Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , яка виступає в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної та матеріальної шкоди заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) ДВС, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи в державі Кувейті , в кінці 2018 року, в позивача погіршилося здоров`я, у зв`язку з чим він звернувся за медичною допомогою. 18.12.2018 року позивач [PERSON] пройшов обстеження КТ- грудної клітини в клініці ALORFHOSPITAL в Кувейті, де згідно було поставлено ряд діагнозів, які свідчили про рак правої легені. Після проходження обстеження у Кувейті , він повернувся в Україну та проходив обстеження та в подальшому проводились хірургічні втручання. За освітою позивач є лікарем, що підтверджується дипломом з відзнакою серії [NUMBER] від 20.06.1987 року, дипломом кандидата наук серії [NUMBER] та атестатом доцента серії 02ДЦ № 001611 від 28.04.2004 року. Як наслідок захворювання йому призначено другу групі інвалідності. Після проведення другої операції, через тридцять днів, йому необхідно було пройти хіміотерапію препаратами призначеними згідно консультативного заключення від 28.01.2019 р., а саме: [PERSON], [PERSON] . Однак, позивач [PERSON] будучи лікарем, знаючи про дію призначених йому хіміопрепаратів, те, що призначені препарати є дженеріками, - тобто аналогами та враховуючи гістологічне заключення біопсії пухлини від 21.01.2019 року,зразки, яких були відібрані під час проведення першої операції - 17.01.2019 р. маючи не безпідставний сумнів у призначеному лікуванні, він вирішив пройти повторне обстеження саме в Кувейті , саме на тому обладнанні, на якому виявили пухлину легені в грудні 2018 р. У зв`язку із цим, 19 червня 2019 року він мав намір летіти в Кувейт та ним 19.05.2019 було придбано квитки на літак зі Львова до Кувейта з пересадкою в Стамбулі вартістю 466 дол. США, що по курсу НБУ (станом на 19.05.2019 р. 100 дол. США становить 2634,2913 грн.) становить 12275 грн. 80 коп.Відразу після проведення обстеження він планував повернутися в медичний заклад, де проводилися хірургічні втручання в м. Київ. У зв`язку з чим, 27.05.2019 року позивачем придбано на 24 червня 2019 року квитки на літак із Кувейта до Києва з пересадкою в Стамбулі вартістю 166,45 кувейтських дінар, що по курсу НБУ (станом на 27.05.2019 р. 1 кувейтський дінар становить 86,1891 грн.) становить 14346 грн. 18 коп. Тобто витрачено на квитки кошти в сумі 26621 грн. 98 коп. Однак, під час проходження митного контролю 19 червня 2019 р. позивачу [PERSON] повідомили, що 15 лютого 2019 року державним виконавцем Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Страдецьким В.С., винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку із чим було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України. Підставою винесення вказаної постанови зазначено, що станом на 15.02.2019 рік заборгованість із сплати аліментів за період з 01.04.2018 року по 01.10.2018 рік становить 26748 гривень 94 копійок, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Позивачу було відомо, що на виконанні у державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Страдецького В.С. перебуває виконавче провадження №53742937, виконавчий лист №727/6227/13-ц по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини заробітку, щомісячно починаючи стягнення з 08.07.2013 року до досягненням ним повноліття. Однак, жодної заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 19 червня 2019 р. у нього не було, оскільки він справно сплачував аліменти. У зв`язку із ситуацією, яка склалася позивач звернувся до суду із скаргою на постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 08 листопада 2019 року скаргу задоволено. Зазначає, що своїми неправомірними діями державний виконавець завдав позивачу моральну шкоду, оскільки він не зміг вчасно вилетіти на заплановане обстеження свого здоров`я, він втратив спокій, душевну рівновагу, а основне, хвилювався про стан свого здоров`я, оскільки для того, щоб невиліковна хвороба не дала прогресу, він вимушений був розпочати прийом хіміопрепаратів, за відсутності обстеження в Кувейті. Розмір моральної шкоди позивач [PERSON] оцінює в розмірі 100 000 грн. та вважає даний розмір коштів справедливою компенсацію за його душевні та моральні страждання. Просив суд стягнути з держави Україна на користь [PERSON] шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (Код ЄДРПОУ: 37836095) 26621 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять одну) грн. 98 коп.. на відшкодування матеріальної шкоди завданої діями державного виконавця Страдецького В.С. Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та стягнути з держави Україна на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (Код ЄДРПОУ: 37836095), 100000 (сто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої діями державного виконавця Страдецького В.С. Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 26.05.2020року від начальника Кіцманського РВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано -Франківськ) Співака Р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказував, що вважає дану позовну заяву необґрунтованою з наступних підстав. На виконанні у відділі перебуває виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа Кіцманського районного суду № 727/6227/13-ц від 18.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утриманні сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2013 року і до повноліття. Даний виконавчий лист пред`явлено до виконання стягувачкою [PERSON] 09.03.2017 року. Постановою державного виконавця від 19.03.2017 року відкрито виконавче провадження. Враховуючи ту обставину, що з моменту відкриття виконавчого провадження боржником не було надано підтвердження сплати аліментів на користь стягувача, державним виконавцем нараховано заборгованість та постановами від 15.02.2019 року застосовано до боржника заходи передбачені ст.. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України- до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Виходячи з вищевикладеного, начальник Кіцманського РВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано -Франківськ) Співак Р. просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 15.07.2020 року представником відповідача Державної казначейської служби України Щербаєвою Т. подано відзив на позовну заяву, вказуючи, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог за рахунок державного бюджету України. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області Паскар О. через канцелярію суду подав письмове пояснення, в якому вказав, що головне управління Казначейства є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в жодних правовідносинах з позивачем не перебувало, законних прав та інтересів [PERSON] не порушувало, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності з позивачем, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Кіцманського РВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано -Франківськ) в. о. начальника Федоряк В. через канцелярію суду подав заяву в якій позов не визнав та просив суд розглянути справу у його відсутність. Представник відповідача Державної казначейської служби України Щербаєва Т. та представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області Паскар О. подали заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, та у зв`язку з встановленням «червоного» рівня епідемічної безпеки на території Кіцманського району Чернівецької області на підставі поданого відзиву та письмового пояснення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Страдецького В.С. перебувало виконавче провадження №53742937, виконавчий лист №727/6227/13-ц, по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно починаючи стягнення з 08.07.2013 року до досягненням ним повноліття.(а.с.98) 15 лютого 2019 року державним виконавцем Страдецьким В.С. винесено наступні постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, що підтверджується копіями постанов (а.с. 94). Підставою винесення вказаної постанови зазначено, що станом на 15.02.2019 рік заборгованість із сплати аліментів за період з 01.04.2018 року по 01.10.2018 рік становить 26 748 грн. 94 коп. (а.с.95). 18.12.2018 року позивач [PERSON] проходив обстеження КТ- грудної клітини в клініці ALORFHOSPITAL в Кувейті, де згідно було поставлено ряд діагнозів, які свідчили про рак правої легені. (а.с.20-21) В період з 08.01.2019 року по 28.01.2019 року позивач проходив обстеження та лікування в Київському міському клінічному онкологічному центрі. Де, у відділенні променевої діагностики, 08.01.2019 року він пройшов обстеження та відповідно було підтверджено діагноз: Са с/долі правої легені ст. ІІІА Т2N2MO Кл. грн.. ІІ. 17.01.2019 р. було проведено хірургічне втручання (видалено частину правої легені), 21.01.2019 року проведено папілярну аденокарциному легені G-ІІ з вогнищами некрозу, МТС в л/в кореня, № 10 , № 7, № 4R, та вподальшому 28.01.2019 р. надано консультативне заключення щодо рекомендацій, вказане підтверджується КТ- обстеженням від 08.01.2019 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.01.2019 року, описом операції від 17.01.2019 р. консультативним заключенням від 28.01.2019 року. (а. с. 22-25) 13.02.2019 року позивач [PERSON] проходив мультидетекторну комп`ютерну томографію органів грудної порожнини (з в/вконтрасним посиленням Томогексол - 350,50 мл) в Медичному центрі «Омега-Київ», де поставлено висновок: стан після правосторонньої білобектомії з приводу Са. КТ- ознаки емпієми плеври справа ймовірно з наявністю бронхоплевральної фістули і наявністю деструктивної пневмонії в S6. Масивна запальна консолідація S8, S9, S10. Правосторонній гідроторакс. Вузлики в паренхімі лівої легені без динаміки, ймовірно фіброз.Гемангіома Sg7(а. с. 26) 14 лютого 2019 року позивач проходив обстеження в Клінічній лікарні «Феофанія», де взято бронхозмив на бакпосів. Проведено щипцеву біопсію слизової проміжного бронху в зоні деформацій на цитологію та гістологію та надано заключення: стан після резекції верхньої та середньої долей справа. Нориця культі середньо дольового бронху справа. Дифузний невиражений гнійний ендобронхіт (а. с. 27) Із копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.03.2019 року, у період з 04.03.2019 року по 07.03.2019 року [PERSON] перебував у торакальному відділенні Київського міського клінічного онкологічного центру, де було проведено КТ обстеження, яким було підтвердження погіршення стану здоров`я. (а. с. 28) Із копії виписного епікризу із медичної карти № 881 стаціонарного хворого хірургічного відділення від 22.03.2019 року, у період з 07 березня 2019 року по 22 березня 2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 3 Філія «Центр охорони здоров`я» та 12 березня 2019 року було проведено повторне хірургічне втручання, а саме зроблено повторну торакотомію справа. Н/лобектомія по типу пневмонектомії та був виписаний під нагляд хірурга, онколога та рекомендовано медикаментозне лікування (а.с. 29) Згідно диплому серії [NUMBER] від 20.06.1987 року, диплому кандидата наук серії [NUMBER] та атестату доцента серії 02ДЦ № 001611 від 28.04.2004 року позивач [PERSON] за освітою - лікар (а. с. 30-32). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 454377 позивачу призначено другу групі інвалідності, (а. с. 33) Позивачем на 19.06.2020 року придбано квитки на літак зі Львова до Кувейта з пересадкою в Стамбулі вартістю 466 дол. США, що по курсу НБУ (станом на 19.05.2019 р. 100 дол. США становить 2634,2913 грн.) становить 12275 грн. 80 коп. (а. с. 35-38) Також, позивачем придбано на 24 червня 2019 року квитки на літак із Кувейта до Києва з пересадкою в Стамбулі вартістю 166,45 кувейтських дінар, що по курсу НБУ (станом на 27.05.2019 р. 1 кувейтський дінар становить 86,1891 грн.) становить 14346 грн. 18 коп. (а. с. 39-44) Згідно рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 19.06.2019 року прийнято рішення про відмову у перетинанні кордону [PERSON] (а. с. 47) Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.11.2019 року визнано неправомірними дії державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Страдецького В.С. про встановлення тимчасових обмежень щодо боржника [PERSON] . Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 15.02.2019 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 15.02.2019 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 15.02.2019 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 15.02.2019 року - скасовано. Зобов`язано державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Страдецького Василя Сергійовича поновити порушене право [PERSON] (а.с. 45-46) Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження». Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 вересня 2013 року у справа № 6-48цс13. Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі » проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»). У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні. Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди. Статтею 11 Закону «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян, гарантованих Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 11 вказаного Закону державний виконавець несе відповідальність, передбачену законом за невиконання або неналежне виконання своїх службових обов`язків. Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що слід стягнути з держави Україна на користь [PERSON] шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (Код ЄДРПОУ: 37836095) 26621 грн. 98 коп.. на відшкодування матеріальної шкоди завданої діями державного виконавця Страдецького Василя Сергійовича Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, то суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14. Разом з тим, пунктом 10-1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральн1ої (немайнової) шкоди»судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. За змістом пунктів 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Вказані кошти підлягають стягненню з Державної казначейської служби шляхом за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку з огляду на наступне. Статтею 43Бюджетного кодексуУкраїни передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом ПрезидентаУкраїни від 13квітня 2011року№460/2011 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Казначейства України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України відповідно до покладених завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення). В силу пункту 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23БКУкраїни бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Покладаючи відшкодування завданої позивачам моральної шкоди на державу, суд лише зобов`язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку. Відповідно до положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи, що позивач довів факт наявності моральної шкоди, що полягає у моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків, суд, виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, стану здоров`я позивача, визначає розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. Отже суд, системно аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, дослідивши і належно оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial