Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача майнової шкоди в порядку регресу. В позові зазначив, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем з 14 жовтня 2011 року по 2 червня 2014 року, працюючи водієм автотранспортних засобів (вантажних автомобілів). Звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку із скороченням штату. Під час знаходження відповідача у відрядженні 21 червня 2012 року в ході виконання розвантаження транспортних засобів в кінцевому пункті маршруту з вини [PERSON] ушкоджено три транспортних засоби, один з яких відповідач перевозив за дорученням позивача на виконання договору № 0811-НЕП від 31.08.2011 року між публічним акціонерним товариством «Запорізький автомобілебудівний завод» і товариством з обмеженою відповідальністю «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ», а саме: автомобіль ЗАЗ CHANCE NF69W031, Vin [NUMBER], а два автомобілі - ЗАЗ VIDA SF6950, Vin [NUMBER] та ЗАЗ VIDA SF6950, Vin [NUMBER] - зберігалися в зазначеному місці. Майнова шкода, спричинена автомобілям, становить 13312, 19 доларів США, які станом на 30 травня 2013 року, коли позивач і товариство з обмеженою відповідальністю «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» провели залік взаємних вимог, еквівалентні 106404 грн. 33 коп. Оскільки позивач розрахувався з замовником перевезення шляхом заліку взаємних вимог, просить в порядку регресу стягнути з відповідача на його користь вказану суму, а також покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про його задоволення. Відповідач позов визнав частково. Не заперечуючи проти того, що шкоду спричинено його винними діями, вважає, що її розмір є завищеним і не відповідає вартості фактично отриманих автомобілями ушкоджень. Крім того, просить при вирішенні питання про розмір відповідальності врахувати його незадовільний майновий стан, оскільки в червні 2014 року він звільнений з підприємства за ініціативою уповноваженого власником органу, єдиним джерелом його доходів є допомога по безробіттю, яку він почав отримувати з 3 липня 2014 року. Крім того, він має статус учасника бойових дій, страждає гіпертонічною хворобою, у зв'язку з якою отримав рекомендації лікарсько-консультативної комісії про можливість свого працевлаштування без нічних змін та тривалих відряджень. Доказів в обґрунтування тверджень про необ'єктивний розрахунок шкоди не надав. У зв'язку з викладеним відповідач просить про часткове задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Запорізький автомобілебудівний завод» з 14 жовтня 2011 року по 2 червня 2014 року, працюючи водієм автотранспортних засобів (вантажних автомобілів). Звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 14, 146). Під час знаходження відповідача у відрядженні 21 червня 2012 року в ході виконання розвантаження транспортних засобів на складі замовника - закритого акціонерного товариства «ЗАЗАВТОРУС» в селищі Новий Побут Чеховського району Московської області з вини [PERSON] ушкоджено три транспортних засоби, один з яких відповідач перевозив за дорученням позивача на виконання договору про надання транспортно-експедиторських послуг № 0811-НЕП від 31.08.2011 року між публічним акціонерним товариством «Запорізький автомобілебудівний завод» і товариством з обмеженою відповідальністю «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» (а. с. 23), а саме: автомобіль ЗАЗ CHANCE NF69W031, Vin [NUMBER], а два автомобілі - ЗАЗ VIDA SF6950, Vin [NUMBER] та ЗАЗ VIDA SF6950, Vin [NUMBER], які належать ЗАТ «ЗАЗАВТОРУС», - зберігалися в зазначеному місці (а. с. 27). Вартість спричиненої ЗАТ «ЗАЗАВТОРУС» шкоди становить 13312,12 доларів США, при цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ CHANCE NF69W031, Vin [NUMBER], який відповідач отримав від позивача на підставі разової довіреності (а. с. 22), обчислюється сумою в 6377,6 доларів США (а. с. 29, 54-138). Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно із ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як випливає з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що грунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Згідно із ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Винуватість відповідача у спричиненні шкоди підтверджують акт про ушкоджені автомобілі (а. с. 27), акт службового розслідування за фактом ушкодження товарних автомобілів (а. с. 139). Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку В силу п. 2 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. При вирішенні позову суд виходить з того, що майнову шкоду, заподіяну отримувачу вантажу - закритому акціонерному товариству «ЗАЗАВТОРУС», - відшкодовано замовником транспортних послуг - товариством з обмеженою відповідальністю «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» шляхом перерахування суми шкоди в розмірі 13312,19 доларів США (а. с. 28), а замовнику транспортних послуг - публічним акціонерним товариством «Запорізький автомобілебудівний завод»на підставі претензії «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» (а. с. 29), яким у відповідності до ст. 601 ЦК України проведено зарахування взаємних вимог з ТОВ «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ» на зазначену суму, що станом на день проведення заліку, а саме: на 30 травня 2013 року, становила 106404 грн. 33 коп. (а. с. 31). Задовольняючи позов частково, суд бере до уваги, що підставою для покладення відповідальності у повному розмірі спричиненої шкоди є отримання відповідачем під звіт за разовою довіреністю одного із трьох ушкоджених автомобілів, а саме: автомобілю ЗАЗ CHANCE NF69W031, Vin [NUMBER] (а. с. 22), вартість спричиненої шкоди якому становить 6377,6 доларів США, або 50957 грн. 02 коп. виходячи із співвідношення долару США до української гривні станом на час проведення взаємозаліку зобов'язань суб'єктів господарювання (7 грн. 99 коп. за один долар США х 6377,6 доларів США). Що стосується шкоди, заподіяної двом іншим автомобілям, відповідальність [PERSON] за її відшкодування в силу наведеної ст. 132 КЗпП України має обмежуватися його середнім заробітком, так як передбачених законодавством підстав для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності немає. Оскільки позивач спрямовує свої твердження в русло вимог про повне відшкодування шкоди і не надає суду відомостей про розмір середньомісячного заробітку [PERSON], суд з урахуванням принципів диспозитивності і змагальності цивільного процесуального законодавства не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині вимог на користь позивача. Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану. Враховуючи те, що єдиним джерелом доходів відповідача є допомога по безробіттю, виплата якої розпочалася з 3 липня 2014 року, наявність у нього хронічного захворювання (а. с. 143), статусу учасника бойових дій, суд вважає за можливе застосування положень наведеної частини другої статті 137 КЗпП України і зменшення шкоди, що підлягає відшкодуванню, до 45000 грн. Згідно із ст. 233КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, а в силу роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Враховуючи, що днем виплати третій особі майнової шкоди є день припинення зобов'язання шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог позивача і товариства з обмеженою відповідальністю «АСКО-ЕКСПЕДИЦІЯ», яке мало місце 30 травня 2013 року (а. с. 31), а в межах встановленого ст. 233 КЗпП України строку, а саме: 29 травня 2014 року (а. с. 33), позивач направив поштою до суду цей позов, суд погоджується з доводами позивача про те, строк звернення до суду ним не пропущений. Вирішуючи позов на користь позивача, суд не бере до уваги твердження відповідача про недоцільність виконанням ним робіт в нічні зміни та тривалих відряджень, як випливає з рекомендацій в наданій ним довідці лікарсько-консультативної комісії (а. с. 143), оскільки позивач, як встановлено судом, не був обізнаний про наявність такого висновку, який відповідач мав би надати суб'єкту господарювання при вирішенні питання про його відрядження, проте, скориставшись своїм правом на власний розсуд, утримався від цих дій. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягає і судовий збір в розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial