Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,0647 га по [ADDRESS]. Домоволодіння по [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], і земельна ділянка, що знаходиться за даною адресою в їхньому користуванні, не приватизована. У зв'язку з тим, що межа між земельними ділянкою позивача та відповідачів на даний час не відповідає тій, яка визначена державним актом на право власності на його земельну ділянку, і це сталося через самовільне перенесення відповідачами огорожі та у зв'язку із невідповідністю встановленим розмірам і конфігурації самовільно збудованих приміщень - сіни - а" та сараю Е, просив зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні ним своєю власністю та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом знесення зазначених будівель та повернення паркану на попереднє місце розташування. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, пояснив, що в період з березня по листопад 2008 року відповідачі самовільно здійснили перебудову сіней - а", після чого ця споруда виступила на належну йому земельну ділянку, чим порушено його право власника. Крім того, відповідачами самовільно було перенесено огорожу, яка порушила пряму лінію межі, як це раніше було і зафіксовано в державному акті на право його власності на землю, внаслідок чого межа змістилася на 0,6 м на його земельну ділянку. Сарай Е також за своїми розмірами не відповідає даним технічного паспорту. Просив задовольнити його вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважала, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, оскільки ними, як власниками домоволодіння [ADDRESS], не здійснювалося жодних дій, про які зазначає позивач. Інші відповідачі та треті особи, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані у ній докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно з Державним актом на право приватної власності на землю № 17605 від 11.04.2002 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0647 га по [ADDRESS]. (а.с.70). Суміжні земельні ділянки, а саме: по [ADDRESS], по [ADDRESS], по [ADDRESS] є приватизованими, що підтверджується копіями Державних актів (а.с.71-75). Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS], що належить відповідачам, не приватизована, і перебуває у їхньому безстроковому користуванні на підставі договору від 20.11.1958 року та договорів купівлі-продажу (а.с.46-50). Згідно за даними технічного паспорту від 20.11.2008 р. на домоволодіння [ADDRESS], сіни - а" збудовані самовільно, сарай Е та огорожа №1-3, які також є предметом спору у даній справі, не є самовільно збудованим (а.с.37). Як вбачається з відповіді управління містобудування та земельних відносин Сумської міської ради на звернення [PERSON] від 30.07.2013 р. вбачається, що спірного питання щодо спільної межі між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] не існує, оскільки на даний час [PERSON] отримав державний акт на право власності на землю, а користувачами земельної ділянки [ADDRESS] вона не приватизована. Було проведені вимірювання та заданими фактичного проміру нев'язка між розмірами, вказаним в державному акті та в документах КП „Сумське міське БТІ" і фактичним проміром складає 0,32 м. (а.с.109-110). Крім того, у цій відповіді висловлено припущення, що „скоріше за все, земельну ділянку позивача було приватизовано в межах, які визначали огорожі, що на той час існували навколо зазначеної земельної ділянки та відповідної площею, і з чи користувач на той час погодився." Зазначено також, що [PERSON] на збереження по актам були передані межові знаки. Крім того, у відповіді роз'яснюється, що для відновлення поворотних точок спільної межі між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] необхідно звернутися до проектної організації для поновлення виносу поворотних точок спільної межі між зазначеними земельними ділянками в натурі (на місцевості) відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [ADDRESS](а.с.109-110). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, звертаючись із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, позивач, вважаючи своє право порушеним, повинен був надати докази суду про те, що відповідач порушив його право власника на користування земельною ділянкою, яка є його приватною власністю. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. В той же час позивач в судовому засіданні відмовився від проведення судової експертизи, яка була призначена судом за його клопотанням, пропонуючи суду взяти до уваги візуальні відхилення межі земельної ділянки від меж, визначених в державному акті на право власності на землю, які на його думку, сталися через те, що самовільно збудовані відповідачем сіни мають більший розмір, ніж зазначено в документації, а паркан був самовільно перенесений відповідачем на декілька сантиметрів на територію належної йому земельної ділянки. Будь-яких доказів суду на підтвердження своїх доводів позивач не надав, тому суд відмовляє в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed