Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 березня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] Комунальне підприємство «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради про: визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45961736 від 14 березня 2019 року державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова Сергія Вадимовича про державну реєстрацію права власності на Ѕ частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності за № 30698246 від 14 березня 2019 року на Ѕ частину домоволодіння яке знаходиться за адресою [ADDRESS] за [PERSON] внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45961736 від 14 березня 2019 року державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням їх уточнень позивач посилалась на те, що 29 липня 2005 року між нею та ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого став ЗАТ «Хоум Кредит Банк», укладено кредитний договір № 166-05/в, на підставі якого вона отримала кредит в сумі 70\~000 доларів США строком з 29 липня 2005 року по 28 липня 2020 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ЗАТ «Агробанк» укладено іпотечний договір № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року предметом іпотеки є Ѕ частина домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1\~212 кв. м, у фактичному користуванні з належними будівлями, загальною вартістю 381\~591 грн., що належало позивачу згідно нотаріального посвідченого договору купівлі продажу від 29 липня 2005 року. 28 березня 2011 року між ПАТ «Хоум Кредит Банк» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 20110328-Г за всіма кредитними договорами у тому числі і право вимоги за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року. Того ж дня між ПАТ «Хоум Кредит Банк та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір права вимоги за іпотечним договором № 20110328/1-Г, за яким також відступлено ПАТ «Платинум Банк» вимогу за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. 26 липня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансовою компанією «Дапт Фінанс» було укладено Договір № 277К про відступлення права вимоги за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. 04 вересня 2018 року між ТОВ «Фінансовою компанією «Депт Фінанс» та [PERSON] укладено Договір № 01/0918-ЦО про відступлення права вимоги за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. При цьому позивачу не направлялося жодного повідомлення про зміну кредитора. З інформаційної довідки від 05 листопад 2019 року стало відомо, що 14 березня 2019 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на підставі іпотечного договору № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. Окрім того позивач зазначила, що не може бути примусового стягнення, нерухомого житлового майна яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як місце постійного проживання позичальника. Вона не має у власності іншого нерухомого майна яке може бути використано для особистого проживання, окрім садового будинку [ADDRESS] , який не придатний для проживання, а отже житловий будинок [ADDRESS] , є єдиним її місцем проживання. Також зазначила, що поштові повідомлення про заміну кредитора надсилались на адресу [ADDRESS] та [ADDRESS] , а не за місцем її фактичного проживання буд. [ADDRESS] , в зв`язку з чим вона не була повідомлена належним чином про заміну кредитора, а в наданих відповідачем повідомленнях про отримання міститься не її підпис, отже реєстрація права власності відбулася з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, окрім того не було здійснено оцінку іпотечного майна. Окрім того в порушення вимог ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» при набуті у власність іпотекодержателя іпотечного майна не було здійснено оцінку майна на момент такого набуття. Державним реєстратором в порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , оскільки спірне майно є єдиним її житлом. Так, будинок [ADDRESS] , був знесений, а земельна ділянка за вказаною адресою належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки від 09 червня 2016 року. Квартира [ADDRESS] відчужена нею 22 січня 2016 році. Садовий будинок [ADDRESS] не відноситься до житлового фонду Тому позивач пославшись на Закони України «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с.1-10, 105-113, 205-207, т. 2 а.с.24-26). У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 20 квітня 2020 року, представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивача належним чином було повідомлено про заміну кредитора з ТОВ «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» на [PERSON] , шляхом направлення повідомлення від 07 вересня 2018 року про заміну кредитора за кредитним та іпотечним договором та зміну реквізитів, які повернулися в зв`язку з неотриманням адресата. Стосовно посилань позивача на порушення вимог Закону України «Про іпотеку» в частині неповідомлення її про порушення основного зобов`язання та про наміри звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку зазначив, що 02 жовтня 2018 року було направлено письмову вимогу про усунення порушень умов кредитного договору № 166-05/в від 29 липня 2005 року та того ж дня складено письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості, які 03 жовтня 2018 року направленні на адресу відомих місць проживання та реєстрації позивача, які 09 жовтня 2018 року були отриманні позивачем за адресою свого місця реєстрації [ADDRESS] та за адресою [ADDRESS] . Після чого лише 14 березня 2019 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на домоволодіння за [PERSON] , про що внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На твердження позивача стосовно наявності спірного будинку як єдиного майна для проживання зазначив, що на момент реєстрації права власності на спірне майно за [PERSON] , згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у приватній власності позивача окрім спірного будинку перебували будинок [ADDRESS] ; садовий будинок [ADDRESS] . Державний реєстратор при реєстрації права власності на спірне майно діяв відповідно до норм діючого законодавства, та ним було вчинено усі необхідні дії в межах його повноважень, зокрема перевірено відповідний звіт на предмет наявності необхідного реєстратору інформації для можливості проведення реєстрації права власності , наголосив на тому, що на момент реєстрації права власності за [PERSON] позивачу відповідно до реєстру належало інше нерухоме майно для проживання. (т. 1 а.с.52-55, 127-130, т. 2 а.с. 2-3). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 16 березня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с.28). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (т. 1 а.с. 29). 24 березня 2020 року на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява про забезпечення позову (т. 1 а.с. 31-34) Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 16 березня 2020 року указана заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т. 1 а.с.36). Ухвалою судді від 26 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] Комунальне підприємство «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради про визнання протиправними рішення державного реєстратора та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 42-43). 26 березня 2020 року ухвалою судді задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову (т. 1 а.с.44-46). Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року витребувано у КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.145-146). А 26 жовтня 2020 року ухвалою суду витребувано докази у Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради копію документів реєстраційної справи, щодо реєстрації державним реєстратором Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальовим Сергієм Вадимовичем права власності на житловий будинок (реєстраційний номер 1348156112101) розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (т. 1 а.с. 182,193-195). 26 жовтня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування процесуального примусу до позивача (т. 1 а.с. 183-184,197-199). На адресу суду 08 січня 2021 року надійшли витребуванні докази з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (т. 1 а.с. 230-246). 21 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду (т. 2 а.с. 17-18). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні з підстав викладених в позові. Представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необгрунтованості. Відповідач державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальов С.В. в судове засідання не з`явився, про день та час повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Фактичні обставини встановленні судом 29 липня 2005 року між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого став ЗАТ «Хоум Кредит Банк», укладено кредитний договір № 166-05/в, на підставі якого [PERSON] отримала кредит в сумі 70\~000 доларів США, для придбання нерухомості, строком з 29 липня 2005 року по 28 липня 2020 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом (т. 1 а.с.244-246). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «Агробанк» укладено іпотечний договір № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року предметом іпотеки є Ѕ частина домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1\~212 кв. м, у фактичному користуванні з належними будівлями, загальною вартістю 381\~591 грн., що належало позивачу згідно нотаріального посвідченого договору купівлі продажу від 29 липня 2005 року (т. 1 а.с. 235-238). 28 березня 2011 року між ПАТ «Хоум Кредит Банк» та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 20110328-Г за всіма кредитними договорами у тому числі і право вимоги за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року. Того ж дня між ПАТ «Хоум Кредит Банк та ПАТ «Платинум Банк» укладено договір права вимоги за іпотечним договором № 20110328/1-Г, за яким також відступлено ПАТ «Платинум Банк» вимогу за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. 26 липня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансовою компанією «Дапт Фінанс» було укладено Договір № 277К про відступлення права вимоги за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року. 04 вересня 2018 року між ТОВ «Фінансовою компанією «Депт Фінанс» та [PERSON] було укладено Договір № 01/0918-ЦО про відступлення права вимоги за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року (т.1 а.с. 233-243). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2015 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ «Платинум Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернуто стягнення на предмет іпотеки на Ѕ частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці площею 1212 кв.м., у фактичному користуванні з належними будівлями та спорудами та в цілому складається з: літ.А-1 - цегляний житловий будинок, житловою площею 103, 8 кв.м., літ. Б - навіс, №1-18 - споруди, огорожі, І-замощення, яке належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівля продажу від 29.07.2005р. шляхом реалізації з прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості в сумі: 62\~780, 28 доларів США (що за курсом НБУ дорівнює 1\~505\~753грн. 60коп.) та 34 632грн. 07коп., в тому числі по кредиту 52\~158, 34 доларів США (що за курсом НБУ дорівнює 1\~250 991грн. 71коп.); по відсотках 10\~621, 94 доларів США (що за курсом НБУ дорівнює 254 761грн. 92коп.); по щомісячній комісії 24\~730грн. 99коп.; по пені 9\~901грн. 08 коп. шляхом проведення публічних торгів з продажу предмета іпотеки, за ціною, яка встановлюється на рівні цін, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій Постановою Дніпровського Апеляційного суду від 26 червня 2019 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопад 2015 року доповнено резолютивну частину рішення абзацем наступного змісту «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року» (т.1 а.с. 22-25). 07 вересня 2018 року [PERSON] на адреси: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , кув. 29; [ADDRESS] були направлені [PERSON] оригінали повідомлення про заміну кредитора за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року, необхідність сплати за кредитом та зміну реквізитів від 07 вересня 2018 року, що підтверджується описом та квитанціями про направлення (т. 1 а.с. 56-59 ), які згодом були повернуті за закінченням терміну зберігання. (т. 1 а.с.118). 02 жовтня 2018 року [PERSON] направлено на адресу [PERSON] а саме : [ADDRESS] (місце реєстрації позивача); [ADDRESS] письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року, вимогу від 02 жовтня 2018 року про усунення порушень умов кредитного договору № 166-05/в від 29 липня 2005 року (т. 1 а.с. 60-63), які 09 жовтня 2018 року були отриманні про що мається підпис в повідомленні про вручення поштових відправлень за № 4900065528113 та № 4900065528067 (а.с. 64). [PERSON] для реалізації своїх прав, закріплених ст. 37 Закону України «Про іпотеку» звернулась до Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради та 14 березня 2019 року державним реєстратором Ковальовим С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 73) Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює\~Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною тринадцятої статті 15 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року\~(далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 8, 13 Порядку). Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. При цьому відповідно п 4.7 договору іпотеки, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» цей договір є підставою для реєстрації прав власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до умов п. 1.6 Договору Іпотеки, за рахунок Предмету іпотеки Банк має право задовольнити свої вимоги за Основним зобов`язанням в повному обсязі, що визначається відповідно до Кредитного договору, Договору іпотеки та чинного законодавства України, а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов`язані із реалізацією прав, що випливають з Договору іпотеки, зокрема, пов`язані зі зверненням стягнення на Предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених\~статтею 12 вказаного Закону. Відповідне застереження , закріплене в п. 4.7 Договору іпотеки, передбачає, зокрема, задоволення забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки і є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що також передбачено ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Відповідно до частин першої та другої\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Постановою ВСУ від 18 квітня 2018 року у справі № 318/2289/15-ц вказано, що «застереження за своєю правовою природою вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Наявність договору або застереження у договорі про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення на предмет іпотеки в судовому порядку» Згідно з Постановою ВСУ у справі 6-2967цс 16 від 22 березня 2017 року зазначено, що при цьому згідно зі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїм правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателя права власності». Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей\~17,\~33,\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. [PERSON] . Іпотекодавцю, 07 вересня 2018 року на адреси: [ADDRESS] ; [ADDRESS] , кув. 29; [ADDRESS] були направлені оригінали повідомлення про заміну кредитора за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року та за іпотечним договором № 166-05/в/1 від 29 липня 2005 року, необхідність сплати за кредитом та зміну реквізитів від 07 вересня 2018 року, що підтверджується описом та квитанціями про направлення (т. 1 а.с. 56-59 ), які згодом були повернуті за закінченням терміну зберігання. Отже повідомлення про зміну кредитора [PERSON] було направлено на адресу фактичного місця проживання [PERSON] на [ADDRESS] , що спростовує посилання позивача про не направлення повідомлення за її фактичним місцем проживанням, окрім того дане повідомлення було направлено за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Адреса реєстрації позивача підтверджується наданою копією паспорта(т. 1 а.с.118). 02 жовтня 2018 року [PERSON] на адресу [PERSON] а саме: [ADDRESS] , що є місцем реєстрації позивача, та на адресу: [ADDRESS] письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 166-05/в від 29 липня 2005 року, вимогу від 02 жовтня 2018 року про усунення порушень умов кредитного договору № 166-05/в від 29 липня 2005 року (т. 1 а.с. 60-63), які 09 жовтня 2018 року були отриманні про що мається підпис в повідомленні про вручення поштових відправлень за № 4900065528113 та № 4900065528067 (а.с. 64). Після направлення повідомлень у зв`язку з невиконанням зобов`язань та не усунення таких порушень, [PERSON] реалізувала своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, пунктом\~1 якого передбачено, що\~протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "'Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -\~таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Доводи позивача про не можливість примусового стягнення, нерухомого житлового майна яке вважається предметом застави, якщо таке майно виступає як місце постійного проживання позичальника, спростовується наступним. Так, згідно інформації з Державного реєстру станом на 24 березня 2020 рік за [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] ,(іпотекодержатель [PERSON] ); будинок [ADDRESS] право власності з 20 листопада 2007 року; садовий будинок [ADDRESS] , право власності з 22 червня 2011 року; квартира [ADDRESS] , право власності з 18 травня 2004 року (т. 1 а.с.73-77). Суд не бере до уваги доказ наданий позивачем, а саме довідку від 09 квітня 2012 року № 03 виданої Новомосковським районним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації «ІНВЕНТАРИЗАТОР» в тім що житловий будинок [ADDRESS] , повністю знесенно (а.с. 208), оскільки з наданої копії не видно печатки та не можливо встановити, ким саме її видано. Стосовно посилань позивача на те, що садовий будинок [ADDRESS] не є придатним для проживання, на підтвердження зазначених обставин позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, а тому на думку суду, наведені докази за відсутності спростувань з боку позивача, дають підстави для висновку, що садовий будинок придатний для постійного місця проживання.\~ Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Стосовно наданої копії договору купівлі - продажу від 09 червня 2016 року земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] (а.с. 211-212) предмет договору є земельна ділянка, а не будинок, отже згідно витягу з державного реєстру позивач й на даний час є власником будинку. Позивачем надано договір купівлі продажу квартири від 22 січня 2016 року згідно якого [PERSON] продала кв. [ADDRESS] , (а.с. 213), однак як видно з наданої копії паспорта [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою й на даний час. Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої\~статті 263 ЦК України). Верховний Суд зазначає, що встановлений\~Законом№ 1304-VII\~мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Законом№\~1304-VII є правовою підставою, що забороняє органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців,\~\~на яких поширюється дія цього\~Закону. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що [PERSON] вчинила дії стосовно належного повідомлення [PERSON] про зміну кредитора, та направила вимоги про дострокове погашення заборгованості та про усунення порушень умов кредитного договору, а також те що на момент державної реєстрації права власності на іпотечне майно дане майно не було єдиним житлом позивача, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки та скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30698246, щодо права власності на спірний будинок відмовити. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Судові витрати розподілити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed