Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивачка у квітня 2019 року звернулася в суд із позовом про стягнення з відповідача 2911грн. 25 коп. заборгованості по заробітній платі та 34783 грн. 01 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що з 5 жовтня 1998 року вона працювала на різних посадах, а з 14 травня 2007 року на посаді коректора відділу технічної документації у Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» і 1 серпня 2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. У день звільнення з нею не було проведено повний розрахунок, відповідно до положень ст.116 КЗпП України, що підтверджується довідкою №110, виданою Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА». Згідно вказаної довідки, її середньоденний заробіток становить 182 грн. 11 коп. Заробітна плата їй не виплачена по даний час. З огляду на зазначене, враховуючи, що з дати звільнення пройшло 191 робочих днів, просить стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на її користь 2911 грн. 25 коп. заборгованості по заробітній платі та 34783 грн. 01 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні /191 робочий день х 182 грн. 11 коп. середньоденний заробіток/. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та справу розглядати без її участі, що суд вважає за можливе. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій не заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивачки 2911 грн. 25 коп. заборгованості по заробітній платі та 34600грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] з 5 жовтня 1998 року працювала на різних посадах, а з 14 травня 2007 року на посаді коректора відділу технічної документації у Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА» і 1 серпня 2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України /а.с.6-7/. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпПУкраїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першійстатті 1Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст.47КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Однак, судом встановлено, що при звільненні з позивачкою не було здійснено розрахунку. Згідно довідки №177 від 22.04.2019 року, виданої Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА», заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі становить 2911 грн. 25 коп. Вказаний розмір заборгованості по заробітній платі сторонами не оспорюється і на час розгляду справи у суді заборгованість відповідачем не сплачена. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Верховного Суду України № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки №177 від 22.04.2019 року, виданої Державним підприємством «Львівський державний завод «ЛОРТА», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 182 грн. 11 коп., а середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить на 03.05.2019 року за 190 робочих днів - 34600 грн. 90 коп. Даний розрахунком проведений у відповідності до зазначеного Порядку. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між з тим, відповідач не представив суду доказів відсутності вини підприємства у невиплаті при звільненні належних сум позивачці. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем та в день звільненні не були виплачені належні їй від підприємства суми, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 2911 грн. 25коп. заборгованості по заробітній платі та 34600 грн. 90 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial