Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в якому зазначила, що з відповідачем проживала у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2003 року у найманій квартирі в м. Києві. [INFO] у них народився син - [PERSON]. В січні 2012 року вони припинили взаємовідносини та почали проживати окремо: вона разом з малолітнім сином - [PERSON] поїхала проживати в м. Бровари, а відповідач повернувся до себе додому в м. Запоріжжя. З того часу, відповідач [PERSON] припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина та взагалі не став брати участі у його вихованні. Він не цікавився життям та здоров'ям сина, тому фактично самоусунувся від батьківських обов'язків. З цих підстав вона звернулася з позовом до Броварського міськрайонного суду Київської області про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина. Дане рішення було ухвалене 10.01.2014 року та стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], 1980 року народження , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, а також стягнуто 180 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Попри те, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області набрало законної сили, відповідачем не здійснено жодного платежу. Усі питання, що стосується життя дитини вона вирішує самостійно, у зв'язку з чим, була змушена звернутися до суду з відповідним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутності, наполягала на задоволенні позову та на фактах, викладених у позовній заяві. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що батько - відповідач по справі, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, життям дитини не цікавиться, матеріально не утримує, має заборгованість у сплаті аліментів. Зазначені обставини, через небажання батька йти на контакт та теперішню його відсутність, унеможливлюють вирішувати спільні питання відносно дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи: служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області у судове засідання не з'явилися, але письмово повідомили, що проти позову не заперечують та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у висновку Броварської міської ради Київської області, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини. Прокурор також не заперечував проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи вислухав пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Стаття 164 СК України надає вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування тя бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У судовому засіданні було доведено та підтверджено належними доказами, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2003 року. [INFO] у них народився син - [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження дитини записаний відповідач [PERSON]. Батьківство не оскаржувалося. З січня 2012 року позивачка [PERSON] та [PERSON] припинили взаємовідносини та почали проживати окремо: позивачка разом з малолітнім сином - [PERSON] поїхала проживати в м. Бровари, а відповідач повернувся до себе додому в м. Запоріжжя. З часу припинення шлюбних відносин, тобто з січня 2012 року, відповідач [PERSON] припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина та взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Також в суді було доведено, що усі питання, що стосується життя дитини позивачка вирішує самостійно. Для дитини головною авторитетною фігурою у світогляді є його мати. Свого біологічного батька, [PERSON] не пам'ятає. Відповідно до листа відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 19.11.2014 року № 4М1656, сума заборгованості [PERSON], по сплаті аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , станом на 11.09.2014 року становить 7425грн.00коп. У відповідності до вимог статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Проживання дитини з одним із батьків або передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку піклування про неї. За таких обставин, суд вважає, що в порушення вимог ч. ч. 1-5 ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначені дії батька - [PERSON] є проявом зухвалого відношення до виховання та забезпечення потреб власної дитини. Враховуючи той факт, що відповідач порушує ч. ч. 1-5 ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 11, 12 Закону України „Про охорону дитинства", самоусунувся від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини, тому з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, слід позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO].

Outcome: approved