Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, зазначивши , що з до 28.02.2014 року працював на підприємстві відповідача та була звільнена в звзяку з його ліквідацією. Після звільнення відповідач розрахунок з нею не провів, на час звернення до суду не виплатив 7286,58 грн. розрахункових коштів. Просить стягнути на її користь 7286,58 грн. розрахункових коштів, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 4024,89 грн., 2000,00 грн. моральної шкоди. Позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглядати в її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Його представник в судове засідання не з'явився, по причини повторної неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив, заперечень щодо позовних вимог не надав. За таких обставин справу розглянуто заочно у відсутність сторін. Дослідивши в судовому засіданні письмові матеріалами справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу невиплати розрахункових коштів при звільненні працівника, який регулюється нормами трудового законодавства. Позивач з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року працювала на підприємстві відповідача. Ці обставини підтверджені такими доказами, як копія трудової книжки з внесеними до неї записами про наказ №13к від 01.02.2013 року та наказ №5-к від 28.02.2014 року. Згідно наданої відповідчем довідкок №36 та №36 від 07.04.2014 року, станом на 07.04.2014 року відповідач заборгував позивачеві 7286,58 грн. розрахункових коштів, її середньоденний заробіток становить 149,07 грн.. Інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи (пропущення строку позовної давності тощо), та докази на їх підтвердження відсутні. З установлених обставин випливає, що відповідачем при звільненні позивача були порушенні положення ст.116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Таким чином, встановлено, що при звільненні позивача мала місце невиплата йому розрахункових коштів при відсутності спору про їх розмір. На день постановлення рішення дані про виплату позивачеві розрахункових коштів відсутні. Затримка розрахунку з 28.02.2014 року по 07.04.2014 року становить 24 робочих дні. Згідно наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивача складає 149,07 грн.. З вказаною сумою позивач згоден. Провівши розрахунок за формулою: кількість робочих днів за період затримки розрахунку х на середньоденну заробітну плату позивача ( 24 р/д х 149,07 грн.), встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем на день звернення до суду становить 3577,68 грн. . Доказів відсутності вини в непроведенні вчасного розрахунку з позивачем відповідачем не подано. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановивши, що відповідачем було порушено право позивача на отримання розрахункових коштів, суд вважає, що в нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, оскільки таке порушення призвело до докладання позивачем додаткових зусиль для огранізації свого життя, так як заробіток на підприємстві відповідача був основним засобом його існування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди також враховується час затримки розрахунку як тривалість порушення та мінімальний прожитковий мінімум на одну працездатну особу як мінімально можливий та необхідний мінімум для організації свого існування в умовах неотримання грошових коштів, на отримання яких у позивача були законні та обгрунтовані сподівання, а також передбачене законом право позивача на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, тому вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вказане, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial