Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] завернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя: земельної ділянки та житлового будинку, що розташоване за адресою [ADDRESS]. Про час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином в судове засідання не з'явилися. Проте надали заяви в яких позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в своїй письмовій заяві позов визнав. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі з 16.07.1986 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.09.2011 року шлюб між сторонами по справі розірвано. Встановлено, що за час шлюбу сторони набули земельну ділянку площею 0,0642 га з кадастровим номером 3220888001:01:001:0167 та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], що підтверджується відповідними свідоцтвами про права власності на нерухоме майно. За змістом ст. 60, 61 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (п. 4 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок). Як вказав Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. При цьому підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю. Враховуючи те, що спірну земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами було придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі вона є спільною сумісною власністю сторін у справі. Згідно із ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на те, що вказане нерухоме майно було придбано за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі воно є спільною сумісною власністю сторін у справі, а тому воно підлягає поділу між сторонами порівну.

Outcome: approved