Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначивши наступне. На профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинились у складних життєвих обставинах. Під час перебування дітей на обліку з їх матір`ю [PERSON] неодноразово проводилась робота профілактично-виховного характеру, направлено матеріали до поліції для притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] . У зв`язку з цим позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/4 частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою суду від 03.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 21.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність та відзив на позов не надала. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 13.10.2011 року, актовий запис №706 (а.с. 8). Також, [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 13.01.2015 року, актовий запис №32 (а.с. 9). Відомості про батька дітей записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (підстава - заява матері дитини), що підтверджено довідками Орджонікідзевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 15.03.2016 року № 29902-05-01-108, № 295/02-05-01-108 (а.с. 8,9 зворот). Згідно листа директора КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Департаменту охорони здоров`я ЗМР №01-12/100 від 22.03.2018, 13.03.2018 був переданий активний візит до дитини [PERSON] , оскільки мати викликала швидку медичну допомогу з приводу підвищення температури тіла. Під час візиту було повідомлено, що мати знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Під час візиту дільничного лікаря мати дійсно була в стані алкогольного сп`яніння, в квартирі був безлад, зловонний запах та хворий [PERSON] , в якого до гострої вірусної інфекції спостерігалась білково-енергетична недостатність середнього ступеню тяжкості. Мати рекомендації лікаря виконала, але на призначений повторний візит до амбулаторії мати не з`явилась. Також згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Департаменту охорони здоров`я ЗМР № 2351/01-08 від 21.09.2020 діти перебувають на обліку в Центрі з народження та знаходиться під наглядом лікаря-педіатра. Однак фізичний розвиток дітей нижче середнього, вага не відповідає віковим нормам. Згідно характеристики, наданої директором Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 58 ЗМР Запорізької області [PERSON] навчається у школі з першого класу, на даний час навчається у 2-Б класі. Ступінь підготовленості до школи була слабкою (не знала букви, цифри), період адаптації проходила повільно і важко, школу відвідує регулярно, пропусків без поважних причин не має. Мати не проявляє інтерес до поведінки та успіхів у навчанні доньки, не відвідує батьківські збори, не цікавиться справами дитини. Мати до школи приводить та забирає доньку кожен день, іноді у нетверезому стані. На даний час мати зовсім не виявляє зацікавленості до дистанційного навчання дитини на період карантину. [PERSON] добра, лагідна дівчинка, має багато друзів у класі та групі продовженого дня. За результатами обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було складено Акти від 21.10.2019 року, 02.03.2020 року, відповідно до яких умови житла для проживання та розвитку дітей є незадовільними (а.с. 20-22). 10.09.2020 за актом органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, діти були доставлені до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки мати дітей перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2016 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 184 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 грн. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надав до суду Висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх [PERSON] , [PERSON] (а.с. 5,6), оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Суд погоджується з зазначеним Висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам малолітніх дітей, вважає переконливими аргументи, наведені позивачем щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із змісту ч. 1-3 статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі „Савіни проти України" зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини відповідачем [PERSON] . За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування Відповідачем своїх обов`язків відносно дітей, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] . Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги по утриманню дітей. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Згідно приписів ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України слідує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яких проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України та роз`яснення, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та бере до уваги матеріальний стан відповідача, а також ту обставину, що відповідач є працездатною особою, даних щодо перебування на її утриманні непрацездатних осіб суду не надано. Разом з тим, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що питання щодо призначення неповнолітнім дітям опікуна або піклувальника судом не вирішувалося, аліменти з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на корить дітей [PERSON] , [PERSON] , та у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що складає 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - з 22.10.2020 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved