Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивує тим, що вона з 1992 року, понад 26 років, проживала разом із [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у двокімнатній квартирі батьків померлого за адресою: [ADDRESS] ), яка була оформлена на ім`я чоловіка, як на уповноваженого сім`ї, шляхом безоплатної приватизації; вела з ним спільне господарство, спільний бюджет, спільний побут, разом лікувалися в санаторіях, оздоровлювалися, були пов`язані спільними обов`язками та зобов`язаннями, тобто, жили як сім`я; разом, за спільні кошти, спільною працею утримували квартиру, обслуговували, ремонтували, проводили переобладнання, сплачували комунальні послуги; провели заміну сантехніки, столярки, труб тепло-водо-газо постачання та водовідведення (каналізації), влаштували засоби обліку (лічильники), здійснили заміну дерев`яних вікон та балкону на металопластикові, влаштували індивідуальне газове опалення, купили та встановили новий газовий котел, газовий лічильник, газову колонку для подачі гарячої води, штукатурили, шпаклювали стіни, клеїли нові шпалери, плитку, ззовні утеплили стіни квартири. Фактично прожили у цивільному шлюбі понад 26 років. Як віруючі люди похилого віку обвінчалися у церкві, а тому шлюб у РАЦСі не реєстрували. За період спільного проживання однією сім`єю за рахунок спільного бюджету набули, окрім побутового, цінне майно, право власності на яке реєструвалося на ім`я уповноваженого сім`ї, тобто, на чоловіка - [PERSON] , а саме: 10.04.1993 року - квартиру [ADDRESS] ; 07.10.1994 року - легковий автомобіль марки ГАЗ-24, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , колір - бежевий, що підтверджується технічним паспортом серії [NUMBER] від 07.10.1994 року; 01.11.1995 року - грузовий прицеп сірого кольору, реєстраційного номеру [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] серії [NUMBER] від 27.06.1996 року. [INFO] [PERSON] помер, його поховання та всі витрати на поховання, транспортування, ритуальні послуги, поминальні обіди несла вона особисто, без сторонньої допомоги рідних чи близьких. Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилася спадщина,\~що складається\~з вищезазначеного\~майна -\~квартири [ADDRESS] ; легкового автомобіля марки ГАЗ-24, д/н [NUMBER] ; грузового прицепу сірого кольору, реєстраційного номеру [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Заповіт спадкодавцем не укладався. Єдиним спадкоємцем зазначеного майна спадкодавця являється вона, інших спадкоємців немає, а тому посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відзиву на позов не надано. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 74 СК України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. (Постанова Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі № 6-2253цс15). Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2019 по справі № 405/4842/18, провадження № 2-о/405/50/18 встановлено факт спільного проживання чоловіка і жінки, а саме [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , однією сім"єю без реєстрації шлюбу з березня 1992 року по [INFO] . На даний час рішення суду набрало законної сили. Зідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт спільного проживання позивача з померлим [PERSON] як чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 26 років було підтверджено по справі № 405/4842/18 такими доказами: штампами у паспортах про їх реєстрацію у спадковій квартирі [ADDRESS] понад 24 роки; довідками про реєстрацію та склад сім`ї, виданими ЖЕО № 2 у різні періоди (№ 1540 від 03.04.2018 року; № 1374 від 22.03.2018 року; № 1878 від 27.04.2018 року; № 2856 від 05.06.2012 року), де позивач зазначена як дружина [PERSON] ; договором про участь у витратах на утримання будинку від 10.04.2003 року, де зазначена і позивач; довідкою про забезпеченість житловою площею та комунальними послугами від 06.06.2012 року; поштовою кореспонденцією на ім`я позивача та спадкодавця; спільними фото у різні періоди (роки) спільного життя; розрахунковими квитанціями по сплаті комунальних послуг за 2-х зареєстрованих осіб; оформленням субсидій на 2 особи; отримання пенсії за адресою проживання у спадковій квартирі; перебування на обліку у поліклініці за адресою реєстрації у квартирі померлого; амбулаторною карткою хворого із зазначенням місця проживання в квартирі померлого; поясненнями свідків-сусідів; довідками ритуальних послуг, де позивач зазначена як дружина, а [PERSON] її чоловік. Як зазначає позивач спадкодавець тривалий час хворів, при цьому вона постійно надавала йому посильну допомогу, зокрема, готувала їжу, прибирала, прала, купувала ліки, відвідувала в лікарні, коли він лікувався на стаціонарі. Після погіршення стану здоров`я чоловіка, який став потребувати щоденної цілодобової турботи і допомоги, вона постійно перебувала поряд, протягом тривалого часу ним опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу. Ніхто інший не надавав матеріальної чи то фізичної допомоги спадкодавцю. Як встановлено судом, на момент смерті спадкодавця позивач була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 1995 року і продовжує проживати одна по теперішній час, тобто, фактично прийняла спадщину, утримує її, володіє, користується. Відповідно до норм ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що «…при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо». Згідно ч.1 ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом, у відведений законом строк відповідно до ст.1270 ЦК України позивач подала до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, фактично прийняла спадщину, вступила у володіння та управління майном, що належало її чоловікові [PERSON] , володіє ним, користується, утримує, але не має можливості нотаріально оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину. Стаття 66 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що на майно, яке переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Згідно глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини та за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 цього ж Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначила позивач, вона не має змоги надати нотаріусу оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно у зв`язку з тим, що вони втрачені. Пунктом 4.18 Порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює спадкоємцю процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Кропивницького нотаріального округу Кіровоградської області Воєвода-Брегей М.П. № 42/02-17 від 26.04.2018 року позивачу роз`яснено право вирішувати питання спадкування в судовому порядку. Частиною 1 ст. 182 ЦК України, передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Право власності гарантоване ст. 41 Конституції України і не може бути визнане дійсним чи не дійсним, оскільки як суб`єктивне право є можливістю здійснювати або не здійснювати будь-які дії, що прямо незаборонені законом, у даному випадку володіти, користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд вважає судові витрати по справі фактично понесеними. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved