Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач прокурор міста Ужгорода звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] міської ради та 31 фізичної особи про визнання недійсними та скасування рішень [PERSON] міської ради про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, рішень [PERSON] міської ради про затвердження проектів землеустрою щодо відведення і передачі у власність земельних ділянок за адресою вул. Стефаника, в м. Ужгороді громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], поверненні та витребуванні земельних ділянок. Зміненими позовними вимогами просив: - визнати недійсним пункт 6.9. рішення 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 17.09.2010 за № 1582 в частині надання дозволу на підготовку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі вул. Стефаника наступним громадянам: - [PERSON] площею 0,10 га поз. 96; - [PERSON] площею 0,0963 га поз. 97; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 140; - [PERSON] площею 0,0997 га поз. 141; - [PERSON] АдальбертуАдальбертовичу площею 0,10 га поз. 142; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 143; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 144; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 145; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 146; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 151; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 152; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 153; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 154; - ФуцурКристині Юріївні площею 0,10 га поз. 155; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 156; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 157; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 158; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 159; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 160; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 161; - [PERSON] площею 0,10 га поз. 182; - [PERSON] площею 0,0996 га поз. 183; - [PERSON] площею 0,0996 га поз. 184; - [PERSON] Івановичуплощею 0,0995 га поз. 188; - визнати недійсним та скасувати пункт 1.1. рішення 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 22.10.2010 року за №1627 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок [PERSON] (площею 0,0997 га); [PERSON] (площею 0,0996 га) ; [PERSON] (площею 0,0998 га) ; [PERSON] (площею 0,0994 га) ; [PERSON] (площею 0,0995 га) ;- [PERSON] (площею 0,0999 га); - визнати недійсним та скасувати пункт 1.7. рішення 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 15.10.2010 року за №1609 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок [PERSON] (площею 0,10 га); [PERSON] (площею 0,0997 га); [PERSON] (площею 0,10 га); [PERSON] (площею 0,10 га); [PERSON] (площею 0,0998 га); [PERSON] (площею 0,0993 га); [PERSON] (площею 0,0995 га); [PERSON] (площею 0,0997 га) та [PERSON] (площею 0,0999 га); - визнати недійсним та скасувати пункт 1.2. рішення 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 27.10.2010 року № 1638 в частині затвердження проектів відводу та передачі у власність земельних ділянок [PERSON] (площею 0,10 га); [PERSON] (площею 0,0997 га); [PERSON] (площею 0,0997 га) та [PERSON] БорисуРудольфовичу (площею 0,0963 га). - визнанти недійсним та скасувати пункт 3.3. рішення 7 сесії [PERSON] міської ради VI скликання від 22.07.2011 року №217 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельних ділянок [PERSON] (площею 0,10 га) та [PERSON] (площею 0,0998 га); - визнати недійсним та скасувати пункт 1.7. рішення 7 сесії [PERSON] міської ради VI скликання від 14.02.2012 року №456 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність [PERSON] (площею 0,0999 га); - визнати недійсним та скасувати пункт 1.19. рішення 11 сесії [PERSON] міської ради VI скликання від 30.12.2011 року №410 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність [PERSON] (площею 0,0995 га); - визнати недійсним та скасувати пункт 2.3. рішення 6 сесії [PERSON] міської ради VI скликання від 03.06.2011 року №179 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність [PERSON] (площею 0,0999 га); - визнанти недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №744704 від 12.10.2011 року, серії ЯЛ №796106 від 23.12.2011 року, серії ЯЛ №100178 від 16.03.2011 року, серії ЯЛ №100176 від 23.03.2011 року, ЯЛ №510084 від 25.06.2011 року, серії ЯЛ №510085 від 20.07.2011 року, серії ЯЛ №510086 від 20.07.2011 року, серії ЯЛ №510087 від 25.06.2011 року, серії ЯЛ №510083 від 28.05.2012 року, серії ЯЛ №240474 від 05.11.2010 року, серії ЯЛ №796125 від 23.12.2011 року, серії ЯЛ №772845 від 01.08.2011 року, серії ЯЛ №772844 від 28.08.2012 року, серії ЯЛ №772843 від 28.05.2012 року, серії ЯЛ №083713 від 17.03.2011 року, серії ЯЛ №772846 від 26.12.2011 року, серії ЯЛ №741538 від 17.04.2012 року, серії ЯЛ № 083712 від 17.03.2011 року, серії ЯЛ №083711 від 17.03.2011року, серії ЯЛ №660705від 15.05.2012 року, серії ЯЛ №240473 від 05.11.2010 року, серії ЯЛ №240475 від 05.11.2010 року, серії ЯЛ №240486 від 05.11.2010 року та серії ЯЛ №240485 від 05.11.2010 року. - повернути земельні ділянки за кадастровими номерами 2110100000:61:001:0234 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0322 площею 0,0963 га; 2110100000:62:002:0219 площею 0,0993 га; 2110100000:62:002:0220 площею 0,0995 га; 2110100000:62:002:0222 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0218 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0253 площею 0,0996 га; 2110100000:61:001:0231 площею0,10 га; 2110100000:62:002:0216 площею, 0,10 га; 2110100000:62:002:0214 площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0275 площею 0,0997 га; 2110100000:62:002:0217 площею 0,0999 га; 2110100000:61:001:0250 площею 0,0995 га; 2110100000:61:001:0273 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0268 площею 0,0994 га; 2110100000:62:002:0267 площею 0,0995 га; - витребувати від [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0335, площею 0,0996 га, [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0324, площею 0,10 га, [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0215, площею 0,0997 га, [PERSON] земельну ділянку за кадастровими номерами 2110100000:62:002:0274, площею 0,0997 га та 2110100000:62:002:0273, площею 0,0999 га, [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0221, площею 0,0997 га; [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:025, площею 0,0997 га та [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0252, площею 0,0998 га на користь територіальної громади міста Ужгорода, загальна площа яких складає 2,3902 га вартістю 9647803,28 грн. Позов мотивував тим, що за результатами вивчення стану дотримання вимог земельного законодавства при розпорядженні [PERSON] міською радою земельними ділянками комунальної власності йому стало відомо, що пунктом 6.9. рішення 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 17.09.2010 року за № 1582 надано дозвіл на підготовку проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в районі вул. Стефаника, в м. Ужгороді наступним громадянам: [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 96;- [PERSON] земельну ділянку площею 0,0963 га поз. 97; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 140; [PERSON] земельну ділянку площею 0,0997 га поз. 141; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 142; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 143; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 144; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 145; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз.146; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 151; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 152; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 153; [PERSON] - земельну ділянку площею 0,10 га поз. 154; [PERSON] - земельну ділянку площею 0,10 га поз. 155; [PERSON] - земельну ділянку площею 0,10 га поз. 156; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 157; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 158; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 159; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 160; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 161; [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га поз. 182; [PERSON] земельну ділянку площею 0,0996 га поз. 183; [PERSON] земельну ділянку площею 0,0996 га поз. 184; [PERSON] земельну ділянку площею 0,0995 га поз. 188. В подальшому на підставі вищезазначеного рішення [PERSON] міською радою вказаним громадянам затверджено технічну документацію із землеустрою та передано земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд у приватну власність. Зокрема, пунктом 1.1. рішення 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 22.10.2010 року за №1627 затверджено проекти землеустрою щодо відведення та передано у власність земельні ділянки [PERSON] (площею 0,0997 га), [PERSON] (площею 0,0996 га), [PERSON] (площею 0,0998 га), [PERSON] (площею 0,0994 га), [PERSON] (площею 0,0995 га) та [PERSON] (площею 0,0999 га). За рішенням 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 15.10.2010 року за №1609, а саме пунктом 1.7., затверджено проекти землеустрою щодо відведення та передано у власність земельні ділянки [PERSON] (площею 0,10 га), [PERSON] (площею 0,0997 га), [PERSON] (площею 0,10 га), [PERSON] (площею 0,10 га), [PERSON] (площею 0,0998 га), [PERSON] (площею 0,0993 га), [PERSON] (площею 0,0995 га), [PERSON] (площею 0,0997 га) та [PERSON] (площею 0,0999 га). Пунктом 1.2. рішення 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 27.10.2010 року № 1638 затверджено проекти відводу та передано у власність земельні ділянки [PERSON] (площею 0,10 га), [PERSON] (площею 0,0997 га), [PERSON] (площею 0,0997 га) та [PERSON] (площею 0,0963 га). Громадяни [PERSON], [PERSON] отримали земельні ділянки (площею 0,10 га та площею 0,0998 га відповідно) у власність на підставі пункту 3.3. рішення 7 сесії [PERSON] міської ради VІ скликання від 22.07.2011 року №217, [PERSON] - земельну ділянку (площею 0,0999 га) отримав на підставі пункту 1.7. рішення 7 сесії [PERSON] міської ради VІ скликання від 14.02.2012 року №456, [PERSON] - земельну ділянку (площею 0,0995 га) на підставі пункту 1.19. рішення 11 сесії [PERSON] міської ради VІ скликання від 30.12.2011 року №410 та [PERSON] - земельну ділянку (площею 0,0999 га) на підставі пункту 2.3. 6 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 03.06.2011 року №179. Вказані рішення [PERSON] міською радою були прийняті щодо передачі земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в охоронній зоні автомобільної дороги «Обхід м. Ужгорода - контрольно-пропускний пункт Ужгород» за № М08, що станом на прийняття рішень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 року за № 865 відносилась до автомобільних доріг загального користування державного значення. Вважає, що дані рішення прийнято всупереч вимогам ЗК України, наказу Міністерства охорони здоровя від 19.06.1996 року за № 173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів» та постанови КМУ №198 від 30.03.1994 року і підлягають скасуванню. Прокурор, обґрунтовуючи позов, посилався на Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07 липня 2014 року, що складений Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області за результатами позапланової перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] міською радою при передачі у власність земельних ділянок громадянам в районі вулиці Стефаника, м. Ужгород для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, згідно з яким завтердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок вздовж проїзної частини «Обхід м. Ужгорода - контрольно-пропускний пункт Ужгород» з подальшою передачею у власність відбулося з порушенням вимог ст. 111 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» та Постанов КМУ №198 від 30.03.1994 року та №522 від 20.05.2009 року. Повноваження органів прокуратури із захисту інтересів держави пояснює наступним. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та Положення про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року за №459/2011, Державна інспекція сільського господарства України є центральним органом виконавчої влади, до повноважень якої, згідно зі статтею 6 цього Закону, належить здійснення контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування,юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Оскільки органи Державної інспекції сільського господарства України та Держгеокадастру не наділені повноваженнями щодо звернення з позовами до суду про визнання протиправними та недійсними рішень ради, прокуратура в силу вимог статті 1311 Конституції України, статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наділена повноваженням щодо звернення до суду з метою захисту інтересів держави та набуває статусу позивача. Прокурор вважає, що [PERSON] міською радою, яка відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», покликана захищати права територіальної громади, останні порушуються внаслідок незаконних рішень, тому у даному випадку прокурором визначено та встановлено необхідні й достатні підстави для представництва інтересів держави у сфері охорони землі як національного багатства. За клопотанням прокурора Ужгородської місцевої прокуратури у справу як співвідповідачів було залучено наступних осіб: [PERSON], який набув за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0335, площею 0,996 га; [PERSON], яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0324, площею 0,10 га; [PERSON], який набув за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0215, площею 0,0997 га; [PERSON], яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельні ділянки за кадастровими номерами 2110100000:62:002:0274, площею 0,0997 га та 2110100000:62:002:0273, площею 0,0999 га; [PERSON], яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0221, площею 0,0997 га; [PERSON], яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0252, площею 0,0997 га; та [PERSON], яка набула за цивільно-правовою угодою у власність земельну ділянку за кадастровим номером 2110100000:62:002:0254, площею 0,0998 га. Представник [PERSON], [PERSON]І, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов не визнала, посилалась на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод через непропорційне втручання у право власності, що гарантоване Конституцією і законами України, на порушення безперешкодного користування своїм майном і позбавлення відповідачів майна; як на практику, необхідну до застосування згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , посилалась на рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року, «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24.06. 2003 року. Вказувала на недоведеність обставин, якими прокурор обґрунтовує позов, просила у позові відмовити. 22.02.2018 року та 23.02.2018 року представником подано до суду заяви про закриття провадження у справі в частині вимог щодо [PERSON], [PERSON]І, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які обґрунтовуються зміною відповідачами цільового призначення земельних ділянок з призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01) на цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ 03.07), що підтверджується копіями витягів з рішень [PERSON] міської ради, витягами з ДЗК про земельну ділянку. Зазначила, що на місцевості відсутні порушення, встановлені нормативним документом, на які посилається прокурор у позові. Посилався на обмежені повноваження органів прокуратури, встановлені Законом України «Про прокуратуру" в редакції, чинній в 2009-2010 р.р. Заперечує повноваження органів прокуратури щодо представлення інтересів територіальної громади м. Ужгорода, вважає, що відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» саме міська рада є тим органом, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України. Стверджує, що позивачем не доведено порушення інтересів держави при оскарженні рішень міської ради. Заперечує проти скасування рішень [PERSON] міської ради, оскільки такі є актами індивідуальної дії, які вичерпують свою дію виконанням і не підлягають оскарженню в суді. Вважає, що прокурором обрано неналежний спосіб захисту, посилається на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року, згідно з якою дії Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області по проведенню позапланової перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства [PERSON] міською радою при передачі у власність земельних ділянок громадянами в району віл. Стефаника для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд визнано незаконними. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали суду заперечення проти позову, якими доводили відсутність повноважень місцевої прокуратури з проведення загального нагляду, посилалися на необґрунтованість прокурором порушення інтересів держави при прийнятті оскаржуваних рішень і набутті права власності на землю. Відповідачі посилаються на практику Верховного Суду України з вирішення спорів, де предметом було рішення органів місцевого самоврядування, яке застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Звертали увагу суду на сплив позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 5 сесії [PERSON] міської ради V скликання від 17.09.2010 за № 1582, пункт 6.9. громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Стефаника, в м. Ужгороді. В подальшому, протягом 2010-2012 р.р. вказаним громадянам [PERSON] міською радою було затверджено проекти землеустрою та передано у власність земельні ділянки із вказаним цільовим призначенням. Згідно зі статтею 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ч.1 статті 12 ЗК України належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Відповідно до ч.1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 статті 116 ЗК України). Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.ч. 1, 6, 7 статті 118 ЗК України). Земельні ділянки в районі вул. Стефаника, м. Ужгород за вищезазначеними рішеннями відводились і передавались безоплатно у власність для будівництва та обслуговування будівель в охоронній зоні автомобільної дороги «Обхід м. Ужгорода - контрольно-пропускний пункт Ужгород» за № М08, що станом на прийняття рішення, згідно з Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, які затверджені постановою КМУ від 24 червня 2006 року № 865, відносилась до автомобільних доріг загального користування державного значення. Згідно з п. 22 вказаних Правил, забороняється будівництво житлових будинків, господарських і промислових споруд у придорожній зоні автомобільних (позаміських) доріг на такій відстані від краю проїзної частини:на ділянках доріг державного значення I, II і III категорій, що побудовані або будуються в обхід міст і селищ міського типу, сільських населених пунктів - не менше ніж 100 метрів; на під'їздах до обласних і великих промислових центрів - 50 метрів; на ділянках доріг державного значення між населеними пунктами - 32,5 метра. Згідно з п.5.25. Наказу Міністерства охорони здоровя від 19.06.1996 року за № 173«Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів»,автомобільні дороги загальної мережі I, II і III категорій слід проектувати в обхід населених пунктів згідно з вимогами СНиП 2.05.02-85 «Автомобильные дороги». Відстань від бровки земляного полотна зазначених доріг необхідно приймати не менше 100 м до житлової забудови і садівницьких товариств, для доріг IV категорії - 50 м, при забезпеченні на відповідній території гігієнічних нормативів якості атмосферного повітря та рівнів шуму. Для захисту від шуму і загазованості вздовж доріг слід передбачати смуги зелених насаджень шириною не менше 10 м. При дослідженні в судовому засіданні детального плану території, наданого представником [PERSON] міської ради встановлено, що земельні ділянки які є предметом спору, розміщені на відстані 25 метрів від краю проїзної чстини автомобільної дороги «Обхід м. Ужгорода - контрольно-пропускний пункт Ужгород», а тому суд приходить до переконання, що оспорюваними рішеннями громадянам надано земельні ділянки з містобудівними умовами для будівництва на відстані 25 метрів від краю проїзної частини, замість визначених 100 метрів. Також встановлено, що відповідно до положень містобудівної документації «Коригування окремих розділів генерального плану міста Ужгорода», що затверджена рішенням [PERSON] міської ради IV скликання від 04.06.2004 року за №313 «Про генеральний план міста» територію, за рахунок якої відведені земельні ділянки відповідачам [PERSON] міською радою за адресою вул. Стефаника, заплановано під багатоквартирну забудову. Це відповідає виду цільового призначення, встановленого Класифікацією, - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку (код 02.03). Відповідно до статті 1 Закону України «Про планування і забудову територій» (втратив чинність на підставі Закону України № 3038-VI від 17.02.2011 року) планування територій - процес регулювання використання територій, який полягає у створенні та впровадженні містобудівної документації, ухваленні та реалізації відповідних рішень; містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель. Законами України «Про планування і забудову територій», «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Відповідно до ч.1 статті 12 Закону України «Про планування і забудову територій» генеральним планом населеного пункту визначаються: потреби в територіях для забудови та іншого використання; потреба у зміні межі населеного пункту, черговість і пріоритетність забудови та іншого використання територій; межі функціональних зон, пріоритетні та допустимі види використання та забудови територій; планувальна структура та просторова композиція забудови населеного пункту; загальний стан довкілля населеного пункту, основні фактори його формування, містобудівні заходи щодо поліпшення екологічного і санітарно-гігієнічного стану; території, які мають будівельні, санітарно-гігієнічні, природоохоронні та інші обмеження їх використання; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. Відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, готують вихідні дані для розроблення планів земельно-господарського устрою території населеного пункту та іншої землевпорядної документації; вирішують питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок організують розроблення та затвердження місцевих правил забудови, детальних планів території, планів червоних ліній, іншої містобудівної документації та проектів . Згідно зі статтею 13 Закону України «Про планування і забудову територій» детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок. \~ Відповідно до ч.1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції. Суд критично оцінює подані [PERSON] міською радою в якості доказів матеріали детального плану індивідуальної житлової забудови вул. Стефаника та містобудівного обґрунтування і обґрунтовує це наступним. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про основи містобудування» містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій. Містобудівна документація є основою для зокрема вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій (ч.2 статті 17 Закону України «Про основи містобудування»). Відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земель, що затверджений наказом Державного комітету України\~із земельних ресурсів\~ 23.07.2010\~ № 548, код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Згідно з Класифікатором окремі види цільового призначення земель характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів. З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що [PERSON] міською радою рішенням від 17.09.2010 року за №1582 було протиправно надано дозвіл відповідачам на розробку проектів землеустрою по вул. Стефаника для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, позаяк орган місцевого самоврядування, враховуючи підстави, передбачені ч. 7 статті 118 ЗК України, повинен був відмовити заявникам у задоволенні їх клопотань через невідповідність відведення земельних ділянок вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів і невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам генерального плану м. Ужгорода, затвердженого у встановленому законом порядку. Враховуючи норми п.п. б), в) ч.1 статті 186 та статті 186-1 ЗК України, погодження комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, та затвердження [PERSON] міською радою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]П.і, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були вчинені протиправно. Розроблення детального плану території кварталу індивідуальної житлової забудови в районі вул. Стефаника в м. Ужгороді та містобудівного обґрунтування закріплення меж земельних ділянок для комерційного використання та садибного, житлового будівництва в м. Ужгороді (обїздна дорога) не спростовує факту невідповідності цільового призначення земельних ділянок, передбаченого детальним планом, функціональному призначенню території в районі вул. Стефаника, встановленого положеннями генерального плану, оскільки такий детальний план у межах населеного пункту може лише уточнювати положення генерального плану населеного пункту, розробляється на його основі і не може суперечити йому зокрема в частині видів використання та забудови територій. Відповідно до ч.1 статті 126 ЗК України, чинній на дату прийняття [PERSON] міською радою рішень про передачу земельних ділянок за адресою м. Ужгород, вул. Стефаника, 24 громадянам, які є відповідачами у справі, право власності на кожну із земельних ділянок було посвідчено державним актом. Верховним Судом України у ряді постанов (зокрема у справах № 6-221цс14 від 28.01.2015 року, №6-93цс13 від 23.10. 2013 року та №\~6\~46цс14 від 04.06. 2014 року) зроблено висновок, згідно з яким \~ вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Оскільки судом встановлено, що рішення, якими передано у власність громадянам земельні ділянки за вказаною адресою, прийнято [PERSON] міською радою протиправно, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги щодо визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки. Однак, оцінюючи доводи, викладені представником у заяві про закриття провадження у справі в частині вимог позивача щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], та враховуючи, що зміна цільового призначення земельних ділянок, переданих у власність на підставі оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування чи набутих у власність в подальшому на підставі правочинів, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ 03.07) відповідає вимогам містобудівної документації, затвердженої відповідно до закону, то визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: 2110100000:62:002:0322; 2110100000:61:001:0231; 2110100000:61:001:0217; 2110100000:62:002:0275; 2110100000:62:002:0254; 2110100000:62:002:0252, повернення земельних ділянок за кадастровими номерами 2110100000:62:002:0322 площею 0,0963 га; 2110100000:61:001:0231 площею 0,10 га; 2110100000:62:002:0275 площею 0,0997 га; 2110100000:62:002:0217 площею 0,0999 га; а також витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода від [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:62:002:0252, площею 0,0997 га та від [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:62:002:0254, площею 0,0998 га, суд погоджується з доводами про те, що предметом позовних вимог є земельні ділянки як обєкт нерухомості з цільовим використанням для будівництва та обслугоування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код 02.01), які на момент вирішення справи відсутні, що є підставою для закриття провадження у цій частині. Щодо втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном, то таке є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного інтересу. Право власності (на мирне володіння майном) не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності, у тому числі й позбавляти громадян власності. При цьому в таких діях держава повинна дотримуватися усталених принципів правомірного втручання, зокрема тих, що напрацьовані ЄСПЛ. Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Тому враховуючи практику ЄСПЛ, суди повинні визначати: чи є у особи право власності на майно, що охоплюється змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція); чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.\~ У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності обєктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обовязкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Згідно з практикою європейського суду з прав людини правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року ). Щодо повернення у власність територіальної громади міста Ужгорода земельних ділянок за кадастровими номерами 2110100000:61:001:0234 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0219 площею 0,0993 га; 2110100000:62:002:0220 площею 0,0995 га; 2110100000:62:002:0222 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0218 площею 0,0998 га; 2110100000:62:002:0253 площею 0,0996 га; 2110100000:62:002:0216 площею, 0,10 га; 2110100000:62:002:0214 площею 0,10 га; 2110100000:61:001:0250 площею 0,0995 га; 2110100000:61:001:0273 площею 0,0999 га; 2110100000:62:002:0268 площею 0,0994 га; 2110100000:62:002:0267 площею 0,0995 га та витребування на користь територіальної громади міста Ужгорода від [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:62:002:0335, площею 0,0996 га; [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:62:002:0324, площею 0,10 га; [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:62:002:0215, площею 0,0997 га; [PERSON] земельних ділянок за кадастровими номерами 2110100000:62:002:0274, площею 0,0997 га та 2110100000:62:002:0273, площею 0,0999 га; [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:62:002:0221, площею 0,0997 га, суд погоджується із доводами позивача про необхідність застосування такого способу захисту інтересів держави у цій справі. Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Так, до спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність територіальної громади підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини. Як було зазначено вище, втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду. У даній справі з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є обєктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Стаття 80 ЗК України закріплює субєктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є субєктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є субєктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є субєктом права власності на землі державної власності. З огляду на таке, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є обєктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, повязані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. За таких обставин у справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою повернення до земель територіальної громади та витребування спірних земельних ділянок із володіння є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання безоплатної передачі у власність громадянам земель комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення раціонального розподілу земель комунальної власності відповідно до містобудівної документації, що затверджена у встановленому законом порядку, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в комунальну власність землі, що незаконно вибула з такої власності. В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»). ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в звязку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Отже, юридичні чи фізичні особи, в тому числі й відповідачі, не могли законно набути права приватної власності на спірні земельні ділянки. Натомість вони набули такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідачів на землю стало можливим у результаті прийняття органом місцевого самоврядування низки рішень, які є протиправними. Указані норми ЗК України з подібними правилами або в такій самій редакції діяли і на час виникнення спірних правовідносин, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів у актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідачів відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України в звязку з порушенням [PERSON] міської ради низки вимог ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності. З огляду на вищенаведене, відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, обєктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах охоронної зони автомобільної дороги «Обхід м. Ужгорода - контрольно-пропускний пункт Ужгород» за № М08, а тому використання їх для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не відповідає вимогам нормативно-правовим актам, а тому вибули з володіння територіальної громади з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Відповідно до ч.1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч.3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.

Outcome: partial