Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за борговою розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що в квітні 2010 року до неї звернулася її донька - відповідач по справі та її чоловік [PERSON] з проханням позичити їм кошти на придбання двокімнатної квартири [ADDRESS], а також на створення та фінансування власного бізнесу. 30.04.2010 року вона позичила їм 135 000 доларів США, про що донька власноруч написала розписку. Згідно домовленості відповідач та її чоловік повинні були повернути їй позичені кошти за її першою вимогою. Вона неодноразово, а останній раз в вересні 2013 року зверталася до доньки та її чоловіка з вимогою повернути борг, проте її вимога була ними проігнорована, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги та просила суд про їх задоволення, а саме стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 1 078 650,00 грн. та судових витрат. Відповідач в судовому засіданні повідомила суд про зміну її прізвища на [PERSON], зазначила, що визнає позовні вимоги, проте у неї немає коштів, щоб віддати борг. Дійсно, кошти на придбання квартири в розмірі 135 000 доларів США вона з своїм чоловіком отримала від своїх батьків, вони придбали вказане житлове приміщення і вона проживає на даний час в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала пояснення своєї довірительки в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до боргової розписки, відповідач 30.04.2010 року отримала в борг у позивача 135 000 доларів США і зобов»язалася повернути цю суму по першій вимозі. (а.с. 4). Вказаних обставин відповідач в судовому засіданні не оспорювала. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 30.04.2010 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved