Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У вересні 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] у особі законного представника неповнолітнього матері [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: територіальна громада у особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що він являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В належному йому житловому будинку зареєстрована [PERSON] (відповідачка) та її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , однак, зазначені особи за місцем реєстрації не проживають з 05.03.2020. 05.03.2020 [PERSON] , зібрала всі свої речі та речі дитини, та виїхала з будинку в іншу область на постійне місце проживання. Про місце знаходження відповідачки та її сина відомостей позивач не має, зв`язку з відповідачкою не підтримує. Позивач зазначає, що у зв`язку з реєстрацією відповідачки в належному йому житловому будинку, він вимушений сплачувати за неї комунальні платежі, не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та не може розпорядитися житловим будинком шляхом відчуження. Все це порушує його право на володіння та розпорядження власністю. Також, позивач зазначив, що постраждав від злочинних дій відповідачки, яка викрала його майно при виселенні. Позивач вважає, що при таких обставинах [PERSON] з дитиною [PERSON] втратили право користування житловою площею за місцем реєстрації. Представник позивача адвокат Завгородня В.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові; проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , яка є законним представником неповнолітнього відповідача [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, неодноразово про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, жодних заяв він неї не надходило. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи - виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився. Через канцелярію суду надали заяву в якій просять справу слухати без їхньої участі. Представник третьої особи Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування Куцоконь В.С. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову стосовно визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки це призведе до порушення житлових прав дитини, а саме, матір дитини не зможе отримувати соціальні виплати. Згідно із\~ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, та підтверджено документами, наданими стороною позивача, що відповідно до Свідоцтва на право власності на жилий будинок від 22.01.2003 року серія СА №001905, виданого 10.12.2002 року за №90 Мар`ївською сільською радою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] являється власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В належному йому житловому будинку зареєстрована [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Факт не проживання відповідачки з дитиною за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом обстеження домоволодіння засвідченим Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області від 13.08.2020 року. Відповідно до витягу з ЄРДР від 05.03.2020 року Запорізьким районним ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за заявою [PERSON] по факту викрадення його майна [PERSON] . Відповідно до витягу №200 з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Запорізької РДА від 19.11.2020 року, комісією встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не є родичами [PERSON] 30.10.2020 року складений акт обстеження умов проживання [PERSON] , яким підтверджено фактичне непроживання за вищезазначеною адресою [PERSON] та її сина [PERSON] . Рішенням засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 17.11.2020 року №19 вирішено вважати за доцільне визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо у батьків є у власності житло. Також, вирішено з`ясувати думку [PERSON] з приводу її подальших дій щодо зняття з реєстрації. \~ \~ \~ \~Відповідно до висновку Запорізької районної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування, від 21.12.2020 встановлено, що визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, порушує його житлові права. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] , підтвердили що відповідачка [PERSON] зі своїм чоловіком та дитиною проживали в будинку, належному [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вони допомагали поратись по господарству, з домашньою худобою, розраховуючи отримати в дар його будинок. Отримавши відмову господаря будинку, скориставшись його відсутністю вдома, в березні 2020 року [PERSON] , зібрала всі свої речі та речі дитини [PERSON] , забрала деякі речі [PERSON] , худобу, та виїхала з будинку. З цього часу про місце знаходження відповідачки та її сина свідкам не відомо. Згідно з положеннями статті 55 Конституції України права і свободи людини, громадянина захищаються судом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У передбачених законом випадках, зокрема, ст.ст. 156, 157 ЖК України, обмеження права власності можуть мати місце. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ст. 405 ЦК України право користування житлом надається лише члену сім`ї власника. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно зі ст.396 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею своїх дій, які можуть порушити його право, а бо з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Реєстрація за своїм змістом згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло. За змістом ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, на підставі запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зазначені правові норми встановлюють певний порядок скасування реєстрації місця проживання фізичної особи, який пов`язано насамперед з втратою або позбавленням права користування або права власності на житлове приміщення. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд не вбачає порушення особистих, майнових чи житлових прав малолітньої дитини [PERSON] , оскільки матір [PERSON] забезпечила дитину іншим житлом, не виказала наміру в подальшому проживати за місцем реєстрації. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідачка не надала суду доказів відсутності об`єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, поважних причин для відсутності у спірному житловому приміщенні більше 6 місяців, не спростувала обставин на які посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved