Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Північна селищна рада м. Торецьк Донецької області, в якому ставить питання про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрована [PERSON], яка не є членом сім'ї [PERSON] З 2010 року відповідач не проживає у квартирі, не оплачує комунальні послуги, поточні ремонти не проводить. [PERSON] мешкає на території Російської Федерації і повертатись до міста Торецьк Донецької області не має наміру. Особистих речей відповідача в квартирі не має. Позивач на теперішній час не має можливості оформити житлову субсидію, оскільки дана процедура передбачає отримання документів правового характеру від всіх зареєстрованих в житловому приміщенні осіб. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку. Позивач до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляду справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у її відсутності суду не надавала, була повідомлена належно про місце та час розгляду справи. Представник третьої особи - Північна селищна рада м. Торецьк Донецької області до судового засідання не прибув, заперечень не надав. Приймаючи до уваги думку позивача, яка не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] Разом з тим, судом встановлено, що згідно копії паспорту відповідача [PERSON] остання зареєстрована за вищевказаною адресою. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] родинних зв'язків не мають. У зв'язку з чим, суд зазначає. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавлення володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення,ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що відповідач не мешкає в спірній квартирі з 2010 року, що підтверджується актом вуличного комітету від 13.02.2018 року, але зареєстрована, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позов в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставним, ґрунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, нормами зазначеного Закону встановлено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим будинком, яке набрало законної сили, само по собі є підставою для відповідного компетентного органу зняти відповідача з реєстраційного обліку, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі ст.ст. 319,321,391 ЦК України,

Outcome: partial