Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У квітні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 11.09.2020 за участю автомобіля «Renault Clio», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіль «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , отримав механічні ушкодження і позивачу заподіяно майнову та моральну шкоду. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2020 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». На виконання покладених на ПАТ «НАСК «Оранта» обов`язків на користь [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 127500,00 грн., яке було зменшено на розмір франшизи 2500 грн., яка зазначена у полісі №174481539. Також з полісу №174481539 вбачається, що максимальний розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну дорівнює 130000,00 грн. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №7784 від 23 вересня 2020 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , унаслідок ДТП, становить 147062,32 грн., а вартість відновлюваного ремонту складає 221251,42 грн. За таких обставин, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 93751,42 грн., на відшкодування моральної шкоди 10000 грн., франшизу 2500 грн., а також судові витрати 1062,51 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 14700 грн. (а.с.1-4). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.43). В судове засідання представник позивача адвокат Круглий В.В. надав заяву щодо розгляду справи за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що свідчать судові повістки направлені засобами поштового зв`язку, СМС-повідомлення, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов (а.с.44, 45, 64). Так, при отриманні позовної заяви, судом здійснювався запит з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання [PERSON] (а.с. 41). На даний запит було надано відповідь у якій зазначено, що [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42). При цьому у позовній заяві зазначено адресу відповідача - [ADDRESS] , яка зазначена і як місце проживання відповідача у постанові Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2020 (а.с.1,7). Будь-яких інших даних щодо місця знаходження відповідача у розпорядженні суду не має. Заяв про зміну місця проживання, відповідач суду не надавав. Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї), особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з відміткою про причини невручення. Виходячи з того, що судом вичерпані всі можливості щодо направлення та повідомлення відповідача про розгляд справи, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] . 11 вересня 2020 року о 10-55 годині у м. Дніпро по вулиці Калинова, 58 в районі електроопори 42 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Clio», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2020 про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП (а.с.7). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди та факти встановлені при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Clio», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №174481539 (а.с.9). Судом також встановлено, що внаслідок ДТП автомобілю марки «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , завдано механічні пошкодження та заподіяні матеріальні збитки. Так, на виконання своїх обов`язків за Полісом № 174481539 власнику автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номерний знак [NUMBER] , сплачено страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 127500,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17. Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] , суд приймає за основу ремонтну калькуляцію, використану ПАТ "НАСК "Оранта" при визначенні страхового відшкодування з яким [PERSON] погодився та не оспорював у встановленому порядку. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача, останній суду не надав. Так, згідно із ремонтною калькуляцією від 10 жовтня 2020 року, вартість відновлювального ремонту без урахування зносу склала 202 501,52 грн. Страховиком виплачено [PERSON] 127 500,00 грн. Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] становить 202 501,52 грн. - 127 500,00 грн. = 75 001,52 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових психічних та фізичних зусиль для підготовки і подачі до суду необхідних документів з метою відшкодування завданої шкоди. Взагалі сама участь у ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума франшизи 2500 грн. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі пропорційному задоволеним вимогам в сумі 805,02 грн.

Outcome: partial