Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 58 118,26 грн. майнової шкоди та моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 17 грудня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем, внаслідок злочинної необережності скоїв дорожньо-транспортну пригоду чим завдав позивачу тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що призвело до встановлення їй 3 групи інвалідності. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. На момент скоєння ДТП [PERSON] мав чинний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9707667, укладений із ПрАТ «Європейський Страховий Альянс». Позивачем було витрачено на ліки 23 005,16 грн., з них відшкодовано страховою компанією 4 651,90 грн., а тому з відповідача підлягає стягненню різниця вартості витрачених нею ліків у сумі 18 353,26 грн. Крім того, внаслідок отриманих травм позивач втратила дохід від зайняття викладацькою діяльністю, зокрема розірвано договір про надання викладацьких послуг від 15 грудня 2015 року, укладений з ТОВ «Фільтрація плюс технологія», ціна якого складала 9 795,00 грн. Також, позивачем були понесені додаткові витрати на залучення домашньої робітниці, вартість послуг якої склали 30 000,00 грн. За таких обставин позивач посилаючись на ч. 1 ст. 1195 ЦК України просить суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду. Більше того, позивач вказує, що діями відповідача їй спричинені моральні страждання, які пов'язані з заподіянням фізичного болю, глибокого душевного хвилювання у зв'язку з тривалим розладом здоров'я, інвалідністю, втратою доходу й можливістю фінансово забезпечувати себе та близьких родичів, жити повноцінним здоровим життям. Виходячи з глибини перенесених позивачем моральних страждань, величину моральної шкоди позивач оцінює у 150 000,00 грн. , яка на її думку, підлягає стягненню із відповідача. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або відзиву на позов до суду не надійшло. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2016 року № 755/4766/15-к, який на момент розгляду даної справи набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Зі змісту вказаного вироку суду убачається, що [PERSON] 17 грудня 2014 року близько 16 год. 40 хв., керуючи технічно справним автомобілем "Шевролет Такума", державний номерний знак [NUMBER], рухався по проїзній частині вул. М.Раскової, зі сторони вул. Березняківської, в напрямку вул. Р.Окіпної в м. Києві, зі швидкістю приблизно 40 км/год. В цей час на проїзній частині навпроти буд. №4 по вул. Раскової, в м. Києві, по нерегульованому пішохідному переходу рухалась пішохід [PERSON], яка переходила проїзну частину з ліва на право по відношенню до руху автомобіля під керуванням водія [PERSON] Під час руху водій [PERSON] допустив порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія [PERSON] виразилось в тому, що він керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], під'їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості з урахуванням дорожньої обстановки, відволікся від керування транспортним засобом, при наближені до пішохідного переходу, не звернув уваги на невстановлений досудовим розслідуванням автомобіль, що зупинився попереду, не зменшив швидкість керованого ним автомобіля, не зупинився перед пішохідним переходом і не надав дорогу пішоходу [PERSON], змінив напрямок руху автомобіля, об'їхав праворуч невстановлений досудовим розслідуванням автомобіль, що зупинився перед пішохідним переходом, внаслідок чого здійснив наїзд лівою передньою частиною автомобіля на пішохода [PERSON], заподіявши їй тілесні ушкодження у вигляді: синця тім'яної ділянки голови, яке відносяться до легкого тілесного ушкодження, та закритої травми хребта, переломів тіл 12 грудного та 1 поперекового хребців, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (що спричинило тривалий розлад здоров'я на строк понад 21 добу). Позивач [PERSON] визнана потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. Цивільний позов потерпіла під час досудового та судового слідства не заявляла. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За даними довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0423910, [PERSON] 27 липня 2015 року встановлена третя група інвалідності у зв'язку з загальним захворюванням органів рухового апарату. Інвалідність встановлена до 01 серпня 2016 року (а.с. 8). Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.12.2014 року, у зв'язку із порушенням відповідачем Правил дорожнього руху, позивачу було завдано шкоди каліцтвом. Згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/9707667, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Альянс» (а.с. 7). За даними листа Європейського страхового альянсу від 11 лютого 2016 року №288/13, страхова компанія відшкодувала [PERSON] у вигляді страхового відшкодування за витрати на придбання ліків на суму 4 651,90 грн. та 10 000,00 грн. витрат на лікувальний масаж спини (а.с. 20). Згідно чеків на придбання лікарських препаратів, долучених до матеріалів справи (а.с. 45-86), позивачем було витрачено на ліки 23 005,16 грн., а тому різниця суми відшкодування, яка не була відшкодована позивачу становить 18 353,26 грн. (23 005,16 грн.- 4 651,90 грн.). Відповідно до умов договору про надання викладацьких послуг від 15.12.2014 року укладеного між ТОВ «Фільтрація плюс технології» (далі замовник) і [PERSON] (далі викладач), замовник доручає, а викладач приймає на себе зобов'язання з проведення занять по навчанню англійської мови працівників замовника. Сума грошової допомоги викладача становить 9 795,00 грн. Тривалість навчального курсу - 6 місяців. Згідно угоди про розірвання Договір про надання викладацьких послуг від 15 грудня 2014 року, укладеної між [PERSON] та ТОВ «Фільтрація плюс технологія», у зв'язку із неможливістю викладача за станом здоров'я виконувати свої зобов'язання перед замовником по договору, останні прийшли до згоди про розірвання договору. (а.с. 10, 11). В результаті розірвання договору, позивачем було повернуто ТОВ «Фільтрація плюс технологія» грошову винагороду у розмірі 9 795,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В силу ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. А відтак, суд вважає, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами вартість понесених нею витрат на придбання ліків у сумі 23 005,16 грн. та заробіток (дохід), втрачений нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 9 795,00 грн. Доказів того, що відповідачем було відшкодовано позивачу збитки вартості ліків у розмірі 18 353,26 грн. (23005,16 грн. - 4651,90 грн.) та заробіток (дохід), втрачений нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у сумі 9 795,00 грн., суду не надано. З огляду на означене, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на придбання ліків - 18 353,26 грн. (23005,16 грн. - 4651,90 грн.) та заробіток (дохід), втрачений нею внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 9 795,00 грн. Позивач також просить стягнути із відповідача на її користь 30 000,00 грн. вартості послуг доглядальниці, яку [PERSON] вимушена була винаймати у зв'язку із тимчасовою втратою нею працездатності в результаті ДТП, що мала місце 17.12.2014 року. На підтвердження понесених позивачем витрат у вказаному розмірі [PERSON] надала суду розписку від 28 травня 2015 року. Зі змісту якої убачається, що [PERSON] зобов'язується повернути грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. за надані послуги по догляду за період з 28 грудня 2014 року до 28 травня 2015 року [PERSON], шляхом виплати 6000,00 грн. щомісячно. Останній строк сплати грошових коштів до 01 вересня 2016 року (а.с. 19). Разом з тим, належних, допустимих доказів того, що позивачем було фактично понесено ці витрати суду не надано. Сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ст. ст. 12,43,49 ЦПК України, судом надавалась можливість позивачу надати суду докази на підтвердження факту понесених нею витрат в розмірі 30 000,00 грн. за послуги доглядальниці. Разом з тим, позивач та її представник розпорядились наданим правом на власний розсуд та вважали достатніми докази, надані суду при зверненні із позовом до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77 та 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оскільки позивачем та її представником не доведено факт понесення [PERSON] витрат на послуги доглядальниці у сумі 30 000,00 грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] має на своєму утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та батька [PERSON], [INFO], інваліда першої групи з січня 2013 року. Чоловік позивача [PERSON] та матір [PERSON] померли 2010 та 2004 року відповідно. Дані обставини підтверджуються відповідними свідоцтвами, долученими до матеріалів справи (а.с. 14-18). Як пояснила у судовому засіданні позивач, у зв'язку із тимчасовою втратою нею працездатності в результаті ДТП, її донька, на той момент у віці чотирьох років та батько інвалід першої групи потребували її допомоги. Проте, за станом свого здоров'я вона не мала змоги приймати участь у вихованні малолітньої доньки та утриманні дитини і непрацездатного батька, оскільки сама потребувала такої допомоги. За даними характеристики доньки позивача - [PERSON], [INFO], виданої Спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №65 м. Києва, дівчина проживає разом з мамою [PERSON], її психологічний розвиток нижче норми, так як дитина має панічний страх до людей, високу тривожність за своїх рідних, особливо за маму. Мати зверталась до шкільного та приватного психологів з метою надання своїй доньці корекційно-реабілітаційної допомоги (а.с. 42-43). Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд знаходить доведеною обставину завдання позивачу моральної шкоди в результаті вчинення кримінального правопорушення [PERSON], а саме завдання каліцтва внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 грудня 2014 року. Дана подія призвела до душевних страждань, негативних змін у житті позивача та її родини. Суд погоджується з доводами позивача та її представника, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, позивач зазнала травм, що спричинили їй фізичний біль і була змушена звертатися до лікарів. Також [PERSON] зазнала душевних страждань у зв"язку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї, перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови її життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги, що вимагає від неї та її родини додаткових витрат часу, залучення душевних та матеріальних зусиль При визначенні розміру моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань [PERSON], яких вона зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди, характеру немайнових втрат враховуючи стан її здоров"я, присвоєну групу інвалідності, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи з засад розумності, об"єктивності, виваженості і справедливості моральна шкода підлягає частковому задоволенню, яку суд оцінює у 20 000,00 грн. що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 28 148,26 грн. (18 353,26 грн. + 9 795,00 грн.) та 20 000,00 грн. моральної шкоди. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1280,00 грн. за позовними вимогами майнового та немайнового характеру, оскільки позивач звільнена від їх оплати на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та

Outcome: partial