Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про припинення стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення дитини повноліття щомісяця, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Бобровицького районною суду Чернігівської області від 04 серпня 2010 року по справі № 2-623 2010 з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання їх спільних дітей [PERSON] , [PERSON] . Він сумлінно сплачував аліменти, на теперішній час діти проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на повному його матеріальному утриманні. Про вказаний факт свідчать розпорядження Бобровицької районної державної адміністрації № 157 від 23 квітня 2018 року та довідка Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області від 21.05.2018 року № 02-14/838. Оскільки одержувач аліментів матеріально не утримує дітей , не цікавиться ними, тому він вимушений звернутися до суду. Відповідач надала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні вимог позивача на підставі їх необґрунтованості та недоведеності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що твердження позивача про добросовісність сплати аліментів не відповідає дійсності, оскільки відомості щодо нього унесено до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується інформаційною довідкою від 31.07.2018 року, а згідно вимог ст. 9 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження» до реєстру вносяться відомості про боржників при заборгованості більше трьох місяців. У позовній заяві позивач намагається увести суд в оману зазначаючи відомості, що не відповідають дійсності, а саме: він заявляє, що проживає на теперішній час разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , а згідно розпорядження Бобровицької РДА №157 від 23.04.2018, на яке посилається позивач, місцем проживання дітей визначено: [ADDRESS] . Позивач заявляє, що діти знаходяться на його повному утриманні і що це начебто підтверджує довідка видана Дружбівською міською радою Ямпільського району від 21.05.2018 року. Вказана довідка, яка підписана одноосібно міським головою [PERSON] не може ні підтверджувати фактичне місце проживання малолітніх дітей, ні факт їх повного утримання та виховання батьком, подібні факти та обставини можуть бути підтверджені лише актом, складеним місцевим депутатом за участі не менше ніж двох свідків та актом складеним за участі працівників служби у справах дітей та районного ЦСССДМ. Заяви позивача про те, що вона не витрачає отримувані аліменти на дитину, матеріально не утримує дитину, не цікавиться нею є надуманими та голослівними, не підтверджуються жодними доказами, крім того позивач в заяві зазначає про дитину в однині, але при цьому прохає суд припинити стягнення аліментів на двох дітей. На даний час вона уживає заходів щодо встановлення місця знаходження дітей, яких позивач вивіз з м. Бобровиця у Сумську область у її відсутність з порушенням вимог закону і оскарження розпорядження Бобровицької РДА про визначення їх місця проживання у сім`ї батька- [PERSON] . Позивач надав заперечення на відзив на позовну заяву, у якого вказую, що сумлінно сплачував аліменти на утримання своїх дітей, які були стягнуті з його рішенням Бобровицького районного суду Сумської області від 04 серпня 2010 року по справі № 2-623/2010, постанова про примусове виконання винесена відділом державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві, що ж стосується інформаційної довідки з Єдиного реєстру боржників від 31.07.2018 року, яку надала відповідачка, інформація в ній не стосується цієї справи. Виконавче провадження про стягнення аліментів № 2865773 на підставі рішення Середино-Будського районного суду яке було відкрите у Ямпільському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, по сплаті аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу з громадянкою [PERSON] , зобов`язання по цьому виконавчому провадженні виконані в повному обсязі. Він також зробив пошук в Єдиному реєстрі боржників, згідно інформаційної довідки від 10.08.2018 року інформація стосовне нього в реєстрі відсутня. Відрахування аліментів на утримання дітей із його заробітної плати бухгалтерією за його місцем роботи у Київському загоні воєнізованої охорони Української залізниці здійснюється своєчасно та перераховується на рахунок відповідачки. Факт, що на теперішній час їхні спільні діти з відповідачкою проживають разом зі ним та знаходяться на його повному матеріальному утриманні підтверджує розпорядження Бобровинької районної державної адміністрації № 157 від 23 квітня 2018 року, а довідка Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області від 21.05.2018 року № 02-14/838, несе інформаційний характер. Діти проживають з ним за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у відзиві повідомляє, що уживає заходи щодо встановлення місця знаходження дітей, яких він начебто вивіз незаконним шляхом, але це не відповідає дійсності, відповідачка знає де проживають діти та ніяких дій, щоб діти проживали разом з нею не здійснює. Відзив направлений лише на те, щоб потягнути час та отримувати аліменти та витрачати на себе, а не на утримання дітей. Представник третьої особи Бобровицька районна державна адміністрація( орган опіки та піклування ) у судове засідання не з"явився , в заяві до суду просить справу розглянути без представника , просить суд прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітніх дітей . У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові, наполягав на задоволенні позовних вимог, вказав ,що на даний час з ним проживає тільки одна дитина це син [PERSON] , 2006 року народження, а дочка [PERSON] , 2008 року народження проживає з відповідачем у справі. На припинення аліментів на утримання двох дітей наполягає. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про розгляд справи, про що свідчить розписка про отримання нею судової повістки ( а.с. 124 ). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Бобровицького районною суду Чернігівської області від 04 серпня 2010 року по справі № 2-623 2010, з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] . [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.07.2010 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Частиною 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання спільних дітей. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У судовому засіданні було достовірно встановлено, про що не заперечував і сам позивач, що з ним проживає тільки одна дитина - син [PERSON] ,2006 року народження, а донька [PERSON] ,2008 року народження проживає з відповідачкою по справі . Відповідно до положень ст. 180 СК України утримання неповнолітніх дітей є не правом, а обов`язком, рівною мірою як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Процесуальними нормами ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Захист же цивільних прав, які випливають із сімейних правовідносин, передбачений спеціальним законом - Сімейним кодексом України. Позивач звертаючись до суду за захистом своїх прав просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей. Нормами Сімейного кодексу України такий спосіб захисту прав та обов`язків щодо припинення стягнення з батька аліментів не передбачений. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу положень статей 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів. Нормами ст.ст. 267-271 СК України, визначено осіб, яких суд може звільнити від сплати аліментів, це є повнолітні брати, сестри, мачуха, вітчим, особи, у сім`ї яких виховувалася дитина.До вказаного кола осіб позивач не відноситься. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, доводи, на які посилається позивач щодо припинення сплати аліментів, відповідно до чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для припинення стягнення аліментів. Таким чином , оскільки рішенням суду розмір аліментів на двох дітей був визначений в єдиній частці від заробітку, тому суд не наділений правом припинити стягнення аліментів на одну дитину і самостійно визначити розмір аліментів, що підлягає стягненню з позивача на утримання другої дитини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог,оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки повне припинення стягнення аліментів на дітей порушить права неповнолітньої доньки [PERSON] , яка проживає з відповідачкою по справі. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed