Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до Бахмацького районного суду з позовом до Обмачівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок та надвірні будівлі, які залишилися після смерті [PERSON] і розташовані в с.Слобідка Обмачівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області по вул.Куйбишева,4, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON], але не може оформити право власності на спадкове нерухоме майно за заповітом у нотаріуса, оскільки у покійної спадкодавиці відсутні правовстановлюючі документи на належне їй домоволодіння. Позивач в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання також не з»явився, надав суду заяви про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не має. Судом, на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що в домоволодінні, розташованому в с.Слобінка Обмачівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Куйбишева,4, яке належить до категорії «колгоспних дворів», станом на 15.04.1991 року одиноко проживала [PERSON], яка померла 01.02.1997 року (а.с.8,11,12). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 року № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами), до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968р.) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі - продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію ЗУ"Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, житловий будинок в с.Слобідка Обмачівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області по вул.Куйбишева.4, належав [PERSON] За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.9). Згідно ч.с.1,2 ст.524 ЦК УРС, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а днем відкриття спадщини, відповідно до ст.525 ЦК УРСР 1963 року є день смерті спадкодавця. У ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно повідомлення Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 01.12.2015 року № 01/16 за заявою [PERSON] 30.11.2004 року було відкрито спадкову справу № 1123 щодо майна [PERSON] і видано свідоцтво про право на спадщину серії ВВО №618874 на частину спадщини (а.с.10, 24). У видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину у виді житлового будинку та господарських будівель було відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухомість (а.с.18). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Позивач у встановленому законодавством порядку подала нотаріусу заяву про прийняття вищевказаної спадщини, проте нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину у виді будинку, оскільки у покійної спадкодавиці відсутні правовстановлюючі документи на належну їй нерухомість. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на спірне домоволодіння, як спадкоємець за заповітом і її вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та ст.ст. 524, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.392, 1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved