Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вони з відповідачем [PERSON] 24 квітня 2014 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти мешкають з позивачем та перебувають на її утриманні, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідач покинув сім`ю. Спору щодо місця проживання дітей немає. Позивач просить розірвати їх шлюб з відповідачем, адже сімейне життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на сімейні обов`язки та ведення спільного господарства. Сторони більше року не проживають разом. Позивач зазначає, що на час звернення до суду спільне господарство з відповідачем вони не ведуть, фактично шлюбні стосунки припинено, втрачено фізичні та духовні зв`язки між подружжям. Позивач уважає, що шлюб зберегти неможливо, примирення не буде, а тому просила розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Також позивач вказує, що у зв`язку з відсутністю в неї спеціальних знань в області права, вона вимушена була звернутися за професійною юридичною допомогою до адвоката, а тому просила також стягнути з відповідача на свою користь витрати по оплаті юридичних послуг в сумі 7370 грн. 12 травня 2021 року позивач змінила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. та витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 6170 грн. (а. с. 25-32). Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з викликом сторін, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 30 липня 2021 року. У судове засідання позивач не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті направила до суду клопотання, у якому вказала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та просить розглянути справу за її відсутності.\~ У судове засідання відповідач не з`явився, але до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву,\~\~ у якій указав, що він визнає позовні вимоги частково, просить розірвати шлюб з [PERSON] , однак не визнає позовну вимогу про стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки вважає таку суму значно завищеною та не співмірною суті позову, також просить розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до\~ ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом частини 2 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України\~ охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 24 квітня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис за № 14, місце державної реєстрації шлюбу: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Турківського районного управління юстиції у Львівській області (а. с. 14). Від шлюбу сторони мають малолітніх синів [PERSON] , [INFO] (а. с. 13), та [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до\~ ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що\~ шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено,\~ що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні\~ уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу,\~ враховувати наявність малолітньої дитини,\~ дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя,\~ забезпечувати участь у судовому засіданні,\~ як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони не виявили бажання примиритися, позивач скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу, відповідач визнав позовну вимогу про розірвання шлюбу, не заперечував проти розірвання шлюбу. Судом установлено, що подружнє життя не склалося\~ у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, ведення спільного господарства, примирення між сторонами неможливе, жодна зі сторін не клопотали перед судом про надання строку на примирення, тому строк на примирення сторонам у справі про розірвання шлюбу не надавався. Також судом встановлено, що сторони більше року не проживають разом, шлюбно-сімейні стосунки фактично припинені. Малолітні діти проживають з позивачем. Спору щодо визначення місця\~ проживання дітей не існує. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У своїй позовній заяві позивач просила залишити їй прізвище [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Отже, суд уважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд робить нижченаведений висновок. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~ До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 8, 24). Отже, витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач у своїй позовній заяві зі зміненими позовними вимогами просить стягнути з відповідача витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 6170 грн. На\~\~\~ підтвердження\~\~\~ суми\~\~\~ витрат на правничу допомогу позивач подала до суду договір № Д-502 від 18 листопада 2020 року, укладений між нею та ТОВ «Київський центр правової допомоги», предметом якого є надання юридичних послуг, а саме за цим договором «замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: проект позовної заяви про розірвання шлюбу; проект клопотання про ненадання строку на примирення; клопотання про розгляд справи без участі позивача; проект угоди про поділ майна; консультації». Відповідно до п. 3.1. цього договору вартість зазначених юридичних послуг становить 7370 грн. (а. с. 15). Також позивач додає до позовної заяви квитанції від 26 листопада 2020 року та від 06 грудня 2020 року на суму 3635 грн. та 3564 грн. відповідно, які підтверджують оплату юридичних послуг за вищевказаним договором (а. с. 15 на звороті). Крім того, 12 травня 2021 року позивачем додано до позовної заяви зі зміненими позовними вимогами акт про надання юридичних послуг від 12 травня 2021 року про вартість наданих послуг за договором № Д-502 від 18 листопада 2020 року (а. с. 38), у якому наведено калькуляцію визначення вартості юридичних послуг, наданих ТОВ «Київський центр правової допомоги» [PERSON] , а саме вказано: «- правовий аналіз, заснований на матеріалах справи про розірвання шлюбу 3 год. 2211 грн.; - проект позовної заяви про розірвання шлюбу 4 год. 2400 грн.; - проект договору про поділ майна подружжя 2 год. 1200 грн.; - проект клопотання без участі сторони 1 год. 659 грн.; - проект клопотання про ненадання строку для примирення 2 год. 900 грн.». Також у даному акті зазначено, що вартість наданих послуг загалом складає 7370 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Наведену правову позицію сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/5-ц від 19 лютого 2020 року, яка відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших. Суд бере до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Так, суд звертає увагу, що 19 липня 2021 року до суду надійшла заява відповідача, у якій він не визнав позовну вимогу про стягнення з нього витрат на правову допомогу в розмірі 7370 грн., оскільки вважає, що сума є значно завищеною та не співмірною суті позову. При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги, наданої позивачеві ТОВ «Київський центр правової допомоги» ураховується пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною. Зокрема, не можна вважати такими, що пов`язані саме з розглядом справи про розірвання шлюбу, складання проекту договору про поділ майна подружжя та проект клопотання про ненадання строку на примирення, які відсутні у матеріалах справи № 741/149/21 (п. п. 3, 5 акта про надання юридичних послуг). Що ж до таких адвокатських послуг, як правовий аналіз, заснований на матеріалах справи про розірвання шлюбу (3 год. 2211 грн.), проект позовної заяви про розірвання шлюбу (4 год. 2400 грн.); проект клопотання без участі сторони (1 год. 659 грн.) (п. п. 1, 2, 4 акта про надання юридичних послуг), суд робить висновок, що такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги. Однак, суд, ураховуючи складність справи про розірвання шлюбу, яка відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною справою та не має жодного публічного інтересу, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг, які по своїй суті зводяться до підготовки позову про розірвання шлюбу для подання до суду та підготовки клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, уважає, що час, витрачений на складання вказаних документів, та розмір витрат є необґрунтованими, неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. За таких обставин суд вбачає підстави для часткового стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 грн.

Outcome: partial