Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою у якій просить суд постановити рішення, яким зняти з реєстраційного обліку зареєстровану малолітню особу - [PERSON] [INFO] , що зареєстрований в предметі іпотеки за адресою: домоволодіння [ADDRESS] . На обгрунтування позовних вимог зазначає, що між відповідачем [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна" (правонаступником якого є ЗАТ АТП Банк» який в свою чергу змінив назву на ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір№ML-800/081/2005, згідно якого, кредитор надав позичальнику кредит в сумі 199 950 доларів США . З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту № ML-800/081/2005 від 22.12.2005 року, було укладено договір іпотеки № PCL-800/476/2005 від 22.12.2005року згідно якого відповідач передав банку в іпотеку нерухоме майно а саме : домоволодіння [ADDRESS] , та складається з житлового будинку загальною площею 96.5 м.кв. за літерою «АА», незакінчене будівництво житлового будинку 65% готовності за літерою «Д» , земельна ділянка площею 301 кв.м. кадастровий №0105070000736 , земельна ділянка площею 301 кв.м. кадастровий №0105070000520 та пунктом h.5.2. ст.5 якого (договору іпотеки) зобов`язався не надавати дозвіл на реєстрацію в житлі фізичних осіб, без згоди іпотекодержателя. В подальшому 26.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги , згідно якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло зобов`язання за кредитним договором №ML-800/081/2005 від 22.12.2005р. та договором іпотеки №PCL-800/476/2005 від 22.12.2005р. Позивач вказує, що відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09.02.2012року у справі №2-1219/11 з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1775 999,22 грн та судові витрати у розмірі 1730.00 грн. Зазначає у позові, що в ході здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/712/3087/12 від 17.09.2013 року, приватним виконавцем Лукеча О.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника [PERSON] та надано довідку ТОВ «Наш Добробут» за №329 від 14.03.2010року про те, що [PERSON] проживає та зареєстрований у житловому приміщенні за адресою : [ADDRESS] , разом з членами своєї сім`і а саме : малолітнім сином [PERSON] 2008року народження . Позивач також вказує, що надати інформацію про зареєстрованих малолітніх дітей за адресою [ADDRESS] , згідно відповіді від 31.03.2020року відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради не вбачається за можливе, оскільки, картотека реєстраційного обліку за вказаною адресою відсутня. Позивач вказує, що предмет іпотеки не являється єдиним житлом батьків малолітнього [PERSON] та відповідно він має право користування та проживання не тільки у предметі іпотеки , оскільки за матір`ю малолітнього [PERSON] зареєстровані також об`єкти нерухомого майна в [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відтак, оскільки наявність реєстрації малолітнього [PERSON] , вчинена відповідачем без згоди іпотекодержателя, істотно перешкоджає виконавчому провадженню з примусової реалізації предмета іпотеки та згідно ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки й піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації , відмовлятися від приналежних дитині майнових прав, здійснювати розділ, обмін , відчуження житла , позивач просить вимогу задовольнити та зняти з реєстраційного обліку зареєстровану малолітню дитину - [PERSON] [INFO] , що зареєстрований в предметі іпотеки за адресою: домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09.12.2020 року постановлено відкрити провадження у справі та призначити судове засідання, а розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Відповідно до Ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду . 14.01.2021року від представника відповідача [PERSON] -адвоката Ракущинець А.А. до суду подано письмовий відзив на позовну заяву , в якому просив суд в задоволенні позову відмовити у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. У відзиві зазначає, що законодавцем визначено чіткий алгоритм дій державного або приватного виконавця, які здійснюються останнім з метою примусового виконання рішень судів та у разі звернення стягнення на майно право власності на яке або право користування яким мають малолітні діти. Зазначає у відзиві також, що у відповідності до ч.7 ст.51 Закону Укаїни «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахування положень Закону України «Про іпотеку» . Так вказує на те, що у відповідності до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Та у разі, якщо мешканці не звільнили житлове приміщення у встановлений строк добровільно, то їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вказує у відзиві на те, що реалізація предмету іпотеки на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться якщо інше не передбачено рішенням суду шляхом продажу на прилюдних торгах у тому числі, у формі електронних торгів у межах процедури виконавчого провадження передбаеної Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог вказаного Закону. У відзиві звертає увагу суду на той факт, що з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду тільки 09.10.2019року та зазначений позов на даний час знаходиться на розгляді в суді справа №308/11596/19. Вказує у відзиві також на те, що в разі відсутності реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON] 2008року народження за його місцем фактичного проживання буде суперечити його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав гарантованих Конституцією та законом України «Про охорону дитинства» , зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. 11.01.2021 року від представника третьої особи служби у справах дітей , органу опіки та піклування Шатрова В. надійшли письмові поснення , згідно яких просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та вказує, що задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» може призвести до погіршення рівня життя достатнього для фізичного інтелектуального морального культурного духовного і соціального розвитку дитини [PERSON] , що є неприпустимим з огляду на дотримання прав дитини, які гарантуються державою та міжнародним співтовариством. В судовому засіданні представник позивача Гичка Б.І. позов підтримав в повному обсязі та просив такий задоволити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві поданій до суду. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які діють у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток. Також, виклик відповідачів здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою https://court.gov.ua/sud0211//. Отже, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України суд вважає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - який є законним представником малолітнього [PERSON] - адвокат Ракущинець А.А., у судовому засіданні зазначив про можливість розгляду справи у відсутності відповідачів, оскільки, останні не мають можливості з`явитися в судове засідання . [PERSON] не підтримав позовні вимоги з підстав та доводів викладених у поданому відзиві на позовну заяву, письмових додаткових поясненнях та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Надав мотивоване пояснення, змістом якого зазначив, що спірне домоволодіння є єдиним житлом відповідачів. Дитина [PERSON] був зареєстрований батьками в будинку за адресою: домоволодіння [ADDRESS] , оскільки, це обов`язок в силу закону, реєструвати дитину разом з батьками. Окремо зазначив, що доводи позовної заяви про те, що факт реєстрації іпотекодавцем дитини є доказом порушення права іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки, оскільки виконавець позбавлений можливості реалізувати вказане нерухоме майно за адресою: домоволодіння [ADDRESS] , не заслуговують на увагу. Вказав, що малолітній син [PERSON] не є власником домоволодіння за адресою: домоволодіння [ADDRESS] , що перебуває в іпотеці, а лише має право користування спірним жилим приміщенням, як члени сім`ї власника, тому, підстави вважати, що майнові права позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок реєстрації дитини в спірному приміщенні, відсутні. Треті особи залучені позивачем Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. та центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Ужгородської міської ради , служба у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради не направили в судове засідання повноважних представників, хоча належним чином неодноразово повідомлялися про час і місце судового розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача Гичка Б.І. , представника відповідача [PERSON] адвоката Ракущинець А.А., дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є іпотекодавцем за договором іпотеки № PCL-800/476/2005 від 22 грудня 2005року, згідно якого, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту № ML-800/081/2005 від 22 грудня 2005року , передав банку в іпотеку домоволодіння [ADDRESS] , й відповідно до п. h.5.2. ст.5 якого (договору) зобов`язався не прописувати (не реєструвати) право проживання будь -яких третіх осіб на території (площі) Предмета іпотеки , без попередньо отриманої на те письмової згоди Іпотекодержателя. Згідно ст.6 даного Договору іпотеки № PCL-800/476/2005 від 22 грудня 2005року передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с.11-14). 26.11.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги , згідно якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло зобов`язання за кредитним договором №ML-800/081/2005 від 22.12.2005р. та договором іпотеки №PCL-800/476/2005 від 22.12.2005р. (а.с. 15-21). Реєстрація права власності на житловий будинок домоволодіння №9 загальною площею 96,5 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за позивачем підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.01.2021 №240341401 (а.с. 66). В ході здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2 /712/3087/12 від 09.02.2012 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ОТП Факторинг» заборгованість за договором кредиту № ML-800/081/2005 від 22.12.2005р в розмірі 1775999, 22 грн виявилося, що у вказаному домоволодінні зареєстровані окрім відповідача його малолітня дитина - син [PERSON] , 2008 року народження, про що виконавцю Лукеча О.В. стало відомо з відповіді - довідки за №329 від 14.03.2019року виданої Товариства з обмеженою відповідальністю «НАШ-Добробут» Ужгородської міської ради департаменту міського господарства. Однак, як встановлено судом з листа, наданого відділом реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 31.03.2020 року за №155/18-06, інформацію про зареєстрованих малолітніх дітей в домоволодінні за адресою : у [ADDRESS] не надано, оскільки, картотека реєстраційного обліку за вказаною адресою відсутня. 18.03.2018 року приватним виконавцем Лукеча О.В. складено постанову про опис та арешт майна боржника [PERSON] житлового будинку за адресою [ADDRESS] , земельної ділянки , загальною площею 0.0602га. Представник позивача Гичка Б.І. в судовому засіданні стверджує, що наявність реєстрації малолітньої дитини [PERSON] ,2008року народження , вчинена відповідачем [PERSON] без згоди іпотекодержателя, істотно перешкоджає виконавчому провадженню з примусової реалізації предмета іпотеки домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Судом також з`ясовано у судовому засіданні , що єдиним житлом, де проживає відповідач [PERSON] та його малолітній син [PERSON] є домоволодіння за адресою [ADDRESS] та іншого майна за відповідачем не зареєстровано. Як вбачається з письмових заперечень представника відповідача та довідки ТОВ «Наш Добробут» за №329 від 14.03.2019року, місце проживання малолітнього [PERSON] , 2008 року народження, визначено за згодою батьків [PERSON] та [PERSON] та такий постійно проживає з [PERSON] в домоволодінні за адресою [ADDRESS] , відповідно. Як встановлено судом, під час реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2008 року народження, мало місце формальне недотримання іпотекодавцем [PERSON] змісту п. п. h.5.2. ст.5 договору іпотеки від 22 грудня 2005 року, яким останній взяв зобов`язання не надавати дозвіл на реєстрацію в житлі фізичних осіб, без згоди іпотекодержателя. Доводи представника позивача Гичка Б.І. про те, що факт реєстрації іпотекодавцем [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] є доказом порушення права іпотекодержателя на реалізацію предмету іпотеки, оскільки приватний виконавець Лукеча О.В. позбавлений можливості реалізувати вказане нерухоме майно, судом відхиляються з наступних міркувань. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Таким чином, необхідність реєстрації малолітніх дітей за місцем проживання батьків є обов`язком батьків або їх законних представників. Крім того, в іпотечному договорі відсутнє застереження щодо неможливості реєстрації малолітніх дітей без згоди іпотекодержателя. Законом України «Про іпотеку», іпотекодавцю, за своїм місцем реєстрації проживання, не заборонено реєструвати в іпотечному житлі власних дітей. Пунктом h.5.2. ст.5 договору іпотеки від 22 грудня 2005 року, [PERSON] взяв зобов`язання не надавати дозвіл на реєстрацію в житлі фізичних осіб, без згоди іпотекодержателя. Проте, на переконання Суду, зміст цього пункту договору іпотеки не може стосуватися права батьків реєструвати за місцем власного проживання малолітніх дітей з огляду на таке. Статтею Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями ч.ч.4, 5 ст.177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Згідно зі ст.9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак, має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому, ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Більш того, ч.4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 14 років, є місце проживання її батьків. Члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом згідно закону. Суд також звертає увагу на те, що малолітня дитина відповідача [PERSON] не мала і не має права власності на житло. Малолітній [PERSON] набув право користування зазначеним домоволодінням за адресою [ADDRESS] , як члени сім`ї власника [PERSON] відповідно до ст.405 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування домоволодіння за адресою [ADDRESS] , в іпотеці. Судом також приймається до уваги те, що представником позивача Гичка Б.І. у судовому засіданні не доведено факт реального порушення прав позивача реєстрацією в спірному будинку малолітньої дитини, виключно посиланням на факт існування судового рішення від 09.02.2012року у справі №2-1219/11 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту № ML -800|081|2005 від 22.12.2005 року в розмірі 1775999, 22 грн Судом також не може бути прийнято до уваги означений аргумент, оскільки відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Ч.1 ст.33 цього Закону встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Згідно ч.3 ст.33 Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Судом безспірно встановлено, і ця обставина визнана позивачем, що на час вирішення судом даного спору відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили або виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Як встановлено судом, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» також не вжито звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності з положеннями ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку». Окрім того, не думку суду, не може бути підставою для позбавлення права користування членів сім`ї власника домоволодіння , сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого користування, яке по факту є втручанням у право на користування житлом у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ, що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у справі №569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19). Щодо тверджень представника позивача Гичка Б.І. у судовому засіданні про те, що на час спору відповідачі в спірному домоволодінні не проживають, оскільки мають інше нерухоме майно та можуть проживати у іншому житлі зокрема, у квартирі за адресою: [ADDRESS] чи то за адресою: [ADDRESS] , то слід зазначити, що належних та допустимих доказів з даного приводу позивачем не представлено. В матеріалах справи відсутні відповідні акти, складені балансоутримувачем чи обслуговуючим кооперативом будинку, щодо встановлення періоду та причин не проживання відповідачів у спірному домоволодінні, на підтвердження тверджень представника позивача Гичка Б.І. саме щодо визнання відповідачів такими, що не проживають в домоволодінні за адресою за адресою [ADDRESS] та давно втратили право користування житлом. Так , відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом (ч.3 ст.109 ЖК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення (припинення) права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Згідно ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує також висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Так, Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 року у справі №570/838/18 дійшов наступного правового висновку про те, що : «Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм статей 71,72, 116, 156 ЖК України або статей 405, 406 ЦК України. Обставини, на які посилається позивач, не є передбаченими законом підставами для визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим. Доводи позовної заяви про те, що факт реєстрації іпотекодавцем малолітніх дітей є доказом порушення права іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки, оскільки приватний виконавець позбавлений можливості реалізувати нерухоме майно, не заслуговують на увагу, оскільки , малолітні діти не є власниками приміщення, що перебуває в іпотеці, а лише, в силу закону, що не може бути обмежене жодним договором, мають право користування спірним жилим приміщенням, як члени сім`ї власника, тому, підстави вважати, що майнові права позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок реєстрації дитини в спірному приміщенні, відсутні. Разом з тим, суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що відповідачі отримали вимогу про добровільне виселення від , оскільки у матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази на підтвердження отримання відповідачами даної вимоги. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації це внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до ст. 7 вказаного вище Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням . Враховуючи вимоги наведених норм права, обставини справи та позицію, висловлену Верховним Судом, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку малолітнього [PERSON] , із урахуванням гарантій, передбачених ст. 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню малолітньому [PERSON] , у зв`язку із зняттям з реєстрації у спірному домоволодінні , а також за відсутності належних та допустимих доказів не проживання [PERSON] та членів сім`ї власника [PERSON] у спірному житлі протягом року та отримання ними вимоги про виселення чи необхідності зняття з реєстраційного обліку, належить відмовити Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову судові витрати зі сплати позивачем судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed