Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач, посилаючись на положення ст.ст.23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1195 ЦК України, 6.11.2018 р. звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача 200 000 грн у відшкодування моральної шкоди, 7 309,40 грн у відшкодування матеріальної шкоди, 6 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. В обгрунтування позову зазначено, що 13.06.2018 року близько 09 години 00 хвилин в м.Чернігові [PERSON] , який в цей час перебував у трудових відносинах з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс», керуючи автобусом марки «Рута 22 СПГ», реєстраційний номер [NUMBER] , проявив неуважність, не дотримався дорожньої обстановки, яка склалася, не перевіривши технічних характеристик автобуса на час початку руху, допустив відкриття задніх дверей запасного виходу, в наслідок чого позивач, котра була пасажиром даного автобуса, під час руху випала з автобуса на дорожнє покриття. В результаті падіння позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, забоєм головного мозку, травматичним субрахноідальним крововиливом, лівобічною отоліквореєю, лівобічним післятравматичним перфоративним отитом. Також зафіксовано садна, набряк та забиття м`яких тканин лівої кисті та передпліччя. У результі ДТП позивачу завдано матеріальну шкоду, а саме нею понесені витрати на лікування на загальну суму 7 309,40 грн. Також позивачу завдано значну моральну шкоду. [PERSON] , поки вона була на лікуванні, її маленькі діти перебували без маминої уваги та піклування. Зараз, вона дуже швидко втомлюється, не може водити дітей на гуртки, повністю не чує на одне вухо, відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість. Після аварії вона вимушена постійно приймати ліки для покращення свого здоров`я та питає дозволу лікарів на проведення операції з відновлення слуху, це змушує до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. Перебуває на диспансерному обліку у травматолога, проходить амбулаторне лікування, позбавлена можливості працювати за фахом, визнана інвалідом 3 групи. Ухвалою судді від 8 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 28 листопада 2018 року від відповідача ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс» надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач просить відмовити в\~задоволенні позову\~повністю,\~зазначивши,\~що в\~ДТП приймав\~участь транспортний\~засіб,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~ [PERSON] .\~Вказаний транспортний\~засіб є\~забезпечений страховим\~захистом згідно\~полісу страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~транспортних засобів\~АК/9833364 від 05 січня 2018р.\~Страховий захист\~забезпечує ПрАТ\~СК «ПЗУ\~Україна».\~Дана страхова\~компанія згідно\~договору страхування\~несе повну\~матеріальну відповідальність\~в межах\~ліміту страхового\~відшкодування. З огляду\~на те, що позивач\~не визначився\~із сумою матеріального збитку\~та не\~звертався до\~Страхової компанії\~за відшкодуванням, розгляд позову\~до ДП «Пассервіс» є передчасним. Також зазначено, що кримінальне провадження за фактом ДТП постановою слідчого закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу правопорушення. Матеріали кримінального провадження містять обставини, які вказують на невинуватість водія в заподіянні тілесних ушкоджень позивачу, перелік свідків та очевидців ДТП, які можуть повідомити суду наявність чи відсутність дій позивача, які наближали настання негативних наслідків для неї, наявність непереборної сили, яка сприяла настанню ДТП і негативних наслідків, наявність в діях позивача умислу на настання негативних наслідків, а відповідно до положень ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 4 грудня 2018 року від сторони позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, де зазначено, що позивач заперечує проти доводів відзиву, посилаючись на те, що вона скористалась своїм правом, пред"явивши позовні вимоги до відповідача, а не до страхової компанії, заперечуючи проти сумнівів відповідача з приводу того, чи не було у неї умислу на настання негативних наслідків, оскільки у неї є чоловік та двоє малолітніх дітей і жодного умислу на настання таких наслідків для свого здоров"я вона мати не могла. За наслідком підготовчого засідання ухвалою суду від 5 грудня 2018 року залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Згідно розпорядження керівника апарату Чернігівського районного суду Чернігівської області № 01-12/61 від 28.03.2019 року цивільну справу передано до канцелярії Чернігівського районного суду Чернігівської області для визначення іншого судді, у зв`язку з звільненням у відставку головуючого судді у справі [PERSON] з посади судді Чернігівського районного суду Чернігівської області. Відповідно до повторного здійсненого авторозподілу судової справи визначений суддя Олещенко В.І. і ухвалою суду від 26 березня 2019 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 4 квітня 2019 року залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 22 травня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з вказаних у позові підстав. При цьому позивачка пояснила, що під час руху автобусу вона знаходилася позаду транспортного засобу стоячи та трималася двома руками за спинку сидіння, що було поряд. Коли автобус почав повертати по колу руху, задні двері відчинилися і вона не змогла втиматися та випала на дорогу. За ручку дверей вона не трималася, вони відчинилися самі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на доводи відзиву, та додав, що з боку позивачки мала місце груба необережність, що підтверджують свідки у справі та має бути враховано при винесенні рішення у справі. Заслухавши вступне слово позивача, представників сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, 13.06.2018 року близько 09 години 00 хвилин в м.Чернігові на нерегульованому перехресті вулиць Івана Мазепи та Ціолковського трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса марки «Рута 22 СПГ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , під час керування яким трапилося відкриття задніх дверей запасного виходу та випадіння пасажира [PERSON] на дорожнє покриття. Відповідно до висновку експерта № 408 від 25 липня 2018 року у [PERSON] маються тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, забоєм головного мозку, травматичним субрахноідальним крововиливом, лівобічною отоліквореєю, лівобічним післятравматичним перфоративним отитом. Також зафіксовано садна, набряк та забиття м`яких тканин лівої кисті та передпліччя. Ці тілесніушкодження виникли в наслідок контактування з тупими твердими предметами, по давності утворення можуть відповідати даті 13 червня 2018 року та умовам дорожньо-транспортної пригоди. (т.1 а.с.23-27) Відомості за даним фактом за ч.1 ст.286 КК України 13 червня 2018 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270010004174. (т.1 а.с.29) Постановою слідчого Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області від 15 лютого 2019 року кримінальне провадження закрито у зв"язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. У постанові зазначено, що орган досудового розслідування прийшов до висновку про відсутність в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. (т.1 а.с.177-181) Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в п. 4 роз`яснив судам, що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Внаслідок отриманих травм [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у КЛПЗ "Чернігівська обласна лікарня" у період з 13 червня по 6 липня 2018 року і згідно виписки-епікриз № 10601 їй рекомендовано нагляд невролога, ЛОРа, прийом нестероїдних протизапальних препаратів при наявності болю, обмеження фізичних навантажень, вирішення питання втрати працездатності. (т.1 а.с.30-32) 17 жовтня 2018 року позивачці встановлена ІІІ група інвалідності до 17 жовтня 2019 року. (т.1 а.с.33) Згідно платіжних документів за час лікування [PERSON] , останньою було витрачено взагалом 7 309,40 грн. (т.1 а.с.34-41) Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Водій [PERSON] під час пригоди перебував у трудових відносинах з ДП «Пассервіс» ПАТ «Чернігівавтосервіс». (т.1 а.с.28) Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача, тобто цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Вивченням матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12018270010004174 від 13 червня 2018 року не встановлено свідоме бажання потерпілої [PERSON] отримати шкоду завдяки джерелу підвищеної небезпеки (автобуса марки «Рута 22 СПГ», реєстраційний номер [NUMBER] ), як і не встановлено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили. За таких обставин, відсутні, передбачені законом (ч. 5 ст. 1187 ЦК України) випадки звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Щодо доводів представника відповідача у відзиві про те, що позивач не зверталася\~до Страхової\~компанії за\~відшкодуванням,\~а тому позов до\~ДП «Пассервіс» є передчасним, то суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16 та від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Позивачка зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я моральної шкоди внаслідок заподіяння їй під час ДТП тілесних ушкоджень, тому така шкода у цій справі підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що під час події вона знаходилася у автобусі стоячи посередині обличчям до вікна. За яких обставин випала з автобуса позивачка, вона не бачила. Чула, як закричали люди і автобус зупинився. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона стояла з дітьми в автобусі ближче до водія обличчям до останнього. Що відбувалося позаду вона частково бачила у відображенні скла, що було попереду. Вона бачила, як відкрилися двері, і позивачка, стоячи до дверей передом, почала випадати та перекрутилася, в наслідок чого стала передом до автобусу, та зависла у дверному пройомі на якийсь час, тримаючись мабуть за дверну ручку, і потім випала. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні постанови про закриття кримінального провадження від 15 лютого 2019 року (т.1 а.с.177-181), висновок про відсутність в діях водія [PERSON] порушень безпеки експлуатації транспортного засобу та Правил дорожнього руху і, як наслідок, відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення, слідчим зроблено на підставі оцінки пояснень учасників та свідків пригоди. Так, свідок [PERSON] слідчому пояснила, що вона їхала в автобусі в якості пасажира та перебувала на задньому сидінні в районі задніх дверей. Поруч з нею стояла жінка близько 30 років, яка під час руху автобуса будучи повернута спиною до дверей аварійного виходу опиралась об двері. Коли автобус проїжджав в районі перехрестя вул. І.Мазепи-Ціолковського, де організовано рух по колу, то автобус почав повертати ліворуч, в результаті чого дівчина, яка стояла біля аварійного виходу, подалась у протилежний бік, потім розвернулася та рукою взялась за ручку відкриття аварійного виходу, від чого дверцята аварійного виходу відкрились і жінка випала. Даючи оцінку матеріалам справи та поясненням свідків, суд вважає що з боку позивачки мала місце груба необережність під час руху в автобусі, що призвела до настання зазначених вище наслідків, враховуючи обставини заподіяння шкоди, вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача, а розмір матеріальної шкоди стягнути в повному обсязі. Враховуючи наведене, а також моральні страждання, яких позивачка зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, враховуючи тривалий час на лікування та ІІІ групу інвалідності, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, суд вважає за можливе в частині вимог про стягнення моральної шкоди задовольнити позов частково, визначивши до стягнення моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди, яка має грошове визначення, носять майновий характер і задоволені судом на 27,6 %, з відповідача на користь держави підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам 572 грн 17 коп. судового збору. Також пропорційно задоволеним вимогам з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 1 656 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial