Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у скоєнні злочинів з використанням службового становища публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» завило позов про стягнення солідарно з вказаних осіб 756 375,56 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 листопада 2011 року вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області в частині вирішення цивільного позову скасовано і справу в частині цивільного позову передано на розгляд в порядку цивільного судочинства. Справа розглядалась Ічнянським районним судом і апеляційним судом Чернігівської області. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року рішення Ічнянського районного суду від 14 травня 2013 р. та рішення і ухвала апеляційного суду Чернігівської області від 27 серпня 2013 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги. В уточнюючій позовній заяві від 24 лютого 2014 року (а.с. 3-7 т. 3) позивач, посилаючись на те, що злочинними діями відповідачів банку було заподіяно значної матеріальної шкоди, просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] і сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП» 299 732 гр. 87 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2014 року позов задоволений, на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з [PERSON], [PERSON], [PERSON], СТОВ «ТЕМП» у солідарному порядку стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 299 732 грн. 87 коп. Апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції подані відповідачами [PERSON] і сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМП». [PERSON] в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Ічнянського районного суду і ухвалити нове рішення, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення. Відповідач стверджує, що її діями шкода банку не завдана, оскільки кредити забезпечені договорами застави на суму, яка значно перевищує заборгованість. На думку [PERSON] відповідати перед банком на підставі договорів застави має сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕМП». Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕМП» в апеляційній скарзі також просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення. Відповідач вважає, що юридична особа не може нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну злочином, оскільки законом не передбачена кримінальна відповідальність юридичних осіб. На думку відповідача, також неможлива його солідарна відповідальність з іншими відповідачами. Апелянт посилається на те, що СТОВ «ТЕМП» відповідає за договорами застави, виконавчі написи нотаріуса щодо яких виконуються Державною виконавчою службою. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] задоволена бути не може, а апеляційна скарга сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМП» підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового, виходячи з наступного. Задовольняючи вимоги банку про стягнення з усіх відповідачів у солідарному порядку 299 732 грн. 87 коп. на відшкодування шкоди, завданої злочином, суд першої інстанції виходив з того, що така шкода завдана спільними злочинними діями [PERSON], [PERSON], [PERSON], а СТОВ «ТЕМП» було зацікавлене в отриманні кредитних коштів його працівниками. Такі висновки суду не можна визнати повністю обґрунтованими, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року (з наступними змінами і доповненнями), особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Відповідальність осіб, які спільно заподіяли шкоду, у частці відповідно до ступеня їхньої вини, може бути визначена судом за заявою потерпілого. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язків для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи чинені вони цією особою. По справі встановлено, що вироком Ічнянського районного суду від 27 травня 2011 року, який набрав чинності 15 листопада 2011 року відповідно до ухвали апеляційного суду Чернігівської області, [PERSON] і [PERSON] визнані винними у скоєнні злочинів, внаслідок яких позивачу завдані матеріальні збитки. У кримінальному провадженні встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] своїми узгодженими діями, які полягали в укладенні фіктивних кредитних договорів від імені фізичних осіб з використанням завідомо недостовірних документів про фінансовий стан позичальників, заподіяли ПАТ «Державний ощадний банк України» збитки в розмірі 340 000 грн. Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових обов'язків) треба розуміти виконання роботи, обумовленої трудовим договором (контрактом), посадової інструкції, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця так і за її межами , протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності не несе. Відповідач [PERSON] у період вчинення злочинних дій перебував на посаді директора СТОВ «ТЕМП». Однак, його злочинні дії, спільні і узгоджені з діями керуючої Ічнянським відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON], які полягають в укладенні кредитних договорів з ПАТ «Державний ощадний банк України» від імені фізичних осіб із застосуванням завідомо недостовірних документів, виходять за межі його трудових обов'язків, оскільки як директор товариства він не уповноважений укладати договори від імені фізичних осіб. Відповідно, не може бути застосована ст. 1172 ЦК України і покладена відповідальність за завдану злочином шкоду на СТОВ «ТЕМП» солідарно з іншими відповідачами. Відповідач [PERSON] обвинувачувалась у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України (а.с.24 т.1). Спільність і узгодженість дій [PERSON] з діями [PERSON] і [PERSON], внаслідок яких завдана шкода позивачеві, не встановлена. Відтак, відсутні підстави для покладення на неї солідарної відповідальності. Апеляційна скарга [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки вина її у заподіянні шкоди встановлена вироком суду, розмір шкоди підтверджений належними доказами, позивачем в уточненій позовній заяві враховані всі кошти, що надійшли від інших осіб на погашення заборгованості. Доводи апеляційної скарг щодо можливості банку відшкодувати свої збитки шляхом звернення стягнення на заставлене майно СТОВ «ТЕМП» не є підставою для задоволення скарги. Відповідальність [PERSON] має нести відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки шкода позивачу заподіяна узгодженими спільними діями [PERSON] і [PERSON], то відповідальність має бути згідно з ч.1 ст. 1190 ЦК України, солідарною. Крім того, [PERSON] вчинила злочинні дії при виконанні посадових обов'язків керуючого Ічнянського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України», до яких входить і укладення кредитних договорів від імені юридичної особи, і її повна матеріальна відповідальність перед позивачем передбачена також ч.2 ст. 134 КЗпП України. Внесення третіми особами, які визнають наявність у них зобов'язань за договорами застави, певних коштів в рахунок відшкодування збитків банку, не звільняють осіб, злочинними діями яких така шкода завдана, від матеріальної відповідальності. Ціна позову позивачем розрахована з врахуванням коштів, які надійшли від СТОВ «ТЕМП» і державної виконавчої служби (а.с. 8-11 т.3), а тому позов підлягає задоволенню у заявленому розмірі 299732 грн. 87 коп. шляхом стягнення цієї суми у солідарному порядку з відповідачів [PERSON] і [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] і [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір по 2247 грн. 99 коп. з кожного. Зазначена сума складається з 1% від задоволених вимог за розгляд справи у суді першої інстанції (2997,33 : 2 = 1498,66) та 50% від цієї суми за розгляд касаційних скарг (1498,66 : 2 = 749,33).

Outcome: partial