Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 05.09.2002 р., зареєстрованим у Київському міському БТІ 06.09.2002р. Вказує, що в квартирі також зареєстровані відповідач - [PERSON] , та діти [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що відповідач є її знайомим та якого вона зареєструвала в своїй квартирі на прохання останнього для отримання посвідки на проживання в Україні та отримання громадянства. Позивач посилається, що відповідач не проживає у вказаній вище квартирі так як 04 лютого 2018 року виїхав до Афганістану, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Вважає, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад сім місяців, а тому втратив право користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 06.11.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 08.11.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. 17.12.2018 позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 20.12.2018 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правила спрощеного провадження з викликом сторін. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з`явилася, проте останньою до суду подано заяву в якій просить справу слухати у її відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялась на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, не отримані останніми та повернулися до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 05.09.2002, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, квартира за адресою: [ADDRESS] , була подарована [PERSON] (а.с. 10). Згідно матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано чотири особи: позивач, її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також відповідач [PERSON] . Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є членом сім"ї власника майна. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є знайомим позивача та якого вона зареєструвала в своїй квартирі на прохання останнього для отримання посвідки на проживання в Україні та отримання громадянства. Відповідно до статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Відповідно до акту, складеним мешканцями даного будинку від 01.10.2018, [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає з лютого 2018 року (а.с. 11). Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач не цікавиться спірною квартирою, не приймає участі в її утриманні та не сплачує комунальних платежів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає встановленим, що відповідач, хоча і значаться зареєстрованою у спірній квартирі, однак у спірному житлі не проживає без поважних причин понад встановлений законом строк, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає. Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні спірною квартирою, в матеріалах справ відсутні. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved