Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд надати її сину [PERSON], [INFO], право на виїзд за кордон до досягнення 18-річного віку без згодита супроводу батька [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що починаючи з 27.08.1998 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що фактично припинив своє існування з 2001 року. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який є студентом першого курсу [PERSON] м. Варшава, Польща, де навчання розпочинається 01.10.2018 року. У відповідності до чинного законодавства України, що регулює питання виїзду громадян України за її межі та в зв»язку із досягеннням шістнадцятирічного віку, [PERSON] має право на виготовлення документів для виїзду за кордон без згоди батьків та виїзд за межі України без їх супроводу терміном не більше ніж на 3 місяці. Проте, виїзд на навчання потребує перебування поза межами території України протягом одного року та, відповідно, дозволу батьків на виїзд за кордон. Оскільки відповідач самоусунувся від виховання сина, не спілкується з ним, та в позасудовому порядку не надає згоду на виїзд дитини, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, попередньо подавши до суду заяву за підписом представника про можливість слухання справи за його відсутності, позов визнає. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріальнопосвідченою згодою, здійснюється: за нотаріальнопосвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.» Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (на далі „Закон"), за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріальнозасвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охоронудитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» (в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380), оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до „Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всуперечі нтересам дитини. Відповідно до Свідоцтвапро народження [NUMBER] виданого 15.04.2002 року виконавчим комітетом Червонокутської сільської ради Черкаської області, актовий запис № 5, у сторін по справі 16.11.2001 року народився син [PERSON](а.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 01.12.2017 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, сторони на час розгляду справи перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.13). 22.12.2017 року [PERSON] отримав паспорт громадянина України [NUMBER], запис № 20011116-06596 (а.с. 6-7). 23.02.2018 року [PERSON] видано паспорт громадянинаУкраїни для виїзду за кордон [NUMBER], дата закінчення строку дії - 23.02.2028 (а.с. 6). Як вбачається з інформаційних листів, [PERSON], [INFO], є студентом SPOLECZNAAKADEMIANAUK,ul.Sienkiewicza, 9, 90-113 LODZ (а.с. 11-12). Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для навчання, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON]та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон до Польщі без згоди (дозволу) та супроводу батька.

Outcome: approved