Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом,в якому зазначила,що [INFO] померла її мати-[PERSON]. Ще при житті вона отримала Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 2,8661 га, яка розташована на території Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Прийняти спадщину вона не може,т.к. в Державному акті невірно вказано код населеного пункту у кадастрових номерах, тому вона змушена звернутись до суду. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з"явся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без його участі. Вислухавши пояснення позивача,дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що мати позивача-[PERSON]. в 2004 році отримала Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 2, 8661 га яка розташована на території Вепринської сільської ради Радомишльського району Житомирської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] померла [INFO]. Позивач не може прийняти спадщину т.к.в державному акті невірно вказано код населеного пункту у кадастрових номерах . Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як роз»яснив Пленум Веховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «... у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги». Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Земельним кодексом України, який набрав чинності у 2002 році, встановлено, що форми державних актів на право власності на земельні ділянки затверджуються Кабінетом Міністрів У країни. Постановою КМ України від 03.06.2013 року № 483 «Про затвердження Порядку інформаційної взаємодії між кадастрами та інформаційними системами», затверджено нові форми державних актів, якими внесення будь-яких змін не передбачено. Пунктом 2.9. Інструкції № 43 чітко зазначено, що при заповненні державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Отже, можливість внесення змін чи виправлень до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою чи державного акта на право власності на земельну ділянку законодавством не передбачена. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved