Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання поруки, що виникла згідно укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством « Укрсиббанк» Договором поруки № 141221 від 24.09.2007 року - припиненою. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи - [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Судом встановлено наступне. Між [PERSON] та АТ «Укрсиббанк" було укладено кредитний договір № 11214930000 від 24 вересня 2007 року, на загальну суму 163820 доларів США . У якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений Договір поруки № 141221 від 24 вересня 2007 року, згідно якого [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати по зобов'язаннях [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору 11214930000 від 24 вересня 2007 року. Таким чином, [PERSON], як поручитель, став солідарним відповідачем за зобов'язаннями [PERSON] перед банком. Згідно п. 5.3. Договору поруки, «дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, виконанням Поручителем своїх зобов'язань згідно з умовами цього Договору», тобто строку закінчення договору в самому договорі не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов;язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Якщо в межах строку дії поруки була пред 'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Зазначена позиція також підтверджується і судовою практикою, зокрема. постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі 6-6цс14 від 17.09.2014 р. (строк поруки). В наслідок порушення боржником виконання зобовязання за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 30.11.2009р. року письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів. Відповідно до кредитного договору, позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити банку належну суму кредиту, процентів та штрафних санкцій. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. В матерілах справи міститься копія вимоги банку від 14.08.2008 р. Банк вимагав достроково виконати зобов'язання за кредитним договором : «протягом десяти днів з .моменту отримання цієї претензії погасити заборгованість за кредитом та відсотками (а.с. 65). Банком пред'явлено позов поза межами строку, коли матеріальне право вже припинилося, а саме 23.03.2009 року, що підтверджується обліково-статистичною карткою на цивільну справу (а.с.99). Таким чином,суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved