Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач - представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 17 698,28 грн. за договором №Б/Н від 12 серпня 2010 року. Крім цього просить стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1 600 грн.. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 серпня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку "ПриватБанк та [PERSON] укладений договір №Б/Н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач у порушення вимог договору свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 15 серпня 2017 року у неї виникла заборгованість у розмірі 17 698,28 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача та судові витрати по справі у розмірі 1 600 грн.. Позивач представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, причину неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційного банку ПриватБанк та [PERSON] укладений договір №Б/Н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.7-23). -2- Згідно до розрахунку заборгованості за договором №Б/Н від 12 серпня 2010 року, станом на 15 серпня 2017 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість, яка складає 17698,28 грн., з яких: 6619,96 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 8618,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1140,70 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 818,97 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобовязання перед відповідачем, а остання належним чином не виконала умови договору №Б/Н від 12 серпня 2010 року, а тому позовні вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved