Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач за договором позики від 19 вересня 2011 року отримав у неї позику 50\~000 доларів США, що еквівалентно на даний час 1 296 840 грн. та вказані кошти використані в інтересах сімї для купівлі житлового будинку по вул.Крилова,52 в м.Черкаси в період шлюбу з третьою особою. Вказує, що відповідач зобов"язався повернути борг у строк до 31.03.2016 р., однак в порушення умов позики станом на 03.10.2016р. не виплатив позику. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 300000 грн. частини позики, отриманої для купівлі будинку в інтересах сім'ї. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задоволити. \~\~\~Вказувала, що позичила сину кошти на його прохання для купівлі будинку для його сімї, оскільки дружина його навчалась та після народження дитини перебувала у декретній відпустці. Вказані кошти були нею також отримані в борг у знайомих, вказаний борг не погашений в повному обсязі до даного часу. Після розірвання шлюбу з її сином [PERSON] відмовляється від спільних боргів та перешкоджає у спілкуванні з онуком, тому звернулась до суду з даним позовом. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову за наявності законних до того підстав (ст.174 ЦПК України). Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, у наданих суду запереченнях вказував, що 22.09.2011 року [PERSON] разом з колишнім чоловіком (шлюб розірвано 01.10.2012р.) придбала житловий будинок у м.Черкаси по вул.Крилова,52. Відповідно до вищевказаного договору вартість будинку становила 106552 грн. За спільною згодою подружжя у документах про право власності власником будинку було зазначено відповідача [PERSON] Після розірвання шлюбу розподіл майна сторони не здійснювали та [PERSON] вимушена була винайняти житло в іншому місці, залишаючись зареєстрованою у спірному будинку. Оскільки про позичку у [PERSON] грошових коштів для придбання будинку ніякої розмови між нею та відповідачем не було і такої необхідності в залученні додаткових коштів від [PERSON] також не було, та на таку позичку вона своєї згоди чоловікові не давала, то вона вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] є зговором між ними з метою позбавлення [PERSON] права власності на частину придбаного подружжям будинку, який є спільною сумісною власністю подружжя. Заслухаши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.\~212,\~213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Зясування обставин в цивільному судочинстві здійснюється на засадах змагальності, що полягає в наданні учасникам процесу рівних можливостей у наданні суду доказів в підтвердження своїх доводів та доведення їх переконливості, що передбачено ст.27, ч.3 ст.35 ЦПК України. Судом встановлено, що 07.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 01 жовтня 2012 року шлюб був розірвано та встановлено, що фактично сімейні та подружні відносини між сторонами припинені у січні 2012 року. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2011 року в періоду шлюбу та ведення спільного господарства з третьою особою [PERSON] придбав житловий будинок по вул.Крилова,52, м.Черкаси вартістю 106\~552 грн. Згідно звіту незалежної оцінки від 16.12.2016р. вартість будинку складає 269\~812 грн. В судовому засіданні не знайшли підтвердження переконливиим обєктивними доказами доводи позову про використання для придбання будинку в інтересах сімї відповідачем отриманих 19.0.2011р. в позику у позивачки грошових коштів в сумі 50\~000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 22.09.2011р. становило 7,9736*50\~000 = 398680 грн. Це спростовується пунктом 2.1 договору підписаного відповідачем договору купівлі-продажу від 22.09.2011р. про те, що вартість будинку становила 106\~552 грн. Будь-яких доказів про сплату за будинок більшої за вказану у договорі суму суду не надано, також не підтверджено, що будинок був придбаний саме за отримані у позику відповідачем кошти. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] не давала чоловіку письмову згоду на укладення договору позики, згідно трудової книжки остання в період перебування у шлюбі була працевлаштована та отримувала зарплату. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Наданий позивачкою доказ на підтвердження факту надання позики копія боргової розписки розписки від 19.09.2011р. [PERSON] про отримання ним позики 50000 дол. США для купівлі будинку по вул.Крилова,52 в м.Черкаси зі строком повернення до 31.03.2016 року суд вважає таким, що не підтверджує з достовірністю позовні вимоги, оскільки оригінал даної розписки для дослідження судом позивачкою наданий не був, згідно пояснень позивачки у звязку з його втратою. За клопотання третьої особи судом була призначена судова технічна експертиза для визначення дійсного часу написання боргової розписки, датованої 19.09.2011р. у зв'язку з запереченнями третьої особи факту її написання у вказаній у ній час, а не більш пізній період спору про поділ майна подружжя. Вказана експертиза не була проведена в звязку з невиконанням позивачкою ухвали суду про надання на експертне дослідження оригіналу боргової розписки, Оскільки при призначенні експертизи судом сторонам розяснювались наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.146 ЦПК України можливість визнання судом факту, для зясування якого експертиза була призначена, в звязку з ухиленням позивачки від участі в експертизі в звязку з ненаданням боргової розписки на експертне дослідження, суд визнає підтвердженим факт написання боргової розписки від імені відповідача в більш пізній час, ніж у ній зазначено 19.09.2011р., що також викликає сумнів у достовірності зазначеної розписки. Суд також враховує, що згідно з ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами. Судом встановлено, що між сторонами з [PERSON] та [PERSON] відсутні протилежні інтереси та фактично відсутній будь-який спір, оскільки відповідач не оспорював обставини, на які посилалсь позивач як на підставу своїх вимог. Фактично спір у позивачки виник з третьою особою, яка оспорювала обгрунтованість позовних вимог щодо наявності спільних її з відповідачем боргових зобовязань та в цій частині вирішення позову безпосередньо стосується прав та обовязків третьої особи, тому належним відповідачем в такому випадку має також бути [PERSON] Виходячи з засад диспозитивності цивільного процесу позивачу належить виключне право визначати підставу та предмет своїх позовних вимог та особу, яка має відповідати за позовом, проте [PERSON] не залучалась позивачкою до участі в справі в якості відповідача, що свідчить про те, що позов не був предявлений до всіх належних відповідачів. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. \~

Outcome: dismissed