Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить припинити право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Визнати, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Визнати право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в рівних частках, тобто по 1/2 частки кожному. Стягнути з відповідача на свою користь сплачені нею судові витрати: судовий збір в розмірі 380 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 травня 2000 року остання уклала шлюб з відповідачем, [PERSON] який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області і з яким прожила однією сім'єю до квітня 2012 року (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] [INFO] (а.с. 9). За час подружнього життя, за спільні кошти останніми було придбано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею - 29,6 кв. м., загальною площею - 44 кв.м. Договір купівлі-продажу спірної квартири від 19 квітня 2006 року посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі правочинів за № 1180 (а.с. 13). Даний договір купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2006 року оформлено на ім'я відповідача. Квартира складається із наступних приміщень: житлових кімнат площею - 11,9 кв. м., 17,7 кв.м., кухні - площею 7,4 кв.м, коридору площею - 3,0 кв.м, ванної кімнати - площею 2,0 кв.м, сполученої з вбиральнею - площею 1,0 кв.м. (а.с. 15). У зв'язку із припиненням сімейних відносин, згідно рішення Енергодарського міського суду від 06.04.2012 року їхній шлюб розірваний. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно. Вказує, що на теперішній час, між нею та відповідачем виник спір щодо порядку володіння і розпорядження квартирою. В добровільному порядку відповідач не погоджується визнати її право спільної часткової власності на майно (квартиру), що придбане у період шлюбу. Вказує, що на даний час між нею та відповідачем встановлений наступний порядок користування спірною квартирою. Так, вона разом з донькою користується житловою кімнатою №6 на плані технічного паспорта площею 17,7 кв.м, а відповідач користується житловою кімнатою №5 на плані технічного паспорта площею 11,9 кв. м., всі інші приміщення залишаються в загальному користуванні. У судове засідання позивач не з'явилася, та надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 22). У судове засідання відповідач не з'явився, та надав заяву про розгляд справи у його відсутність, визнавши позов в повному обсязі (а.с. 23). Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це повністю кореспондується зі ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, яка передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Між нами не було жодної домовленості про розподіл майна та шлюбний договір не укладався. Згідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Спірна квартира є неподільною річчю, тому її неможливо розподілити в натурі. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 вищеназваної Постанови Пленуму Верховного суду України встановлює, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно,,встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб ( не відповідача) , суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших доказів. Ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає підстави для задоволення позовних вимог у випадку визнання їх відповідачем. На підставі вищенаведеного суд вважає, що правовідносини між сторонами щодо визнання часток власності у майні подружжя є безумовними, які не порушують права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі у зв'язку з їх визнанням відповідачем без з'ясування і дослідження інших доказів. Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved