Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами в обгрунтування яких зазначав, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 року № 964-Р Про передачу майнових комплексів військових містечок № 192, 241" майнові комплекси передано Міністерством оборони України Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в повному обсязі; згідно переданої документації всі приміщення стоять на балансі академії. Факультет військової перепідготовки, який знаходився по вул. Баварська, 7 розформовано. На вказаних територіях, крім основних будівель та споруд знаходиться двоповерховий будинок на другому поверсі якого розташовано колишній гуртожиток для проживання військовослужбовців та членіз їх сімей, в якому на даний час проживають відповідачі - громадяни [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з їх неповнолітньою дочкою [PERSON] [INFO] Після передачі територій зазначених військових містечок Міністерством оборони України університету в 2005 році усі мешканці військово-будівельного факультету, що був розташований за вказаною адресою, були виселені та виписані з гуртожитку в установленому законом порядку, крім сімї відповідачів. Відповідачі, разом із дитиною, проживають у гуртожитку на території Національного університету цивільного захисту України, в звязку з чим їм було запропоновано на зимовий період укласти договір найму кімнати гуртожитку. 01 грудня 2005 року між університетом та [PERSON] підписано договір найму № 80 кімнати № 3 гуртожитку, площею 11,5 м2. Цей договір найму укладено строком до 15 квітня 2006 року, тобто до завершення опалювального сезону. Починаючи з 28.11.2012 року відповідачі самостійно захопили кімнату гуртожитку площею 10,4 м2 та починаючи з цього з часу мешкають у ній та використовують комунальні послуги. Оплата комунальних послуг за користування позивачем будівель та споруд зазначених містечок, у тому числі гуртожитку, в якому проживає подружжя Гнатюк, університетом проводиться згідно з укладеними відповідними угодами з комунальними підприємствами м. Харкова. Нарахування за отримані подружжям Гнатюк комунальні послуги, університет проводить згідно затверджених тарифів по м. Харкову та у відповідності з чинним законодавством України. На даний час університет самостійно за рахунок бюджетних коштів з усіма комунальними підприємствами м. Харкова проводить оплату комунальних послуг, які використовуються подружжям Гнатюк для запобігання заборгованості перед даними підприємствами, що тягне за собою матеріальні збитки університету та витрачання бюджетних коштів, які не компенсуються подружжям Гнатюк. Станом на грудень 2013 року заборгованість подружжя Гнатюк перед університетом за використані комунальні послуги за кімнату 11,5 м2 склала (за жовтень, листопад,грудень 2013 року) 566,93 коп., за кімнату площею 10,4 м2 за період з листопада 2012 року по 31.12.2013 року 833,91 грн., разом за комунальні послуги 1400 грн.84 коп., внаслідок чого держава в особі університету не доотримує належну компенсацію до державного бюджету, що, в свою чергу, суттєво порушує її економічні інтереси. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі і надала пояснення аналогічні вищевикладеним. Просила задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з,явилися, повідомлялися паро час та місце розгляду справи, поштове повідомлення, яке направлялося на їх адресу повернулося до суду з відміткою « за закінченням терміну зберігання». Заяв про відкладення справи розглядом або розгляд справи за їх відсутності відповідачі не надали. Враховуючи умови, встановлені ч. 1 ст. 224 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено та підтверджується письмовими доказами,( довідкою виданою позивачем та рішенням суду апеляційної інстанції від 07 травня 2012 року), що відповідачі з неповнолітньою донькою проживають за адресою [INFO] ( а.с.53-55). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить із того, що позивач звертаючись до суду із вимогами про компенсацію йому сплачених за відповідачів витрат за комунальні послуги, жодних доказів на підтвердження того, що такі витраті понесені позивачем і що дійсно ним сплачені витрати на комунальні послуги суду не надав. Суд не вважає належним та допустимим, у розумінні положень ст.ст. 58,59 ЦПК України, доказом надану до позовної заяви довідку відділу економіки та фінансів НУЦЗУ про заборгованість відповідачів за спожиті комунальні послуги у гуртожитку за зазначеною у позові адресою з 28.11.2012 по 31.12.2013 року ( а.с.33,36), оскільки вона свідчить лише про наявність заборгованості, а предметом позовних вимог є стягнення компенсації понесених витрат. Інших доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надано, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв,язку із недоведеністю заявлених вимог. Питання про судові витрати вирішено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed