Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») 07 липня 2016 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.01.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач зобовязання за кредитним договором не виконує, станом на 31.05.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 55\~131,48 грн., з яких 14\~620,00 грн. заборгованість за кредитом; 37\~209,98 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2\~601,50 грн. штраф (процентна складова), просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість (а.с. 2 3 т. 1). Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 02 серпня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.01.2013 року станом на 31.05.2016 року в загальному розмірі 51\~829,98 грн., з яких 14\~620,00 грн. заборгованість за кредитом; 37\~209,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, та на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору 1\~295,50 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 53 54 т. 1). Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 71 т. 1). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 37\~209,98 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Зазначає, що підвищення процентної ставки за кредитом з 27,6% до 32,4%, а потім до 42,00% позивачем здійснено в порушення вимог ст. 628, ст. 10561 ЦК України. Позивачем не надано суду доказів того, що він був повідомлений про зміну процентної ставки у порядку, встановленому пунктами 1.1.3.2.4, 1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач не міг його повідомити про зміну процентної ставки, оскільки він мешкає у м. Авдіївка, що розташовано в зоні проведення антитерористичної операції ні лінії зіткнення, де відділення ПриватБанку з травня 2014 року до літа 2016 року не працювали; через активні постійні бойові дії на території міста тривалий час був відсутній мобільний зв'язок та електропостачання і він, як споживач та сторона кредитного договору, через незалежні від нього обставини не міг знати про суттєву зміну процентної ставки. Вважає, що підвищення процентної ставки за кредитним договором з 27,6% до 32,40%, а потім до 42%, є недійсними, і відповідно нарахування заборгованості за цими підвищеними відсотками є безпідставним (а.с. 112-114 т. 1). В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не з'явився, зявився його представник [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09 грудня 2016 року (а.с. 135 т. 1), доводи апеляційної скарги підтримав. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], яка діє на підставі довіреності ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 грудня 2016 року № 7745-К-О (а.с. 203 т. 1), яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача [PERSON] підлягає задоволенню частково, рішення\~ суду зміні з наступних підстав. Сторони визнають, що 15.01.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 15\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.01.2013 року, наданого позивачем до позовної заяви, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31.05.2016 року складає 55\~131,48 грн., з яких: 14\~620,00 грн. заборгованість за кредитом; 37\~209,98 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 200,00 грн. пеня та комісія; 3\~101,50 грн. - штрафи (а.с. 4-5 т. 1). З зазначеного розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом в період з вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року відповідачу нараховані з процентної ставки 27,6%, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 32,4%, з 01 квітня 2015 року в розмірі 42,0% (а.с. 4-5 т. 1). Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, має заборгованість за кредитом в розмірі 14\~620,00 грн. та за процентами за користування кредитом в розмірі 37\~209,98 грн., яка підлягає стягненню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, комісії, штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що місто Авдіївка, де постійно проживає відповідач, відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-У11 від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до частин першої та третьої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі. У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. По цій справі рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 14\~620 грн. та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафів сторонами не оскаржується. В апеляційній скарзі відповідач оскаржує рішення суду лише в частині стягнення з нього заборгованості за процентами в сумі 37\~209,98 грн.(а.с. 112-114 т. 1). Враховуючи зазначене, відповідно до частин першої та третьої статті 303 ЦПК України, по цій справі апеляційним судом перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги відповідача, тобто в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 37\~209,98 грн. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 37\~209,98 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує та має заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 37\~209,98 грн. Проте, як вбачається з рішення суду розрахунок зазначених процентів та законність підстав підвищення розміру процентів за користування кредитом, суд першої інстанції не перевіряв. Справа судом першої інстанції була розглянута у відсутність обох сторін. Відомості щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи в матеріалах справи відсутні. В матеріалах справи є довідка про доставку [PERSON] 19 липня 2016 року SMS повідомлення про розгляд справи 02.08.2016 року, проте зазначена довідка відповідальною особою суду не підписана (а.с. 47) та в матеріалах справи відсутня заява [PERSON] щодо направлення йому про розгляд справи SMS повідомлень. Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України. Згідно частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким,що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина 2 ст. 207 ЦК). На підтвердження укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] договору приєднання, позивачем надано анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15 січня 2013 року (а.с. 6 т. 1). Згідно цієї анкети-заяви відповідач [PERSON] просив ПАТ КБ «ПриватБанк» видати йому платіжну карту та своїм підписом погодився з тим, що ця заява разом з [PERSON] клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6 т. 1). Згідно розділу 2.1.1 «Кредитні карти» Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року (в редакції, яка діяла станом на 01 січня 2013 року, яка розміщена на сайті ПАТ КБ Приватбанк https://privatbank.ua/terms/), Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної Клієнтом. [PERSON] та відкриття [PERSON] здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Картки (п.2.1.1.1). Пунктом 2.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у [PERSON] Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання [PERSON], зазначена в Заяві. Згідно анкети-заяви про приєднання, яка підписана відповідачем, за нею можливо отримання таких видів карт: Платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна», «Зарплатний пакет», Картка «Gold», «Пенсійна карта», «Ощадкнижка» (депозит) та ще дві картки, назву яких прочитати неможливо через проставлення на них печатки (а.с. 6 т. 1). В порушення вимог пункту 2.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг в наданій позивачем анкеті-заяві [PERSON], яку останній підписав 15.01.2013 року, відсутня відмітка про вид картки, яку [PERSON] просив йому видати і відповідно про вид картки, яку Банк видав відповідачу, та дату її видачі. На пропозицію апеляційного суду надати кредитну карту, яка була отримана відповідачем, його представник пояснив, що отримана відповідачем кредитна карта в теперішній час у відповідача відсутня і уточнити вид отриманої відповідачем кредитної карти він не може. Враховуючи, що в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не зазначено вид карти, яку Банк видав відповідачу [PERSON], відсутній підпис [PERSON] за отримання карти, ухвалою апеляційного суду Донецької області від 12 грудня 2016 року, яка постановлена як окремий процесуальний документ, у позивача за клопотанням представника відповідача були витребувані: - документ, що підтверджує отримання [PERSON] на підставі кредитного договору №б/н від 15 січня 2013 року платіжної кредитної карти певного виду та строк її дії; - памятку клієнта (довідку про умови кредитування за кредитним договором № б/н від 15 січня 2013 року, укладеним з [PERSON]О.), яка підписана [PERSON] (а.с. 140-144 т. 1) Проте зазначена ухвала апеляційного суду позивачем фактично не виконана. На виконання ухвали про витребування документів позивачем надано два скріншота «Фото клієнта з карткою» (а.с. 204-205 т. 1) та скріншот списку карт на імя [PERSON] (а.с. 206 т. 1). Проте жодний з зазначених документів не містить відомостей щодо виду кредитної карти, яка отримана відповідачем, та не містить підпису відповідача про отримання зазначених кредитних карт. В запереченнях на апеляційну скаргу від 18.01.2017 року представник позивача послалась на те, що [PERSON] клієнта/довідка про умови кредитування/ видається лише клієнту, а тому банк не має можливості надати її апеляційному суду (а.с. 198 202 т. 1). Проте зазначені пояснення представника позивача суперечать як анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15.01.2013 року, так і пункту 2.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, згідно яких [PERSON] клієнта, в якій визначений вид картки, яку Банк видав клієнту, є невідємною частиною укладеного між банком та клієнтом Договору про надання банківських послуг, а тому відповідно до статті 1055 ЦК України, яка передбачає обовязкову письмову форму кредитного договору, має бути обовязково у позивача. В судовому засіданні апеляційного суду 30 січня 2017 року представник позивача [PERSON] пояснила, що в січні 2013 року відповідач отримав на підставі заяви від 15.01.2013 року платіжну картку кредитку «Універсальна», а 02 вересня 2013 року отримав ще одну картку - «Gold», та просила оголосити у судовому засіданні перерву з метою уточнення відомостей щодо наявності у Банку [PERSON] клієнта/довідки про умови кредитування, підписаної [PERSON] Ухвалою апеляційного суду від 30 січня 2017 року клопотання представника позивача було задоволено та їй повторно було надано можливість надати до суду [PERSON] клієнта/довідку про умови кредитування, що є невідємною частиною укладеного між банком та [PERSON] Договору про надання банківських послуг (а.с. 9-12 т. 2). Проте в судове засідання 07 лютого 2017 року представник позивача [PERSON] клієнта/довідку про умови кредитування, що є невідємною частиною укладеного між банком та [PERSON] Договору про надання банківських послуг, так і не надала. До додаткових пояснень на апеляційну скаргу від 06.02.2017 року представник позивача додала документ, який на її думку є памяткою клієнта (а.с. 22 - 29 т. 2). Проте зазначений документ: - по-перше, не містить назви і дати його створення; - по-друге, він стосується карти «Універсальна Gold», яка за поясненнями самого представника позивача була видана відповідачу лише в вересні 2013 року, і станом на 15 січня 2013 року, цей документ не міг бути невідємною частиною укладеного між банком та клієнтом [PERSON] 15 січня 2013 року Договору про надання банківських послуг; - по-третє, за своїм змістом зазначений документ стосується необмеженого кола осіб, яким надається інформація щодо можливостей та порядку користування картою «Універсальна Gold», тобто має характер рекламної інформації щодо конкретного банківського продукту - карти «Універсальна Gold», він не має жодного посилання на клієнта [PERSON] і в розумінні пункту 2.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг та анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 15.01.2013 року, статей 207, 1054 та 1055 ЦК України не є [PERSON] клієнта/довідкою про умови кредитування, в якій визначений вид картки, яку Банк видав відповідачу, та яка є невідємною частиною Договору про надання банківських послуг, укладеного між банком та відповідачем [PERSON] Відповідно до статей 1054, 10561 ЦК України розмір процентної ставки за користування кредитом є істотною умовою кредитного договору. Відповідно до частини 2 статті 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Жодного документа, який би підтверджував у формі, встановленій законом, досягнуту між сторонами домовленість сторін щодо розміру процентів, типу процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядку їх сплати за кредитним договором, що є предметом позову по цій справі, незважаючи на витребування таких доказів апеляційним судом, позивачем суду не надано. Додані позивачем до позовної заяви «Тарифи по престижним картам Visa (а.с. 7-8 т. 1) не є доказом домовленості сторін по цій справі щодо розміру та типу процентної ставки, оскільки надані тарифи стосуються карти «Універсальна Gold», докази щодо отримання якої [PERSON] позивачем суду не надані. Відповідно до пояснень представника позивача у судовому засіданні апеляційного суду карта «Універсальна Gold» відповідачем в січні 2013 року на час укладення договору про надання банківських послуг не видавалася, йому була видана карта «Універсальна». Посилання представника позивача на те, що спірна заборгованість за кредитним договором стосується саме карти «Універсальна Gold», яку відповідач отримав в вересні 2013 року, не спростовують висновків суду, оскільки предметом позову є кредитний договір № б/н від 15 січня 2013 року і всі наступні зміни до цього договору, зокрема, отримання відповідачем карти «Універсальна Gold», мають бути оформлені у формі, визначеній законом у цій справі в письмовій формі. За відсутності [PERSON] клієнта/Довідки про умови кредитування за кредитним договором від 15.01.2013 року, в якій визначається вид карти, яку банк видав клієнту [PERSON], неможливо встановити істотні умови кредитного договору, а саме, процентну ставку на місяць чи на рік за користування кредитом, пільговий період щодо нарахування процентів по кожній траті, розмір щомісячних платежів та взагалі строк дії кредитної картки. У звязку з цим неможливо перевірити і законність підвищення позивачем процентної ставки з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року, оскільки підвищення процентної ставки згідно наданих позивачем наказів № 906 СП-2014-69 15682 від 18 серпня 2016 року та № 906 СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року стосувалося не всіх карт, які видаються банком, а лише кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold» та «Юніор» (а.с. 207 213, а.с. 214-224 т. 1). Проте, в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 9 грудня 2016 року, та якому відповідачем надано право вести його справи в судах з усіма правами, що надані законом, зокрема, відповідачу (а.с. 135 т. 1), визнав, що розмір процентів за користування кредитом між банком та [PERSON] був досягнутий 27,6% на рік, що заборгованість за процентами за користування кредитом за період з жовтня 2013 року по 31 травня 2016 року, що є предметом позову складає 15\~370,33 грн., про що надав відповідний розрахунок (а.с. 33 т. 2). Відповідно до частин 1 та 2 статті 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності. У виданій відповідачем на імя [PERSON] довіреності обмеження щодо визнання обставин не застережені. В апеляційній скарзі, відповідач не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення з нього процентів за користування кредитом, просив скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості за процентами повністю та в цій частині повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. На уточнення апеляційного суду чи визнає представник відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 15\~370,33 грн., представник відповідача дав категоричну відповідь, що визнає. Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що позивачем суду не надано доказів щодо досягнутої між сторонами у формі, встановленій законом, домовленості щодо розміру та типу процентів за користування кредитом, пільгового періоду щодо нарахування процентів по кожній траті, суд першої інстанції висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 37\~209,98 грн. дійшов з порушенням норм процесуального та матеріального права, про що обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі відповідач. Виходячи з визнання представником відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 15\~370,33 грн., апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за користування процентами за період з вересня 2013 року по 31 травня 2016 року підлягають задоволенню лише в розмірі, визнаному представником відповідача, тобто в сумі 15\~370,33 грн. З наданого представником відповідача розрахунку заборгованості за процентами вбачається і це випливає з пояснень представника відповідача, що зазначений розрахунок зроблений, виходячи з формули нарахування процентів, яка зазначена представником позивача в додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 06.02.2017 року (а.с. 20-21 т. 2), а саме, проценти нараховуються на суму поточного/простроченого тіла кредиту та суму непогашених процентів. Ухвалою апеляційного суду від 12 грудня 2016 року у позивача був витребуваний арифметичний розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом з зазначенням суми кредиту, на яку нараховуються проценти; процентної ставки; кількості днів, за які нараховуються проценти та арифметичних дій, за допомогою яких визначена сума нарахованих по кожній строчці процентів (а.с. 140-144 т. 1). Проте такий позивачем суду не наданий. З пояснень представника позивача в судовому засіданні апеляційного суду та її додаткових письмових пояснень до апеляційної скарги від 06.02.2017 року (а.с. 20-21 т. 2), вбачається, що проценти за користування кредитом позивачем нараховувалися на прострочену заборгованість з урахуванням сум санкцій (пені, штрафів) на перше число попереднього місяця, в той час як в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів позивачу відмовлено. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 21\~839,65 грн., які представником відповідача не визнаються, відсутні, зазначена заборгованість позивачем не доведена. Відповідно до статті 309 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Враховуючи, що судом першої інстанції з відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 51\~829,98 грн., з яких 14\~620,00 грн. заборгованість за кредитом та 37\~209,98 грн. заборгованість за процентами, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами лише в розмірі 15\~370,33 грн., рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає зміні, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.01.2013 року в загальному розмірі, 29\~990,33 грн., з яких 14\~620,00 грн. заборгованість за кредитом, яка сторонами не оскаржується, та 15\~370,33 грн. заборгованість за процентами. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом позивачем з позовних вимог в розмірі 55\~131,48 грн. був сплачений судовий збір в розмірі 1\~378,00 грн. (а.с. 38 т. 1). Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 29\~990,33 грн., з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору підлягають стягненню 749,60 грн. (29 990,33 х 1\~378,00 : 55\~131,48).

Outcome: partial