Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивач просить визначити місце проживання сина [PERSON] разом з матір`ю. посилаючись на те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] в період з [INFO] по [INFO] , у якому у сторін народився син [PERSON] . Шлюб розірвано рішенням суду. Для подання заяви про розірвання шлюбу за заявою подружжя сторони 08.08.2018 уклали договір про участь у вихованні та утриманні дитини, згідно з умовами якого місце проживання сина визначено з батьком. Позивач стверджує, що така домовленість була досягнути сторонами до того часу, поки позивач не знайде собі житло та не влаштується на роботу, однак хоч мати фактично і проживала окремо від сина, вона постійно його відвідувала, надавала матеріальну допомогу на його утримання, приймала участь у його вихованні. 23.12.2019 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким зараз вона і проживає в житловому будинку сестри чоловіка у селі Росава, Миронівського району, Київської області. У вересні 2019 за спільною домовленістю батьків, сина [PERSON] переїхав на постійне місце проживання за місцем проживання матері, однак у листопаді 2019 відповідач попросив забрати сина на кілька днів, проте назад дитину не привіз, повертати сина відмовився, з приводу чого позивач зверталась до правоохоронних органів. Пізніше, у 2020 році, батьки дійшли згоди, що син залишається проживати з матір`ю. Так, мати виявила, що син відстає у розвитку, не навчений елементарним правилам самообслуговування, у дитини наявні поведінкові розлади, у зв`язку з чим позивачу довелось відвідувати разом з дитиною лікаря психіатра. Мати влаштувала сина до садочку та у Центр розвитку дитини, поставила на облік до лікаря педіатра, зробила всі необхідні щеплення. Через деякий час відповідач знову забрав дитину і, станом на день подання позову позивачем, не повернув. На даний час син проживає з відповідачем, який перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином. Позивач вважає, що проживання сина з батьком шкодить сину оскільки він не займається належним вихованням сина, не забезпечує йому належних умов для розвитку, відповідач не може забезпечити дитині безпечне та стабільне середовище, належне виховання та утримання. Посилається на те, що проживання сина разом з нею буде відповідати інтересам дитини, оскільки вона любить сина, має всі відповідні умови для його проживання, виховання та розвитку; дитина буде проживати у сім`ї позивача в атмосфері любові та щастя, їй буде забезпечено стобальне середовище проживання та безпека; позивач на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштована, має позитивну характеристику з місця роботи та проживання, не судима. Відповідач заперечував проти позову та подав зустрічний позов, у якому просив визначити місце проживання разом з батьком. [PERSON] посилався на те, що мати дитини пішла з сім`ї коли сину було півтора роки, не повідомляючи свого місця проживання. До кінця 2019 року мати не цікавилась життям дитини, не навідувала його, не надавала матеріальної допомоги на його утримання. В кінці грудня 2019 року позивач намагалась забрати дитину із дитячого садочка, однак вихователі не дозволили забрати їй [PERSON] , оскільки вони ніколи її не бачили і сама дитина її не впізнала. Так, позивач повідомила, що хоче забрати до себе сина. У серпні 2020 року мати взяла до себе [PERSON] , який перебував у неї близько одного тижня. За цей час мати влаштувала його в інший садочок, де він пробув один день, та один раз звернулась з ним до психіатра, а після цього здоров`ям дитини не цікавилась. Позивач зауважує, що дитина має порушення опорно-рухового апарату та відвідує спеціалізований дитячий садочок за місцем проживання батька. Так, батько обґрунтовує свої вимоги і тим, що він має постійний заробіток, за місцем роботи характеризується як відповідальний, пунктуальний, трудолюбивий працівник, має постійне місце проживання, попри як мати дитини власного житла не має, проживає разом з чоловіком у новому шлюбі, постійного місця роботи до середини 2020 року не мала. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. 24.03.2021 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім"ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. 07.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.06.2021. 17.05.2021 надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком, яка ухвалою від 09.06.2021 прийнята до спільного розгляду та об`єднана в одне провадження разом з первісним позовом. 07.06.2021 надійшов відзив [PERSON] на зустрічний позов, який ухвалою від 09.06.2021 прийнятий та приєднаний до матеріалів справи. 07.06.2021 надійшло клопотання [PERSON] про тимчасову зміну місця проживання сина [PERSON] та визначення його місця проживання з матір`ю, у задоволенні якого ухвалою від 09.06.2021 відмовлено. 07.06.2021 надійшло клопотання [PERSON] про витребування доказів, яке ухвалою від 09.06.2021 задоволено. 07.06.2021 надійшла заява [PERSON] про виклик свідка [PERSON] , яка ухвалою від 09.06.2021 задоволена. 09.06.2021 надійшло клопотання представник [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яке ухвалою від 09.06.2021 задоволено частково, викликано для допиту в якості свідків [PERSON] , [PERSON] . У підготовчому засіданні 09.06.2021 представник позивача також заявила про намір надати докази, які наразі сторона не має у своєму розпорядженні. У підготовчому засіданні 09.06.2021 оголошено перерву до 14.07.2021. 06.07.2021 до суду надійшов Висновок Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання [PERSON] , 2017 р.н. (далі - Висновок). 12.07.2021 до суду на виконання ухвали від 09.06.2021 про витребування доказів з КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ» надійшов лист з повідомленням про те, що [PERSON] перебував під наркологічним наглядом з 13.07.2011 по 30.02.2020 з діагнозом «вживання канабіноїдів, пов`язане зі шкодою для здоров`я». Знятий з-під нагляду за одужанням. У підготовчому засіданні 14.07.2021 судом долучено до матеріалів справи Висновок та відповідь з КНП «КМНЕЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ»; задоволено усне клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів, справи документи, які характеризуються батька дитини; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка [PERSON] 20.09.2021 у судовому засіданні судом заслухано вступне слово позивача, відповідача та його представника, досліджено письмові докази, допитано в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оголошено перерву у судовому засіданні до 25.10.2021. У судовому засіданні 25.10.2021 судом допитано в якості свідка [PERSON] , ухвалено продовжити розгляд справи без допиту свідка [PERSON] , закінчено з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, проведено судові дебати, суд видалився до нарадчої кімнати. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] /а.с.44/. Рішенням суду від 01.10.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.42/ 23.12.2019 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.43/. Характеристикою з ПАТ «Миронівська птахофабрика» від 04.03.2020 підтверджується офіційне працевлаштування [PERSON] з 23.01.2020, де вона характеризується позитивно /а.с.24/; довідкою №1 від 02.03.2021 підтверджується офіційне працевлаштування [PERSON] з 03.07.2020 у ФОП [PERSON] з посадовим окладом 6 000 грн /а.с.16/, за місцем роботи характеризується позитивно /а.с.25/. З Акту сільського голови Росавської сільської ради Миронівського району Київської області вбачається, що [PERSON] постійно проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] . Будинок опалюється пічним та газовим опаленням, в будинку створені належні умови для проживання малолітньої дитини, за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно /а.с.17,27,28/. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов, складеного комісією сектору соціальної роботи ювенальної поліції Обухівсього РУП [PERSON] постійно проживає за адресою [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] . Будинок чистий, створені всі належні умови для проживання та успішного розвитку дитини /а.с.47/. Відповідно до довідок КНП «Миронівська центральна районна лікарня» від 08.01.2021, [PERSON] на обліку у лікаря психіатра/нарколога не перебуває та не перебувала, за медичною допомогою не зверталась /а.с.19/. Довідками серії ІІА за номером 2305251 та 2305250 підтверджується, що станом на 17.02.2021 [PERSON] та її чоловік [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувались, незнятої чи непогашеної судимості не мають, у розшуку не перебувають /а.с.20,21/. Чоловік [PERSON] - [PERSON] офіційно працевлаштований у ТОВ «Глуско Рітейл» та ПАТ «Миронівська птахофабрика», за місцями роботи характеризується позитивно, як і за місцем проживання у с. Росава /а.с.15,22,23,26,28/. З Висновку інспектора з ювенальної превенції сектору превенсії Васильківського відділу поліції ГУНП в Київській області Міхайловської А.В. вбачається, що [PERSON] 09.09.2021 звернулась до поліції із заявою про те, що 14.08.2020 батько дитини [PERSON] забрав сина [PERSON] на декілька днів та не повернув. Опитаний [PERSON] пояснив, що 07.08.2020 мати дитина взяла сина на чотирі дні, однак перестала відповідати на телефонні дзвінки, після чого він поїхав і сам забрав дитину, оскільки син має постійне місце проживання з батьком /а.с.32-зворотній бік/. 05.11.2019 позивачем укладено декларацію № 0001-МЕ49-ЕТ00 в інтересах [PERSON] з лікарем, який надає первинну медичну допомогу у КНП «Миронівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» /а.с.36/. З Довідки від 10.10.2020 з Центру розвитку «Соняшник» (м. Миронівка, вуд Бузницького, 5) вбачається, що [PERSON] відвідував заняття з англійської мови та загального розвитку /а.с.37/. Довідкою №3 від 27.01.2021 з ДНЗ «Дюймовочка» (Миронівський р-н, с. Росава, провул. Шкільний, 8) підтверджується, що [PERSON] з 05.11.2019 відвідує дошкільний заклад «Дюймовочка» та перебуває у списковому складі /а.с.38/. 11.08.2020 [PERSON] у супроводі матері [PERSON] відвідував психіатра КНП «Миронівська центральна районна лікарня» /а.с.39/. Між [PERSON] та [PERSON] 08.08.2018 укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до якого після розірвання шлюбу між подружжям син [PERSON] буде проживати з батьком /а.с.64/. [PERSON] належить 1/3 кватири за адресою [ADDRESS] /а.с.66/. З листа Директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дарницького району м. Києва» (далі Директор КНП «ЦПМСД №3») №01-16/57 від 21.01.2020 вбачається, що [PERSON] з народження по 06.11.2019 знаходився на обліку у даному закладі, поки мати не розірвала укладену з лікарем декларацію. Амбулаторію дитина відвідувала спочатку у супроводі обох батьків, в подальшому лише з батьком /а.с.67/. З листа Директора КНП «ЦПМСД №3» від 18.05.2021 №01-16/571 вбачається, що 06.11.2018 [PERSON] було укладено в інтересах дитини [PERSON] декларацію з лікарем-педіатром, яка 05.11.2019 була розірвана за ініціативою мами. У грудні 2019 батько звернувся з приводу поновлення (переукладення) декларації, тому що вона була розірвана без його згоди /а.с.111/. З 03.09.2018 [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад комбінованого типу №147 /а.с.68,116/. [PERSON] з 20.11.2018 працює в ТОВ «АТБ-маркет», де характеризується позитивно /а.с.70,71,72,113, 115/. Має середній дохід у розмірі 15 144,66 грн /а.с.114/. [PERSON] встановлено діагноз - плоско-вальгусні ступні. Кіфосколіотична постава (порушення опорно-рухового апарату) /а.с.73-75/. Актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 28.05.2021 встановлено, що у помешканні санітарно-гігієнічний стан дотримано, квартира з усіма комунальними зручностями, технічно обладнана, для дитини виділено окрему кімнату, наявна достатня кількість іграшок та розвиваючи книг, створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, виховання та відпочинку дитини /а.с.112/. Також судом встановлено наступне: Відповідно до листа КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ» №692 від 07.07.2021 [PERSON] перебував під наркологічним наглядом з 13.07.2011 по 30.02.2020 з діагнозом «вживання канабіноїдів, пов`язане зі шкодою для здоров`я». Знятий з-під нагляду за одужанням /а.с.109/. Станом на 05.02.2020 на обліку не перебуває /а.с.117/. З Висновку вбачається наступне: як батько так і мати створили належні умови для якісного проживання сина [PERSON] , його повноцінного розвитку, виховання, навчання та відпочинку. Батьки мають самостійний дохід, піклуються про здоров`я дитини, можуть забезпечувати її усім необхідним. На засідання комісії з питань захисту прав дитини були присутні мати та батько дитини. Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає недоцільним визначити місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та доцільним визначити його місце проживання з батьком [PERSON] /а.с.107-108/. З показань свідка [PERSON] : [PERSON] проживала разом з нею певний час у 2018-2019 році. Вона бачила, що [PERSON] спілкується зі своєю дитиною, [PERSON] відвідував її періодично, на ночівлю залишався батько дитини [PERSON] . Зі слів [PERSON] відомо, що дитина постійно проживала з батьком, однак мати дитину відвідувала. З показань [PERSON] : [PERSON] знає давно, вона дружина мого брата, наразі вони та я проживаємо в одному селі. У 2020 у літку бачила [PERSON] в селі, він був там 4 дні, проблем з ним не було, однак він не був навчений ходити до туалету. Відомо зі слів [PERSON] , що вона періодично їздила до Києва задля зустрічі з сином. З показань [PERSON] : вона є двоюрідною сестрою [PERSON] . Зі слів [PERSON] відомо, що після розлучення син залишився проживати з батьком за їх домовленістю поки [PERSON] шукає житло. Через деякий час батько перестав дозволяти матері брати дитину. Згодом, батько все таки відпустив дитину з матір`ю, поки син був з нею в селі вона влаштувала його в садочок, [PERSON] добре відносився до мами, говорив, що любить її. [PERSON] зверталась у поліцію через те, що [PERSON] не надавав їй можливості бачитись з дитиною. З показань [PERSON] : у нього дружні відносини з сином [PERSON] , однак при спілкуванні з ним він помічав, що дитина трохи відстає у розвитку, плутає деякі речі, наприклад називає кока-колу пивом. Домовленості щодо зустрічі матері з сином [PERSON] не виконував, часто не відповідав на телефонні дзвінки. З показань свідка [PERSON] : вона сусідка та колега по роботі [PERSON] . Вперше матір дитини вона побачила на дні народженні [PERSON] , коли йому виповнювалось 2 роки. Тоді [PERSON] була стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] не бажав з нею гратися. Дитина постійно проживає з батьком, він та бабуся дитини (матір [PERSON] ) добре за ним піклуються, матір приїжджала 2 рази і не до дитини, а до [PERSON] . Всебічно дослідивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] та про задоволення позову [PERSON] . Задовольняючи позовні вимоги зустрічного позову суд виходить з того, що частина 8 статті 7 СК України визначає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ передбачено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини (резолюція 1386 (ХІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, та, у всякому разі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають працювати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б виділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати всі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Відтак з комплексного аналізу норм сімейного права вбачається, що насамперед суд має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце проживання, місце навчання, психологічний стан дитини, ставлення батьків до виховання своїх обов`язків, стабільність, комплексність та послідовність батьків у своїх діях по відношенню до дитини тощо. Судом встановлено, що батько дитини позитивно характеризується за місцем роботи /а.с.70,71,72,113, 115/. Має середній дохід у розмірі 15 144,66 грн /а.с.114/; актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 28.05.2021 встановлено, що у помешканні санітарно-гігієнічний стан дотримано, квартира з усіма комунальними зручностями, технічно обладнана, для дитини виділено окрему кімнату, наявна достатня кількість іграшок та розвиваючи книг, створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, виховання та відпочинку дитини /а.с.112/; на обліку у лікаря нарколога не перебуває /а.с.117/. З показань свідка [PERSON] вбачається, що вона, як сусідка та колега по роботі, має можливість особисто спостерігати за тим, що батько турбується та піклується про сина і веде спосіб життя з врахуванням його інтересів. Висновком Дарницької районної у місті Києві державної адміністрація як органу опіки та піклування визначено недоцільним визначити місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та доцільним визначити його місце проживання з батьком [PERSON] /а.с.107-108/. Судом також враховується той факт, що дитина [PERSON] фактично з 2018 року проживає разом з батьком [PERSON] , що не заперечувалось матір`ю дитини [PERSON] . На підтвердження даного факту суду також надано договір, укладений 08.08.2018 між [PERSON] та [PERSON] , про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до якого після розірвання шлюбу між подружжям син [PERSON] буде проживати з батьком /а.с.64/. Таким чином, сторони добровільно дійшли згоди щодо місця проживання сина, вказаний договір не розірваний та не визнаний недійсним, а тому, вчиняючи дії щодо зміни місця проживання дитини, позивач порушує домовленості, досягнуті між нею та батьком дитини, що свідчить про недобросовісне відношення [PERSON] до своїх обов`язків в межах цього договору, що також враховується судом. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] , суд керується, окрім вищезазначеного обґрунтування, також тим, що мати дитини проживає на значній відстані від місця постійного проживання дитини. Так, позивач, тимчасово на декілька днів змінюючи місце проживання дитини, розірвала декларацію з лікарем в установі, де син спостерігався з народження /а.с.67,111/, заключала декларацію в інтересам [PERSON] з лікарем, який надає первинну медичну допомогу у КНП «Миронівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» /а.с.36/, влаштовувала сина на заняття у Центрі розвитку «Соняшник» /а.с.37/, змінила дошкільний навчальний заклад /а.с.38/, організувала відвідування психіатра /а.с.39/. Враховуючи вік дитини (станом на час вчинення дій позивачем - 2-3 роки), така різка зміна звичних умов проживання дитини, без поступової підготовки як зі сторони батька, так і зі сторони матері, без згоди батька, очевидно, може зашкодити несформованій психіці маленької дитини та завдати безповоротних негативних наслідків. Також, матір`ю дитини не надано суду доказів щодо матеріального забезпечення сина. Так, враховуючи, що син постійно проживає з батьком, відвідує дошкільний навчальний заклад, лікаря-педіатра, проживає у помешканні, де дотримано санітарно-гігієнічний стан, квартира з усіма комунальними зручностями, технічно обладнана, дитина має окрему кімнату, достатню кількість іграшок та розвиваючих книг, суд доходить висновку, що батько матеріально в достатній мірі забезпечує здоров`я, розвиток та відпочинок сина. Матеріали справи не містять жодного підтвердження участі матері у матеріальному забезпеченні сина. Судом встановлено, що батько дитини не чинить матері перешкод у спілкування з сином, а звернення позивача до правоохоронних органів лише підтверджують той факт, що [PERSON] без згоди батька, за наявності договору про участь у вихованні та утриманні дитини, намагалась самовільно змінити постійне місце проживання [PERSON] . З наданих сторонами доказів вбачається, що у дитини вже склались сталі соціальні зв`язки за місцем проживання, утворився звичайний уклад життя, дитини відвідує дошкільний навчальний заклад №147, в той же час жодних обґрунтованих підстав необхідності створення змін в житті дитини, стосовно визначення місця проживання із матір`ю судом не встановлено, а відтак такі дії навпаки можуть спричинити невиправдане втручання у стале життя дитини. Виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання з батьком, який забезпечує умови для гармонійного зростання та розвитку сина, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд приходить до висновку про доцільність подальшого проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на результат розгляду справи, з позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved