Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У вересні 2015 року ТОВ «Дата [PERSON]» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 19362,77 грн. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено. На зазначене судове рішення ТОВ «Дата [PERSON]» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, судом не встановлено всебічно і повно обставини справи та не надано їм належної оцінки. Судом першої інстанції не надано належної оцінки належним чином завіреним документам наданими позивачем, в той час як лише пояснення з боку відповідача були покладені в основу ухваленого рішення. Судом при ухваленні рішення досліджено ухвалу апеляційного суду від 10.12.2013 року, проте лише мотивувальну частину, де йдеться про нібито не підписання кредитного договору, а резолютивну частину ухвали де зазначено, що в задоволенні вимог [PERSON] було відмовлено не взято до уваги. Крім того, доводи про те, що у звязку з неналежним повідомленням про заміну кредитора були порушені права споживача не відповідають нормам чинного законодавства. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися , обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про те, що 2 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, не зясував усіх обставин, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено, що 30 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу з подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до додаткової угоди №2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року 08 грудня 2014 року доповнено перелік кредитних договорів, що відступаються. Внаслідок укладення вказаних договорів 08.12.2014 року відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора\\стягувача, за договором №401334141 від 02 грудня 2012 року позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 02 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та фізична особа громадянин України [PERSON] уклали кредитний договір №401334141. Відповідно до умов вищевказаного договору, кредитор зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі 13\~935,45 грн., у строк з 02.12.2012 року до 03.12.2014 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за\~ кредитним\~ договором\~ банк або інша фінансова установа (кредитодавець)\~ зобов'язується\~ надати\~ грошові\~ кошти\~\~ (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник\~ зобов'язаний\~ повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі\~ або\~ речі,\~ визначені\~ родовими ознаками,\~ у\~ такій\~ самій кількості,\~ такого самого роду та такої самої якості,\~ що були передані йому позикодавцем) у\~ строк\~ та\~ в порядку, що встановлені договором. Кредитор свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 13\~935,45 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 03.08.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 13\~354,86 грн., за відсотками 2,56 грн. та по комісії 4\~255,35 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобовязань в частині повернення кредиту та\\або сплати процентів, комісії згідно з умовами договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею)\~ є грошова сума або інше майно, які боржник\~ повинен\~ передати\~ кредиторові\~ у\~ разі\~ порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору йому було нараховано неустойку. На 03.08.2015 року розмір неустойки становить: штраф 1\~750,00 грн. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та\\або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Суд першої інстанції помилково застосував ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України і послався на ухвалу судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2013 року (том 1, а.с. 96) , оскільки зазначені в ній висновки суду були зроблені на підставі наданих під час розгляду справи доказів, яким судом надавалась оцінка в межах заявлених позовних вимог про визнання договору недійсним. \~\~Отже, висновок суду , що позивачем не надано суду доказів про те, що 02 грудня 2012 року дійсно між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір спростовується матеріалами справи в якій на а.с.5 том 1 міститься Кредитний договір підписаний обома сторонами . Зі змісту п.2.5. Кредитного договору №401334141 від 02.12.2012 року вбачається, що кредит надається Позичальнику для оплати /часткової оплати товарів згідно з переліком , що вказаний у специфікації № 401334141 від 02.12.2012 року або листі гарантії до цього Договору від 02.12.2012 року у загальній сумі 13 517 грн. 39 коп. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] № 26008052311263 у ПАТ "ПриватБанк" МФО 351533, код ЄДРПОУ [NUMBER]. Тому доводи відповідача, що він не отримував кредитні кошти безпідставні, оскільки при укладанні кредитного договору було обумовлено надання кредиту шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок ФОП [PERSON] , що і було зроблено позивачем і підтверджується меморіальними ордерами від 03 грудня 2012 року про перерахування коштів на рахунок відповідача, а потім на рахунок № 26008052311263 у ПАТ "ПриватБанк" МФО 351533, код ЄДРПОУ [NUMBER] ФОП [PERSON] (том 2, а.с.96-97), а також випискою по особовому рахунку з 02.12.2012 року по 08.12.2014 року (том 2, а.с.47). Доводи відповідача, що КРЕДИТНИЙ ДОГОВІР ПІДПИСАЛА [PERSON] І ГРОШОВІ КОШТИ ПЕРЕРАХОВАНІ НА ЇЇ РАХУНОК, не відповідають дійсності, оскільки в Кредитному договорі і в меморіальному ордері зазначено отримувача [PERSON]. Твердження , що [PERSON] одночасно представляла установу банку і ФОП отримувача кредитних коштів - є вигаданими. Щодо пояснень [PERSON] , що на пред"явлених позивачем документах він свій підпис не ставив, то судом неодноразово в суді апеляційної інстанції роз»яснювався порядок надання відповідних доказів, але відповідач [PERSON] заявляв, що такого клопотання не має і той факт, що це його підпис повинен доводити позивач і проведення експертизи повинно відбуватися в рамках розслідування кримінальної справи про шахрайство. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти \~виконання \~особисто, \~якщо інше не встановлено договором або законом, \~не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням \~\~умов, визначених \~змістом \~зобов'язання \~(неналежне виконання). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов \~договору \~та \~вимог \~цього \~Кодексу, \~інших актів цивільного законодавства, \~а за відсутності таких умов та вимог - \~відповідно до \~\~звичаїв \~\~ділового \~обороту \~або \~інших \~вимог, \~що \~звичайно ставляться. У порушення умов договору, відповідач, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 03.08.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 13\~354,86 грн., за відсотками 2,56 грн., по комісії 4\~255,35 грн. та штраф 1750,00 грн. Отже, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойки.

Outcome: approved