Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у грудні 2014 р. звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що позивачка та відповідач [PERSON] перебували з 17.04.2004 р. у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2010 р. був розірваний. Від зазначеного шлюбу [INFO] у сторін народися син [PERSON]. Представник позивачки зазначає, що під час розірвання шлюбу, судом було визначено місце проживання дитини з його матір'ю, позивачкою по справі та стягнуто з відповідача аліменти у розмірі ? частини від всіх видів його заробітку щомісячно до повноліття сина. Представник позивачки також зазначає, що по досягненню неповнолітніх [PERSON] шкільного віку останній був у 2011 р. зарахований до середньої школи № 78 у м. Києві, на навчання якого з позивачкою щороку укладається контракт, відповідно до якого вартість навчання дитини на місяць становить 1 480 грн. в подальшому у період з 2012 р. по 2014 р. вартість навчання становить 1 560 грн. на місяць. Таким чином, загальний розмір навчання неповнолітнього [PERSON] у 1-3 класі становить 46 000 грн., з яких 34 880 грн. позивачкою та її чоловіком громадянином [PERSON] вже внесено на рахунок шкільного закладу. Представник вказує, що позивачка та її чоловік мають можливість відпочивати за кордоном, проте, відповідач кожного разу відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на оформлення проїзного документа за кордон неповнолітнього [PERSON]. Крім цього. син сторін відвідує секцію з футболу, його команда часто має виїзді матчі за межами України, а він позбавлений такої можливості. Представник зазначає, що чоловік позивачки більше піклується про неповнолітнього [PERSON] ніж сам відповідач, який є біологічним батьком дитини, не дивлячись на те, що у позивачки народилася друга дитина. Також зазначає, що чоловік поивачки однаково відноситься до дітей, любить їх, піклується про них, матеріально утримує всю сім'ю, оскільки позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку. Представник позивачки зазначає, що відповідач з лютого 2010 р. по листопад 2012 р. сплатив загальну суму аліментів в розмірі 39 141,07 грн., проте, починаючи з грудня 2012 р. відповідач припинив виконувати рішення суду та жодного платежу з цього часу від нього не надійшло. З цього ж часу відповідач припинив будь-яке спілкування з сином, участі у його вихованні не приймає, дитиною не цікавиться, що свідчить про його самоусунення від батьківських обов'язків відносно неповнолітнього [PERSON], у зв'язку з чим представник позивачки просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання повторно не з'явився, висновку по суті спору суду не надано та не направлено жодних пояснень на адресу суду (а.с. 99, 120, 123), а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник прокуратури Святошинського району м. Києва в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду листа відповідно до якого просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 86). Суд, заслухавши сторони, їх представників та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] - відповідач по справі та [PERSON] - позивачка перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 30.03.2010 р. (22). Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO] є - [PERSON] та [PERSON], сторони по справі ( а.с. 25). Встановлено, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2010 р., суд визначив місце проживання неповнолітнього [PERSON] з його матір'ю [PERSON], позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS]. Одночасно судом було вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON] щомісячно в розмірі ? частини всіх видів його заробітку починаючи з 29.01.2010 р. і до його повноліття (а.с. 79-81). Встановлено, що позивачка 23.10.2010 р. уклала шлюб з громадянином [PERSON], у зв'язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище на «[PERSON]» (а.с. 23). В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] разом зі своєю матір'ю позивачкою по справі, а також з : [PERSON] та малолітнім [PERSON], 2011 р.н. зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 51). Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] у 2011 р. був зарахований до ТОВ «Політико-правовий коледж «АЛСКО» на базі середньої школи № 78 та відповідно до контракту, вартість його навчання у першому класі становить 1 480 грн. на місяць (а.с. 29-32, 33-37). Також, відповідно до контракту укладеного з позивачкою вартість навчання неповнолітнього [PERSON] у першому-п'ятому класах становить 1 560 грн. на місяць (а.с. 38-41, 42-50). В судовому засіданні встановлено та не спростовано відповідачем та його представником, що витрати за навчання неповнолітнього [PERSON] у шкільному закладі повністю були сплачені позивачкою. Судом встановлено, що відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплати ТОВ «ТРОЙКА-СКСІ» без вихідного номеру та дати його складання, без підпису бухгалтера, працівником якого є відповідач [PERSON], без зазначення його посади, з лютого 2013 р. по лютого 2014 р. з його заробітної плати щомісячно відраховувались кошти в середньому 370 грн. 29 коп. (4 813,68 грн. : 13 місяців = 370,29 грн.) (а.с. 114) Проте, зі змісту зазначеної вище довідки не вбачається, що вказана сума відраховується з заробітної плати відповідача в рахунок саме сплати аліментів (вказано утримана сума), оскільки в довідці наявна інша колонка про утриману суму боргу на загальну суму 1 543,13 грн. При цьому, як встановлено в судовому засіданні, позивачка заперечила факт отримання від відповідача будь-якої суми аліментів на утримання їх спільної дитини, оскільки зазначених коштів вона не отримувала. Крім того, відповідачем не надано суду належних документальних підтверджень отримання позивачкою відрахованих аліментів, яким саме чином вони були перераховані та на який рахунок, що в судовому засіданні відповідач та його представники не могли суду пояснити. Надані відповідачем платіжні доручення від 15 березня та 20 березня 2013 р. про сплату в рахунок аліментів коштів на загальну суму 1 150 грн., суд не приймає до уваги, оскільки вказані платежі свідчать про часткову сплату аліментів, яка була проведена понад рік тому назад (а.с. 115, 116). Заперечення відповідача та його представника щодо заборгованості по аліментам з наданням суду документів, які підтверджують намагання сплатити аліменти, суд не приймає до уваги, оскільки зазначене не свідчить і нічим не підтверджується відповідно до ст. 60 ЦПК України, щодо отримання цих коштів позивачкою. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не надав доказів про вчинення ним дій, які б свідчили про добровільну сплату аліментів. В судовому засіданні встановлено і підтверджено самим відповідачем, що з часу розлучення з позивачкою, він участі у вихованні, спілкуванні та розвитку сина не приймає і йому не відомо чи ходив син у садочок взагалі, жодних святкових заходів з участю дитини не відвідував. Доказів, що відповідача позбавляли можливості спілкуватися з сином, останній суду не надав (звернення до служби у справи дітей, суду, тощо). В судовому засіданні відповідач суду показав, що не приймає матеріальної участі щодо оздоровлення дитини, проведення з ним святкових заходів, в тому числі, спільний відпочинок під час шкільних канікул, а тому суд вважає, що відповідач в добровільному порядку самоусунувся від покладених на нього батьківських обов'язків відносно неповнолітнього [PERSON]. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Також, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній [PERSON] відвідує секцію футболу, що передбачає виїзд футбольної команди на матчі закордон, крім того, встановлено, що позивачка та її чоловік мають можливість виїзджати з дітьми на відпочинок закордон, проте, як підтвердив в судовому засіданні відповідач, останній не надає позивачці нотаріально посвідчену згоду на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон без його супроводу як батька, при цьому, належних підстав його незгоди з цього приводу, останній суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердженні та обґрунтування в судовому засіданні, при цьому, відповідач та його представник всупереч ст. 60 ЦПК України, не надали належних письмових доказів в спростування позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 136, 164, 165 СК України,

Outcome: approved