Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, яка у ході судового розгляду була уточнена, в якій просять стягнути з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України: на користь [PERSON] 399 110 доларів США на підставі ст. 1176 ЦК України та ст. 4 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"; 198 330,33 доларів США на підставі ст.ст. 1166, 1173, 1176 та п.2 ст. 625 ЦК України на час постановлення судом рішення; моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 330 336, 00 грн.; моральної шкоди на користь [PERSON] в розмірі 165 168,00 грн., завданої діями та бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства та ГУ УМВС України в Одеській області. При цьому позивачі посилаються на обставини викрадення 05.03.1999 року [PERSON] ([PERSON]М) бандитським угрупованням з метою отримання від нього викупу; затримання і вилучення 20.03.1999 року працівниками УМВС України в Одеській області у [PERSON] валютних коштів, що призначалися для викупу [PERSON], порушення кримінальної справи та закриття провадження по кримінальній справі № [NUMBER]; видання розпорядчих актів ГУ УМВС України в Одеській області та розпоряджень Одеської обласної державної адміністрації та використанні ГУ МВС України в Одеській області вилучених по кримінальній справі валютних коштів в розмірі 399110 доларів США на погашення заборгованості державного бюджету перед особовим складом УМВС України в Одеській області; подальшого ухиляння ГУ УМВС України в Одеській області від розгляду звернень позивачів про повернення вилучених валютних коштів та виконання вимог законодавства щодо повернення вилученого майна; судового розгляду звернень [PERSON] до судових органів для вирішення питань про повернення вилученого майна. Обставини захоплення [PERSON] у заручники і його викупу містяться у вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 20.06.2007 року по справі №1-1/07 (том 1, 49-198) та ухвалі колегії суддів судової\~ палати по кримінальним справам Верховного суду України від 23.01.2008 року (том 1, 199-274). Обставини затримання і вилучення 20.03.1999 року працівниками УМВС України в Одеській області у [PERSON] валютних коштів, що призначалися для викупу [PERSON], порушення кримінальної справи № [NUMBER] та закриття провадження по ній містяться у матеріалах кримінальної справи № [NUMBER] та частково у цивільній справі Малиновського районного суду м. Одеси № 2-546/06 (первісна справа № 2-88/2002 Іллічівського районного суду м. Одеси). Обставини використання ГУ МВС України в Одеській області вилучених по кримінальній справі № [NUMBER] валютних коштів в розмірі 399110 доларів США, розгляду правоохоронними органами звернень позивачів про повернення вилучених валютних коштів, судового розгляду скарг представників [PERSON] у кримінально-процесуальному порядку на постанови слідчих по кримінальній справі № [NUMBER] містяться в матеріалах справи на підставі наданих сторонами та витребуваних судом документальних доказів. В якості відповідачів у справі залучені Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Державна казначейська служба України. Представник ГУ МВС України в Одеській області позов не визнає та заперечує проти його задоволення. При цьому відповідач посилається на недоведеність позивачами прав власності [PERSON] ([PERSON]М.) на вилучені по кримінальній справі № [NUMBER] валютні кошти в розмірі 399110 доларів США, про безпідставність вимог щодо стягнення за весь час користування чужими грошима на підставі ст.ст. 1166, 1173, 1176 та п.2 ст. 625 ЦК України , а також про недоведеність та необґрунтованість спричинення позивачам діями органів досудового слідства та ГУ МВС України в Одеській області моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України у судові засідання не зявився, про зміст позовних вимог, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши надані до справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 5 березня 1999 року громадянин США [PERSON] ([PERSON]М.) був захоплений бандитським угрупованням з метою отримання викупу. Обставини викрадення встановлені вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 20.06.2007 року по справі № 1-1/07, а саме. В середині 1990-х років, ... з метою підриву основ громадської безпеки, залякування та фізичного усунення конкурентів, заволодіння майном приватних підприємств та їх керівників, а також здійснення іншої кримінальної діяльності шляхом здійснення нападів, організувало стійке, ієрархічне, многозвінне кримінальне угрупування, діяльність якого поширювалася на Одеську область і частково деякі райони сусідньої республіки Молдови. [PERSON] спільнота було, у свою чергу, частиною більш великого інтернаціонального злочинного співтовариства, що діяв у цей час на території Одеської області та Молдови. У лютому 1999 року керівниками банди був розроблений план скоєння нападу на громадянина США - [PERSON] з метою заволодіння його особистим майном, який у той період часу перебував у м. Одесі з питань свого бізнесу. Серед виконавців цього злочину були особи, які виконували покладені на них обов'язки, пов'язані із захопленням [PERSON] і утриманням його, як заручника, до повного отримання необхідної суми грошей. 5.03.1999 року приблизно близько 19.00 години ці особи та інші особи для вчинення захоплення [PERSON] прибутку на автомобілях до провулку Мукачівському в м. Одесі, де в кінці робочого дня ставив свою автомашину [PERSON] на стоянку. Розподіливши між собою ролі, в той час коли [PERSON] наблизився до одного з автомобілів викрадачів, ці особи напали на нього і, завдавши кілька ударів в різні частини тіла потерпілому, заштовхали його в свій автомобіль, повезли його в не встановлений приватний будинок, де помістили в підвал, скувавши руки і ноги наручниками. Утримуючи [PERSON] в заручниках, члени банди організували позмінну охорону [PERSON] , стали вимагати від [PERSON] за його звільнення 800 тисяч доларів США. Випробовуючи фізичні і психічні катування і насильство [PERSON] змушений був погодитися на виплату необхідної суми грошей, після чого став дзвонити своїм знайомим з тим, щоб вони збирали гроші для його викупу. Через кілька днів спроба передати членам банди 400000 доларів США не відбулася, оскільки останні побоювалися, що передача грошей може контролюватися працівниками правоохоронних органів. Розуміючи реальну загрозу для свого життя, він змушений був погодитися на висунуті йому умови. Його змусили телефонувати друзям і знайомим, щоб ті збирали гроші. Він подзвонив своєму старому знайомому [PERSON] і попросив його допомогти. Викрадачі розмовляли з [PERSON] і домовлялися про місце та спосіб передачі грошей. [PERSON], коли віз частину грошей, був затриманий працівниками міліції. Гроші в нього були вилучені. Продовжуючи вимагати від [PERSON] гроші, керівники цієї акції запропонували [PERSON] звільнення для збору грошей, однак запропонували йому взяти в заручники кого-небудь з його родичів. [PERSON] погодився на такі умови. При переговорах було вирішено, що вони його випустять для збору грошей, а замість нього візьмуть в заручники когось із його родичів. Вирішили взяти в заручники його сестру. На прохання [PERSON] [PERSON] пояснив його сестрі ситуацію і та погодилася піти в заручники. Члени банди вивезли сестру [PERSON] на територію республіки Молдова, де насильно утримували її в одному з будинків у м. Вулканешти з квітня по червень місяці 1999 року. Його ж ([PERSON]М.) із зав'язаними очима вивезли і залишили у [PERSON] на вул. Вільямса. Після звільнення у нього почалися проблеми з правоохоронними органами і він зрозумів, що люди, його викрали, мають до правоохоронних органів безпосереднє відношення. Перебуваючи на волі, він зміг зібрати спочатку 300000 доларів США, які передав бандитському угрупуванню, а потім ще 500 000 доларів США. Після передачі цієї суми грошей сестру [PERSON] була відпущена додому.... З оголошених в судовому засіданні показань свідка [PERSON] випливає, що 19.03.1999 року при перевезенні, автомобіль з [PERSON] зупинили працівники ДАІ і виявивши у нього гроші, вилучили їх. Грошей було 400000 доларів США. (том 1, а.с. 69-74 , 117-122) Під час утримання у заручниках доручення щодо збору 400\~000 доларів США за доручення [PERSON] виконував [PERSON], який збирав кошти належні [PERSON] у колишньої жени [PERSON] в розмірі 315\~000 доларів США, а також інших осіб. Такі обставини підтверджені документами з матеріалів цивільної справи Малиновського районного суду [PERSON] № 2-546/06 про грошові зобовязання які видавав [PERSON] (том 2, а.с. 210-16,238, 258-260 ). Суд вважає правомірною вимогу [PERSON] ([PERSON]М) про повернення йому 399110 доларів США, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про належність вилучених у [PERSON] валютних грошей [PERSON], отримання більшої частки власних грошей у його жени [PERSON] в розмірі 315 000 доларів США, а також 85\~000 доларів США, отриманих [PERSON] за його дорученням, та повернення останніх їх власникам на підставі укладених розписок. Згідно судової позиції, яка висловлена у п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014\~року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно якої «діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК)». Обставини затримання [PERSON] і вилучення у нього 399110 доларів США підтверджено матеріалами кримінальної справи № [NUMBER], яка 20.03.1999 року порушена за ознаками посягання на злочин, передбачений ч.2. ст. 80 КК України 1960 року (том 1, а.с. 10); протоколом допиту свідка [PERSON]Є (том 2, а.с. 187-196), свідка [PERSON] від 21.03.1999 року (том 2, 197-202), свідка [PERSON] (том 2, а.с. 115-116) Згідно з постановою слідчого від 22.03.1999 року вилучені валютні кошти у сумі 399110 доларів США були здані на збереження до каси Фінансово-економічного управління УМВС України в Одеській області (том 1, а.с. 107). 22.03.1999 року вилучені валютні кошти прийняти до каси ФЕУ УМВС України в Одеській області і підтверджено довідкою ФЕУ УМВС України в Одеській області № 14/1-590 від 25.09.2001 року (том 1, а.с. 108, том2, а.с. 229). 13.04.1999 року постановою слідчого СУ УМВС України в Одеській області Козлова Д.В. кримінальна справа № [NUMBER] припинена за відсутністю складу злочину в діях [PERSON] та [PERSON] (том 1, а.с. 11), вилучені кошти передані постановою слідчого від 13.04.1999 року у власність держави (том 2, а.с. 118). Судом встановлено, що постанова слідчого від 13.04.1999 року про передачу вилучених валютних коштів у власність держави не виконана, а 30.04.1999 року використані Управлінням внутрішніх справ МВС України в Одеській області на погашення заборгованості по грошевому забезпеченню співробітників УМВС області за умови наступного повернення витрачених коштів ( том 2, а.с. 256-257) з державного бюджету. Використання вилучених валютних коштів здійснено на підставі рішення колегії УМВС України в Одеській області 30.04.1999 року № 34/КУ та розпорядження УМВС України в Одеській області № 77 від 30.04.1999 року (том 3, а.с. 82-83). Конвертація вилученої іноземної валюти та її використання Управлінням МВС України в Одеській області здійснена також 30.04.1999 року, що підтверджено листом УМВС України в Одеській області № 14/1-62 від 28.01.2002 року (том 2, а.с. 256-257). Згідно цього листа конвертація вилученої валюти здійснена в Одеському головному регіональному управлінню «Промінвестбанку» згідно діючому курсу, прибутковий валютний ордер № 1048 від 30.04.1999 року і 30.04.1999 року видані уповноваженим особам міськрайвідділів УМВС України в Одеській області для видачі грошового утримання особовому складу. В наступному було видано два розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 14.05.1999р. № 461/А-99 та від 03.02.2000р. № 79/А-2000 ( т.2, а.с. 236-237), якими було дозволено вилучену по кримінальній справі іноземна валюта в розмірі 399110 доларів США була спрямувати на виплату боргів по грошовому забезпеченню співробітників УМВС області за умови обовязкового повернення з державного бюджету при відсутності відповідних заборгованостей. Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що постанова слідчого СУ УМВС України в Одеській області Козлова Д.В. від 13.04.1999 року у кримінальній справі № [NUMBER] про передання грошей у власність держави прийнято з порушеннями вимог п.5 ч.1 ст. 81 КПК України, яким передбачено, що гроші, цінності та інші речі, які були об'єктом злочинних дій,повертаються їх законним володільцям. На час закриття провадження по кримінальній справі № [NUMBER] слідству було достеменно відомо про вилучення валютних коштів саме у [PERSON], а тому останні підлягали поверненню [PERSON], як особі, яка володіла валютними коштами на час їх вилучення. Крім того, 19.04.1999 року та 05.05.1999 року [PERSON] звертався на ім'я слідчого Козлова Д.В. про повернення вилучених грошей (том 2, а.с. 218, 253-255), в якій давав пояснення слідчому, підтверджуючи факт виконання доручення [PERSON] з передачі йому 400 тисяч доларів США, а також просив надати документ, що підтверджує вилучення грошей. 01.06.1999 року аналогічна заяваскарга була подана [PERSON] на ім'я начальника УВС України в Одеській області [PERSON]Г (том 2, а.с.185). Крім того, прийняття рішення колегії УМВС України в Одеській області 30.04.1999 року № 34/КУ та розпорядження УМВС України в Одеській області № 77 від 30.04.1999 року про використання вилучених валютних коштів порушує встановлений порядок визнання майна безхазяйним, передбачений ст. 137 ЦК України ( в редакції 1963 року), а також здійснення операцій з вилученою іноземною валютою, передбачений Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.08.1998 р. за № 1340 та Порядку розпорядження валютними цінностями (крім цінних паперів), дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівкоштовним камінням, що переходять у власність держави, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №11 від 13.01.1999 року. Судом встановлено, що [PERSON] з часу закриття провадження по кримінальній справі оскаржував постанову слідчого Козлова Д.В. від 13.04.1999 року у кримінальній справі № [NUMBER] про передання грошей у власність держави (том 2, 173-175,180-183,185, 217, 224-228,239-246, 252). Відповіддю начальника слідчого управління УМВС України в Одеській області від 12.05.2000 року вих. 4/г-98 у задоволенні скарг [PERSON] було відмовлено (том 2, а.с.186). 06.03.2002 року Іллічівським районним судом м. Одеси по справі 2-88/2002 ухвалено рішення за позовною заявою гр. [PERSON] про визнання права власності на гроші в сумі 400 000 доларів США, що еквівалентно 2123265 грн. 20 коп. на час ухвалення рішення (том 2, а.с. 137-140). 12.09.2002 року Апеляційний суд Одеської області за апеляційною скаргою Управління державного казначейства в Одеській області виніс рішення та апеляційну скаргу задовольнив частково. Рішення Іллічівського районного суду м. Одеси частково змінено та зменшений розмір моральної шкоди до 10000 гривень (том 2, 141-142). Ухвалою Верховного Суду України від 21.09.2005 року рішення судів були скасовані, а справа направлена на новий розгляд. Також було вказано про необхідність окремого розгляду вимог, а саме в порядку УПК та ЦПК України (том 3, а.с.7-10). Судом встановлено, що за заявою представника [PERSON] постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2008 року по справі № 4-81/08 постанова слідчого СУ УМВС України в Одеській області Козлова Д. В. від 13.04.1999 року була скасована, справа повернута органу досудового слідства для подальшого розслідування і прийняття законного рішення (том 2, а.с. 122-123); Постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області [PERSON] від 15.10.2009 року припинено провадження у справі № [NUMBER] за відсутністю складу злочину, а грошові кошти в розмірі 399110 доларів США передані у власність держави (том 1, а.с. 15-16). За скаргою представника [PERSON] постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року по справі № 1522/12322/12 (суддя Кушніренко Ю.С.) постанова слідчого від 15.10.2009 року скасована. Крім того, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2012 року ( суддя Коваленко В.Н.) по справі № 1522/19862/2012 була скасована також постанова слідчого СВ Жовтневого РВ ОМУ УМВС України в Одеській області [PERSON] від 20.03.1999 року про порушення кримінальної справи за фактом виявлення та вилучення валютних коштів у сумі 399110 доларів США (том 1, а.с. 29-32); Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2012 року апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, постанова Приморського районного суду м. Одеси набула чинності (том 1, а.с. 33-35). З аналізу наведених обставин суд приходить до висновку, що усі слідчі процесуальні рішення по кримінальній справі № [NUMBER] щодо вилучення грошей та передачі їх у власність держави, втратили свою чинність та провадження по кримінальній справі остаточно закрито 10.12.2012 року. Відповідно до вимог ст. 236-8 КПК України (в редакції закону 1960 року), набрання законної сили постанови судді про скасування постанови про порушення кримінальної справи тягне за собою скасування запобіжних заходів, повернення вилучених речей та поновлення прав, щодо яких на час досудового слідства встановлювались обмеження, т.т. валютні кошти в розмірі 399 110 доларів США підлягають поверненню їх володарю [PERSON] або їх власнику [PERSON] ([PERSON]М.). Судом також встановлено, що згідно до листа ГУ МВС України в Одеській області від 24.11.2014 року вих. № 14/1-1042 загальна сума конвертації вилучених 3999110 доларів США по кримінальній справі № [NUMBER] в національну валюту склала 2\~127\~256,30 грн. та до 17.10.2014 року знаходилась на рахунку ФЕУ УМВС України в Одеській області. 17.10.2014 року на підставі платіжного доручення № 955 від 07.10.2014 року вказана сума грошей повернута до Державного бюджету України. Підставою для перерахування вказана скасована постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року постанова слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 15.10.2009 року. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. Збиток компенсується особою, яка заподіяла шкоду, лише за наявності його провини. Закон допускає компенсувати шкоду в натурі або відшкодувати грошима. Суд зазначає, що на час затримання [PERSON] та вилучення валютних коштів в розмірі 399\~110 доларів США питання відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, мало здійснюватися на підставі ст. 443 ЦК України ( в редакції ЦК 1963 року, який втратив чинність з 1 січня 2004 р., але був чинним на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 1 Закону від 1 грудня 1994 р. N 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - [PERSON]). Згідно ч.ч. 6,7 статті 1176 ЦК України ( в редакції 2004 року), шкода, завдана … особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, … відшкодовується на загальних підставах та в порядку встановленому законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями\~органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди, провадиться за рахунок державного бюджету, а майно і грошеві кошти, вилучені органами дізнання чи досудового слідства, відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ чи організацій, яким вони передані безоплатно. Згідно зі ст. 1 цього Закону (в редакції, що діяла у час завдання шкоди) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок « незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства». [PERSON] встановлює, що « у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до ст. 4 цього Закону, вилучене майно повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Якщо повернення вилучених грошей в валюті є неможливим, поверненню підлягає вказана сума грошей в національній валюті по курсу Національного банку України на дату ухвалення судом рішення. Беручи до уваги, що вилученню підлягала іноземна валюта, правомірним є вимога [PERSON] ([PERSON]М) про повернення в натурі вилученої валюти в розмірі 399 110 доларів США , що станом на 04.12.2015 року становить з розрахунку 23,088807 грн. за 1 долар США становить 9 214 973,76 грн. (девять мільйонів двісті 14 тисяч девятсот сімдесят три гривень, 76 коп. Суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з Державного бюджету України в особі Державної казначейської служби України на користь громадянина США [PERSON] Юргеена Міхаеля 198 330,33 ( стодевяносто вісім тисяч триста тридцять доларів, 33 центи) доларів США, що станом на 04.12.2015 року становить з розрахунку 23,088807 грн. за 1 долар США становить 4\~623\~139,70 гривень на підставі ст.ст. 1166, 1173, 1176 та п.2 ст. 625 ЦК України не підлягає задоволенню. Суд зазначає, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Ця правова позиція підтверджена листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16\~січня\~2013\~р. №\~10-74/0/4-13, а тому дія ч.\~2 ст.\~625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Суд також вважає, що вимоги [PERSON] ([PERSON]М) та [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Суд критично оцінує вимоги та запропоновану методику розрахунку моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. В матеріалах кримінальної справи № [NUMBER] та наступних зверненнях позивачів до слідчих органів та керівництва УМВС України та ГУ УМВС України в Одеській області не міститься відомостей, з яких правоохоронним органам було безумовно відомо про обставини викрадення [PERSON], знаходження у заручниках його сестри, про призначення вилучених валютних коштів [PERSON] для викупу [PERSON] з заручників бандитського угруповання. Крім того, ці обставини не мають причинного звязку з обставинами провадження по кримінальній справі № [NUMBER]. Обґрунтування щодо значного часу, витраченого позивачами на повернення вилучених валютних коштів суд також оцінює критично, оскільки фактично після припинення провадження по кримінальній справі [PERSON] звернувся до судових органів з вимогами про вирішення питання та повернення вилученого майна. В задоволенні вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди за час його утримання на протязі восьми діб в приміщеннях слідчих органів та трьох діб в ІТУ слід також відмовити за недоведеністю позивачем цих обставин у суді та неможливість їх встановлення судом у звязку з закінченням терміну зберігання таких відомостей в органами МВС України та їх знищенням. Ця обставина підтверджена листом ГУ МВС України в Одеській області від 14.04.14 вх. № 31/5-541 (том 2, а.с.78). Згідно до ст.61 ЦПК України кожна зі сторін повинна довести ті обставини, на які посилається для обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Outcome: partial