Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], Черкаської міської ради, КП «ЧООБТІ»,\~[PERSON], [PERSON], треті особи: Черкаський міжрайонний відділ Черкаської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах, Черкаський національний університет ім. Богдана Хмельницького, про встановлення меж, визнання недійсними розрахунки БТІ ідеальних часток домоволодіння № 8 від 30.09.1972 року; визнання протиправним і скасування рішення № 310 Виконкому черкаської міської ради депутатів трудящих від 21 квітня 1971 року; визнати протиправними і скасувати рішення №363 (15) Виконкому Черкаської міської ради трудящих від 17 травня 1973 року; зобовязання відновити становище, яке існувало до порушення шляхом приведення у відповідність матеріалів технічної інвентаризації з вимогами чинного законодавства; визнання за [PERSON] та [PERSON] право користування земельною ділянкою домоволодіння по вулиці Ватутіна №8 в місті Черкаси, що позначено на схемі від 1971 року, що є невідємною частиною до рішень народного суду м. Черкаси від 17.04.1972 року і від 17.07.1972 року. В обґрунтування своїх вимог вказували, що рішенням народного суду міста Черкаси № 2-14/1972 від 17.04.1972 року шлюб між попередніми власниками домоволодіння № 8, що по вул. Ватутіна в м. Черкасах Георгієвським [PERSON] та [PERSON] було розірвано, та визнано за сторонами право власності на вказаний будинок в рівних долях по ? за кожним. Рішенням народного суду в місті Черкаси від 17.07.1972 року між [PERSON] та [PERSON] будинок № 8 по вул. Ватутіна було поділено в натурі та встановлено порядок користування згідно з схемою наділеної для його обслуговування земельною ділянкою, виділивши кожному в користування по 105 кв.м. Право користування 486 кв.м. земельної ділянки двору сторонам було залишено в спільному користуванні на двох співвласників, яким згідно рішення народного суду від 17.07.1972 року між попередніми співвласниками [PERSON] та [PERSON] визнано за сторонами право власності в домоволодінні № 8 в рівних долях по ? за кожним. Згодом [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу відчужила належну їй ? частину будинку на користь [PERSON] Інша ? частина будинку, а саме приміщення, що зазначені в рішенні народного суду м. Черкаси від 17.07.1972 року, шляхом здійснення [PERSON] та подальшими співвласниками низки відчужень перейшли у власність на підставі договору дарування від 9.08.1997 року [PERSON] Позивачі вважають, що оскільки вони набули у власність приміщення в будинку № 8 по вул. Ватутіна в м. Черкаси, що зазначені в вказаних рішеннях суду, тому отримали право користування земельною ділянкою, відведеною для його обслуговування. Бажаючи реалізувати право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки шляхом її приватизації, позивачі звернулись до землевпорядної організації ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» для виготовлення технічної документації, необхідної для приватизації ділянки. Згідно з кадастровим планом фактична площа земельної ділянки домоволодіння №8 складає 670 кв.м., що на 26 кв.м. менше від необхідної площі, тобто було самовільно захоплено 26 кв.м. земельної ділянки, що є порушенням користувачами будинковолодіння № 6 прав позивачів, які являються землекористувачами ділянки № 8 по вулиці Ватутіна в місті Черкаси, захист яких здійснюється судом. Позивачі багаторазово змінювали та уточнювали свої позовні вимоги, проте, заявою від 19.12.2014 року позивачі остаточно визначили позовні вимоги, зокрема, просили суд зобов'язати [PERSON] та [PERSON] привести земельну ділянку домоволодіння № 8 по вул. Ватутіна у м. Черкаси в належний стан, відповідно до цільового призначення землі, що згідно з рішенням суду від 17.07.1972 року виділена під город, шляхом демонтажу каналізаційної ями та каналізаційних труб, оскільки за цільовим призначенням город для вирощення сільськогосподарських рослин для харчування, а каналізаційна споруда має бути в санітарній зоні; зобов'язати [PERSON] знести самостійно встановлені паркани; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.08.2005 року за № 1-2440 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.08.2005 року за № 1-2442; зобовязати КП «ЧООБТІ» виготовити технічну документацію на домоволодіння № 8 по вул. Ватутіна у м. Черкаси, в якій зафіксувати: 1) житловий будинок (А-1) належить в рівних частках співвласникам [PERSON] (літ. А-1 з прибудовами літ.літ. а1, а, кімнати: 3-1,3-2,3-3,3-4) та [PERSON] (літ. А-1 з прибудовами літ.літ. А2-1, а4, кімнати: 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7; 2), огорожу [PERSON] №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 та огорожу [PERSON] №№ 1-1. 1-2. 1-3. 1-4.; відновити права постійних користувачів земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку А-1 з прибудовами [PERSON] та [PERSON] згідно з варіантом № 2 пояснення судового експерта від 21.11.2013 року стосовно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8/11 від 02.04.2012 та висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 32/12 від 30.07.2013. площею 696.0 кв.м.; визнати незаконними та скасувати акт приймання індивідуального домоволодіння № 6 по вул. Ватутіна у місті Черкаси, що затверджений 27.02.1964 року; зобов'язати [PERSON] знести самочинно збудоване, що позначене у технічному паспорті на домоволодіння № 6 по вул. Ватутіна у місті Черкаси, як сарай літ. «Ж», гараж літ. «Е»; визнати недійсним договір від 30.05.1960 року; визнати недійсним генплан земельної ділянки площею 400 кв.м. У ході розгляду справи судом залучений як співвідповідач виконавчий комітет Черкаської міської ради, а також як третя особа Черкаський національний університет імені [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачів [PERSON] свої позовні вимоги підтримали мотивуючи тим, що всі дії з приводу земельної ділянки за адресою м. Черкаси, вул. Ватутіна, 8 проводились з істотними порушеннями законодавства, а тому необхідно відновити становище, яке існувало на момент придбання домоволодіння [PERSON], скасувавши рішення № 310 Виконкому черкаської міської ради депутатів трудящих від 21 квітня 1971 року; рішення №363 (15) Виконкому Черкаської міської ради трудящих від 17 травня 1973 року; зобов'язати [PERSON] знести самочинно збудоване майно, що позначене у технічному паспорті на домоволодіння № 6 по вул. Ватутіна у місті Черкаси, як сарай літ. «Ж», гараж літ. «Е»; визнати недійсним договір від 30.05.1960 року; визнати недійсним генплан земельної ділянки площею 400 кв.м. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог запречували, мотивуючи тим, що [PERSON] на законних підставах володіє, користується та розпоряджається будинковолодінням № 6 по вул. Ватутіна у місті Черкаси, яке належить їй на підставі права власності, ніяких прав та інтересів позивачів не порушує. вважають позовні вимоги до [PERSON] надуманими та такими, що не грунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог запречували, обгрунтовуючи свою позицію тим, що заявлені позивачками позовні вимоги не грунтуються на вимогах закону. Частина будинковолодіння № 8 по вул.Ватутіна в м.Черкаси набута відповідачками на законних підстав, а вимоги позивачів є надуманими, оскільки ні [PERSON], ні [PERSON] ніколи не користувалися цією частиною і при поділі майна подружжя [PERSON] у 1972 році право власності на це майно не було ні за ким зареєстроване, а тому в обсяг майна, що підлягало поділу між подружжям не увійшло. [PERSON] набув право валсності на добудови вже після розподілу майна подружжя. Представник відповідачів - Черкаської міської ради та виконавчого комітету Черкаської міської ради [PERSON] проти позову заперечувала. Суду пояснила, що з позовних вимог позивачів не вбачається які їх прав та інтереси порушенні виконоком та Черкаської міською радою внасілідок прийняття рішень у 1971 та 1973 роках. Не навдено ним яким вимогам закону ці рішення не відповідають. З рішення виконкому № 363 (15) від 17.05.1973 року вбачається, що ідеальні долі у домоволодінні № 8 по вул.Ватутіна в м.Черкаси затверджені між співвласниками [PERSON] та [PERSON] за їхньою згодою тобто, позивачка [PERSON] з 1973 року не висувала будь-яких вимог щодо неправомірності вказаного рішення. Представник відповідача КП «ЧООБТІ» - [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що КП ЧООБТІ ніяким чином не поушувало прав та інтересів позивачів, вся технічна документація, яка міститься в матеріалах інвентиразційних справ на домоволодіння № 8 та № 6 по вул.Ватутіна в м.Черкаси відповідає виготовлялася на замовлення власників та містить вичерпну інформацію про стан цих домоволодінь у певні періоди. Вимоги позивачів щодо зобов"язання КП ЧООБТІ виготовити технічниу документацію не грунтується на вимогах закону. Вони мають право зврентися до КП ЧООБТІ із замовленням на провдення поточної інвентаризації у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - Черкаського міжрайонного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» Державного комітету України по земельних ресурсах в судове засідання не зявився, скерував клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи - Черкаського національного університету ім. Богда Хмельницького при вирішенні спору покладалася на розсуд суду, оскільки територія ботанічного саду, що межує з спірними домоволодіннями, який належить ЧНУ ім.Б.Хмельницького, передана у постійне користування, межі чітко визначені, що підтверджується державним актом на право постійного користування. Будь-яких спорів щодо порушення прав позивачів не існує. Заслухавши сторони, їх представників, пояснення судового експерта [PERSON], вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали інвентиризаційних справ по будинковолодінням № 6 та № 8, що знаходяться по вул. Ватутіна в м. Черкаси, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. Відповідно до рішення народного суду м. Черкаси по цивільній справі № 2-14/1972 року від 17.04.1972 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння № 8 по вул.Ватутіна в м.Черкаси. Рішенням народного суду м. Черкаси по цивільній справі № 2-1021/72 року від 17.07.1972 року було виділено [PERSON] ? частина будинковолодіння, росташованого в м. Черкаси, вул. Ватутіна 8 в натурі приміщення 1-3 пл.7,5 м2, 1-5 пл.17,7 м2, веранду а2 приміщення 1-2 пл. 4,6 м2, 62 % сарая «Б» площею 3,27х3,05м., ворота №1-50%, огорожа №2 50%, огрожа №3 50%, замощення 1 50%. Виділено [PERSON] ? частину будинковолодіння, росташованого в м. Черкаси, вул. Ватутіна 8 в натурі приміщення 1-6 пл. 11,6 м2, 1-7 пл. 6,2 м2, приміщення 10-4 пл. 3,8 м2, сіни а-100%, сіни а1- 100%, крильце 10,0, погріб Д 100%, ворота №1-50%, огорожа №2 50%, огорожа №3 50%, замощення 1 50% і 38% сарая «Б» розміром 2х3,05 м, водоколонку, вбиральню і двір залишити в спільному користуванні.Земельна ділянка пл. 210 м. розділена між сторонами навпіл, виділивши кожному по 105 м2. [PERSON]І продала, а [PERSON] придбала ? частину будинку з належною частиною надвірних будівель в м. Черкаси по вул. Ватутіна 8, що підтверджується договором від 04.11.1972 року, який був посвідчений старшим нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON], якому на підставі рішення народного суду м. Черкаси від 17.04.1972 року належала ? частина домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, зробив прибудову до своєї частини домоволодіння. Дозвіл на прибудову наданий рішенням міськвиконкому № 310 від 21.04.1971 року. Рішенням виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17.05.1973 року було вирішено прийняти в експлуатацію, визнати право власності на прибудови та затвердити ідеальні долі між співвласниками по їх згоді в домоволодіннях: а) по вул. Ватутіна, 8 за гр.гр. [PERSON] 6/25 та [PERSON] 19/25. Рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17.05.1973 року № 363 (15) не було оскаржене та скасоване, а тому не припиняло свою чинність. На підставі вказаного рішення виконкому [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва на право особистої власності, зокрема, [PERSON] 30.08.1973 року було видано свідоцтво № 142 на право особистої власності на 6/25 частин домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, [PERSON] - № 143 . У подальшому, [PERSON] продав, а [PERSON] купила 13/50 частин будинку з належною частиною надвірних споруд в м.Черкаси по вул.Ватутіна, 8, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори Лубенсько. В.І. 31.01.1975 року. Після смерті [PERSON] вказану частину будинковолодіння успадкувала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.06.1987 року. [PERSON] продала, а [PERSON] купила 13/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Ватутіна, 8 та розташовані на земельній ділянці розміром 696 м2. На вказаній земельній ділянці розташований один одноповерховий будинок деревяний, обкладений цеглою, загальна житлова площа якого 53,7 м2 , чотири сараї під літ «Б», «б», «В», «Е», льох «Д», огорожа, відмостка, договір посвідчений старшим нотаріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори Лубенсько. В.І. 30.06.1987 року. [PERSON] подарувала [PERSON] 13/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Ватутіна, 8. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок А-1 пластовий, обкладений цеглою, житловою площею 60,1 м2, сараї Б,В,Е, погріб Д, вбиральня Г,Ж, огорожа №1-4, відмостка І, сарай б, житлова прибудова А1-1, житлова прибудова А2-1, ця частина житлового будинку з надвірними спорудами належала держателю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаським МЖУ від 30.08.73 року за №142, договору купівлі- продажу посвідченого першої держнотконторою від 30.06.1987 року та зареєстрованого в Черкаському інвентарбюро за р.№188, що підтверджується договором дарування від 06.08.1997 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі№ 4605. [PERSON] подарував [PERSON] 13/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Ватутіна, 8, і розташований на земельній ділянці площею 696 м2, житловий будинок А-1 пластовий, обкладений цеглою, житловою площею 60,1 м2, надвірні споруди: сараї Б,В,Е, погріб Д, вбиральня Г,Ж, огорожа №1-4, відмостка І, сарай б, житлова прибудова А1-1, житлова прибудова А2-1, що підтверджується догоовром від 19.08.1997 року. [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 01.08.2005 року серії ВСІ №168400) та [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 01.08.2005 року серії ВСІ №168399), стали спадкоємцями [PERSON], який помер 29.11.2001 року та успадкували по ? житлового будинку, який розташований в м. Черкаси по вул. Ватутіна 8. Житловий будинок з прибудовами, деревяний, обкладений цеглою, жилою площею 59,8 кв.м. та надвірні споруди: сарай під літ. «В,Е», вбиральня під літ. «Г,Ж» погріб під літ. «Д,З», огорожа під №1-5, замощення І, розташовані на земельній ділянці загальною площею 696 кв.м. Будинок, який розміщений в м. Черкаси, вул. Ватутіна 8 зареєстрований на праві приватної власності за: [PERSON] ( частка ?), [PERSON] (частка ?), [PERSON] (частка 6/25), [PERSON] (частка 13/50), що підтверджується довідкою виданою КП ЧООБТІ від 01.11.2010 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2010 року встановлено порядок користування частиною земельної ділянки під городом по вул. Ватутіна, 8 в м. Черкаси, площею 105 кв.м, що була виділена [PERSON], розташованою ближче до житлового будинку і знаходиться в контурі між точками тт. 2-т.4 т.5- т. 1 між позивачами [PERSON] і [PERSON] та відповідачем [PERSON] відповідно до схеми порядку користування частиною земельної ділянки, що є додатком до висновку №101/371-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 12.06.2009 року. Виділено [PERSON] і [PERSON] у користування частину земельної ділянки розташованої біля їх частини будинку в контурі між точками: т.1- т. 2- т. 3 т. 6 т. 1, пропорційно у їх частках домоволодінні площею 67,44 кв.м. Виділено [PERSON] у користування частину вказаної земельної ділянки у контурі між точками: т. 6 т.3 т.4 т.5 т. 6 пропорційно у частці у домоволодінні площею 35,06 кв.м. Зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] у користуванні земельною ділянкою під городом площею 67,44 кв.м. та під двором площею 486 кв.м. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.12.2010 року апеляційну скаргу [PERSON] та представника [PERSON] [PERSON] відхилено та рішення від 02.06.2010 року залишено без змін. Щодо земельних ділянок № 6 та № 8 по вул.Ватутіна в м.Черквси судом встановлено наступне. Висновком про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою №175/181 по вул. Кагановича (на даний час Ватутіна) квартал № 211, розмір земельної ділянки по фактичному користуванню 1077 кв.м., користувач [PERSON], підставою користування є договір на право забудови від 14.03.1947 року, зареєстрований Черкаською нотаріальною конторою. Розмір земельної ділянки, згідно із встанолвеними нормами - 984, 65 кв.м. Виявлено лишки у розмірі 92,45 кв.м. Рішенням виконкому Черкаської міської ради трудящих № 595-И від 11.08.1955 року вирішено: виявлені лишки, в тому числі у [PERSON] в розмірі 92 кв.м., передати ботанічному саду Черкаського педінституту ім. 300 річчя воз"єднання України з Росією (на даний час Національний університет ім.Б.Хмельницького). Рішенням виконкому Черкаської міської ради трудящих № 602 від 12.07.1956 року [PERSON], робітнику заводу №182, було надано дозвіл на побудову планового будинку по вул. Кагановича,161-а, на площі 400 кв.м. за рахунок садиби гр. [PERSON] по його згоді як тестю. З матеріалів інвентиразційної справи № 8558 на домовлодіння № 6 по вул.Ватутіна в м.Черкаси вбачається, що відповідно до атку приймання індивідуального домоволодіння від 26.02.1964 року домоволодіння [PERSON] по вул.Ватутіна, 6 в м.Черкаси прийняте в експлуатацію. Згідно з висновком про реєстрацію домоволодіння від 02.03.1964 року домовлодіння № 6 по вул.Ватутіна в м.Черкаси розташоване на земельній ділянці площею 384 кв.м. [PERSON] продав, а [PERSON] купила 7/20 частин будинку № 6 по вул.Ватутіна в м.Черкаси. В постійне користування покупця [PERSON] входить: кімната розміром 6,97 кв.м., кімната розміром 9,21 кв.м., сарай, позначений на генплані літерою «Б», що підтверджується договором купівлі-продажу від 18.05.1973 року, посвідченим старшим нотріусом першої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] Відоповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 60 ЦПК України встановлено що, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір .Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88ЦПК Україн и стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦПК України) Відповідно до ст. 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно з ст. 392 ЦПК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. З наведеного вбачається, що позивачі звернулися з позовом до суду, проте не навели переконливих доказів того, що їхні права були порушеня кимось із відповідачів, оскільки право власності всіх сторін було набуто правомірно. Крім того, частина жилого будинку, на яку [PERSON] набула права власності відповідно договору купівлі-продажу ? частину будинку з належною частиною надвірних будівель, в м. Черкаси по вул. Ватутіна 8 від 04.11.1972 року, та договору купівлі-продажу 13/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Ватутіна, 8, та розташовані на земельній ділянці розміром 696 м2. від 30.06.1987 року, то відповідно до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Проте, необхідно врахувати, що [PERSON] набувши право власності на частину жилого будиноку, володіла інформацією про існування інших співвласників жилого будинку та користувачів земельної ділянки. [PERSON] набула право власності на частину будинковолодіння №8 по вул. Ватутіна, що в м. Черкаси на підставі договору дарування від 19.08.1997 року, за яким [PERSON] подарував [PERSON] 13/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Ватутіна,8. Право власності виникло з моменту прийняття в дар майна, тобто позивач [PERSON] мала право не прийняти в дар 13/50 частин будинковолодіння. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) даний принцип права розкривається наступним чином: дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Пунктом 6 прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України чітко визначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України був прийнятий 16.01.2003 року та набрав чинності 01.01.2004 року. На час виникнення спірних правовідносин, тобто зміни розміру частки [PERSON] у домоволодінні по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси та набуття [PERSON] права власності на частку вказаного домоволодіння діяв Цивільний кодекс Української Радянської Соціалістичної Республіки вiд 18.07.1963 року № 1540-VI. Статтею 71 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки вiд 18.07.1963 року № 1540-VI був встановлений загальний строк для захисту права за позовом в три роки. Тому трирічний строк предявлення позову щодо захисту права власності [PERSON] та [PERSON], визначений статтею 71 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки вiд 18.07.1963 року № 1540-VI, сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року. Відтак, при вирішенні спору про захист права власності мають застосовуватися положення щодо строків давності та наслідків їх пропуску, передбачені Цивільним кодексом Української Радянської Соціалістичної Республіки вiд 18.07.1963 року № 1540-VI, а не Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року. Згідно з ст. 75 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки вiд 18.07.1963 року № 1540-VI позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки вiд 18.07.1963 року № 1540-VI закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, крім випадку, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності. [PERSON] було достовірно відомо про те, що її частка у домоволодінні була змінена на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17.05.1973 року № 363 (15) та свідоцтва від 30.08.1973 року № 142 на право особистої власності, що підтверджується самим рішенням виконкому, де вказано що ідеальні долі між співвласниками затверджені по їх згоді, замовленням № 1066 від [PERSON] від 29.04.1981 року на проведення інвентаризації домоволодіння у звязку з газифікацією, договором купівлі-продажу від 13.06.1987 року, згідно з яким [PERSON] придбала інші 13/50 частин домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси та договором дарування частини будинку від 06.08.1997 року, згідно з яким [PERSON] подарувала [PERSON] ці 13/50 частин домоволодіння, тобто частину домоволодіння після зміни ідеальних долей. Таким чином, [PERSON] звернулася до суду більше ніж через сорок років після того як її частка у домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси була змінена, відтак трирічний строк звернення до суду за захистом свого нібито порушеного права власності [PERSON] пропущений, що є підставою для відмови в позові. Більше того, як вбачається з вказаних документів зміна розміру частки [PERSON] відбулася за її згоди, а тому доводи представника позивача про порушення її прав не відповідають обставинам справи. [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 19.08.1997 року одержала в дар від [PERSON] 13/50 частин домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, а тому строк позовної давності [PERSON] для звернення до суду з позовом про захист права власності минув у 2000 році. Крім того, [PERSON] одержала в дар безпосередньо 13/50 частин по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, а тому взагалі не може ставити питання про визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння, оскільки така частка їй раніше не належала. По-друге, у позовній заяві не зазначені будь-які фактичні підстави позову, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги щодо припинення права власності на домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси та визнання за позивачами права власносіт по ? частині домоволодіння. По-третє, щодо позовних вимог до [PERSON], [PERSON] про визначення нового порядку користування земельною ділянкою, слід зазначити, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.12.2010 року, вже визначено порядок користування частиною земельної ділянки під городом площею 105 кв.м. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказаним же рішенням суду зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON], [PERSON] у користуванні виділеною частиною городу площею 67,44 кв.м. та земельною ділянкою під двором площею 486 кв.м. Із заявлених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не вбачається будь-яких порушень їх прав на користування спірною земельною ділянкою з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд не вбачає підстав для зобов"язання відповідачів приведення земельної ділянки відповідно до її цільового пизначення станом на 17.07.1972 року. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, відсутні будь-які правові підстави для визначення нового порядку користування земельною ділянкою по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси та невиконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2010 року, яке вступило в законну силу. Статтею 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Беручи до уваги, що всі правочини, у результаті, яких змінювався розмір частки [PERSON] у домоволодінні по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, а також відбулося набуття [PERSON] права власності на частку у вказаному домоволодінні, були вчинені ними добровільно та за їх згодою, а самими позивачами не надано належних доказів, які б підтверджували факт порушення їх прав та інтересів, у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. Безпідставними є вимоги про зобовязання КП «ЧООБТІ» зафіксувати, що житловий будинок (А-1) належить в рівних частках співвласникам [PERSON] та [PERSON], [PERSON], якому на підставі рішення народного суду м. Черкаси від 17.04.1972 року належала ? частина домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, зробив прибудову до своєї частини домоволодіння. Рішенням виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17.05.1973 року було вирішено прийняти в експлуатацію, визнати право власності на прибудови та затвердити ідеальні долі між співвласниками по їх згоді в домоволодіннях: а) по вул. Ватутіна, 8 за гр.гр. [PERSON] 6/25 та [PERSON] 19/25. Слід зазначити, що рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 17.05.1973 року № 363 (15) не було оскаржене та скасоване, а тому не припиняло свою чинність. На підставі вказаного рішення виконкому [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва на право особистої власності, зокрема [PERSON] 30.08.1973 року було видано свідоцтво № 142 на право особистої власності на 6/25 частин домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси. У подальшому [PERSON] та [PERSON], як власники, вчиняли правочини щодо належних їм часток, при цьому погоджуючись з їх розмірами. Внаслідок правочинів, які ніким не оскаржені та не скасовані, укладених [PERSON], [PERSON] та іншими особами, які у різні часові періоди володіли певними частками у праві власності, і склався існуючий у даний час склад власників будинку по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси. На підставі одного з таких правочинів, а саме: на підставі договору дарування частини житлового будинку від 19.08.1997 року [PERSON] одержала в дар від [PERSON] 13/50 частин домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси. До цього [PERSON] будь-якої частки у праві власності на будинок по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси не мала, а тому вона взагалі не має права ставити питання про визнання за нею права власності на ? частину домоволодіння. Більше того, належна у даний час [PERSON] та [PERSON] частка у праві власності на будинок по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси ні [PERSON], ні [PERSON] ніколи не належала та ніколи не перебувала у їхньому користуванні. На час ухвалення народним судом м. Черкаси 17.07.1972 року рішення про поділ домоволодіння по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, відповідно до якого позивачі просять визнати за ними право власності на будинок, належні [PERSON] та її дочці приміщення не були узаконені та не були предметом судового розгляду. Про безпідставність вимог щодо визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину від 01.08.2005 року № 1-2440 та № 1-2442 свідчить наступне. На підставі оскаржуваних свідоцтв [PERSON] разом з дочкою, [PERSON], успадкували після смерті чоловіка [PERSON] по ? частині права власності на будинок по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси. Успадкована ними ? частина права власності на будинок по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси належала [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Першою черкаською держнотконторою 13.03.1990 року № 1-1412, зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 188. Вказаний договір є чинним, ніким не оскаржений та не скасований. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з вимогами статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкування майна, що залишилось після смерті [PERSON] відбулось на користь спадкоємців першої черги його дружини та доньки. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] на законних підставах успадкували після смерті [PERSON] по ? частині права власності на будинок по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, а позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] та їхні доводи про те, що [PERSON] спочатку протиправно, у шахрайський спосіб, отримали документи на спадщину на ? частинку будинку позивачів, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути задоволені. Згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Способи захисту права власності визначені главою 29 ЦК України. Жодним із вказаних способів захисту прав громадян на земельні ділянки і способів захисту права власності заявлені позивачами позовні вимоги не відповідають. Щодо позовних вимог позивачів про відновлення прав користувачів земельною ділянкою слід зазначити, що вони здебільшого зводяться до вимог про перегляд рішення суду, яким вже визначено порядок користування земельною ділянкою по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси, про що зазначалося раніше. Таким чином, відсутні будь-які правові підстави для визначення іншого порядку користування земельною ділянкою по вул. Ватутіна, 8 у м. Черкаси та невиконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2010 року, яке вступило в законну силу, оскільки позивачами не доведено про порушення їх прав після постановлення вказаного рішення, які підлягають судовому захисту. Аналізуючи вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не знайшли свого об'єктивного підтвердження, вони не грунтуються на вимогах закону, не відповідають фактичним обставинам, а тому до задоволення не підялгають. Під час судового розгляду справи відповідачка [PERSON] понесла витрати по оплаті правової допомоги і нею за квитанціями, які містяться в матеріалах справи, сплачено за роботу адвокату [PERSON] 20 000 грн., хоча згідно з наданим їм розрахунком, сума витрат фактично склаадє 22000 грн., але вони дійшли згоди про частково оплату. Просила суд, відповідно до ст. 84 ЦПК України, стягнути вказані кошти з позивачів у разі відмови їм у позові. Суд, оцінючи подані документи, враховуючи положення ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних спрвах", виходячи із засад розумності та справделивості, вважає за необхідне частково відшкодувати на користь [PERSON] понесені витрати по оплаті правоовї допомоги в сумі 10000 грн.

Outcome: dismissed