Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

у серпні 2016 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 23 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] У спірній квартирі зареєстровано три особи: він, відповідач [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON], 2002 року народження. Відповідач та їх неповнолітній син у квартирі не проживають, витрати на комунальні послуги не сплачують, а тому втратили право користування цим житлом. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], 2002 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з наведених в позові підстав. Відповідач до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом. Треті особи у судове засідання не забезпечили явку своїх представників, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 серпня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] 19 грудня 2002 року у подружжя народився син [PERSON]. (а.с. 18) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року шлюб, укладений між строронами у справі, розірвано. (а.с. 10) У квартирі [ADDRESS] з 01 березня 2005 року зареєстровані: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON], 2002 року народження, що підтверджується довідкою форми № 3 від 11 липня 2016 року № 252 (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Власником квартири є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 23 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 8) На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше одного року, позивач посилається на свої пояснення та письмові докази. Представник позивача пояснив суду, що відповідач разом з сином у цій квартирі не проживає з 2014 року у зв"язку з розірванням шлюбу, будь-яких перешкод у користуванні житлом їй не чиниться. Вона не оплачує плату за користування квартирою і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті. Також відповідач не вживає жодних заходів для зняття себе та дитини з реєстраційного обліку за місцезнаходженням квартири, тому позивач змушений сплачувати комунальні послуги за неї. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач та неповнлітній син сторін у справі в спірній квартирі не проживають з 2014 року, тобто більше року. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше року без поважних причин, а тому вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає 551 гривня 20 копійок судового збору .

Outcome: approved