Нікополі Дніпропетровської області. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;. Оскільки під час звернення до суду з даним позовом позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави. За таких обставин, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved