Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 23.01.1999 року сторони уклали між собою шлюб. В період зареєстрованого шлюбу [INFO] року у них народився син [PERSON]. Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 4.10.2000 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. [INFO] року сину виповнилось 18 років, він постійно проживає разом з батьком. На даний час він є студентом 3 курсу Коледжу геологорозвідувальних технологій Київського національного університету ім. Тараса Шевченка денної форми навчання. Строк навчання закінчується 30.06.2019 року. Оскільки [PERSON] навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх її доходів щомісяця як матеріальну допомогу до закінчення навчання - 30.06.2019 року, оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу. Позивач сплачує грошові кошти за навчання дитини, витрачає кошти на утримання сина. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнали, пояснивши, що відповідач проживає в іншій родині, має на утриманні малолітню доньку [PERSON], [INFO] і на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Заробітну плату вона не отримує, а єдиний дохід, який вона отримує від держави, це 968 грн. щомісяця матеріальної допомоги на утримання дитини до досягнення нею трирічного віку. Тому на даний час вона не має можливості фінансово підтримувати сина. Заслухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, 23.01.1999 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського району м. Києва, актовий запис №22 (а.с.4). В період зареєстрованого шлюбу [INFO] року у них народився син [PERSON] (а.с.7). Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 4.10.2000 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.5). 7.11.2000 року відділом РАГС Харківського районного управління юстиції було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами, актовий запис №804 (а.с.6). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2016 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх її доходів щомісяця з 11.12.2015 року до досягнення сином повноліття (а.с.9). Згідно п.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з вказаної норми права, зобов'язання батьків або одного із них по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, виникає виключно за наявності двох умов: якщо вони потребують такої матеріальної допомоги в період навчання, а також якщо батьки або один із них можуть надавати таку матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] року сину [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.8). На день розгляду справи він зареєстрований за місцем проживання матері (а.с.8), але фактично тривалий час проживає разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS]. Як вбачається з копії довідки №205/18 від 3.05.2018 року [PERSON] навчається на третьому курсі Коледжу геологорозвідувальних технологій Київського національного університету ім. Тараса Шевченка денної форми навчання, строк навчання закінчується 30.06.2019 року (а.с.12). Навчання відбувається на безплатній бюджетній основі (а.с.12). Вказані вище обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і не заперечувались учасниками справи. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], яка народилась [INFO] року (а.с.35). Разом з даною дитиною вона проживає в [ADDRESS]. На підставі наказу №08-В від 17.07.2016 року ТОВ „Сокіл" [PERSON] перебуває з 18.07.2016 року по 25.05.2019 року у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. До роботи приступити 26.05.2019 року (а.с.38). Як вбачається з тексту довідок за основним місцем роботи у ТОВ „Сокіл" [PERSON] будь-яких доходів за 2018 рік - березень 2019 року включно не отримує (а.с.39-40). У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки позивач та її представник не надали будь-яких доказів в порядку ст.76-80 ЦПК України щодо переліку потреб у матеріальній допомозі в період навчання [PERSON], яке відбувається на безоплатній бюджетній основі, при цьому судом достеменно встановлено, що відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не отримує будь-яких доходів за місцем роботи, крім матеріальної допомоги на дитину [PERSON], [INFO] в розмірі 968 грн. щомісяця, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який навчається. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження наявність обов'язкових двох умов стягнення таких аліментів: потреба у зв'язку з навчанням дитини у матеріальній допомозі і наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, тому судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду, відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed