Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 26 жовтня 2004 р. зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї. Дітей від даного шлюбу у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку різними поглядами на життя, несумісністю характерів та відсутністю спільних інтересів. З грудня 2004 року сторони не підтримують шлюбні відносини, окремо проживають та не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Позивач та її представник подали клопотання про підтримання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та слухання справи за їх відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом належним чином про місце і час слухання справи шляхом публікації оголошення в пресі. В силу положень ст.74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача та її преставника суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 26 жовтня 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім»ї, про що складено актовий запис № 2547. Від даного шлюбу подружжя дітей немає. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що з грудня 2004 року сторони окремо проживають, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб носить формальний характер; позивачу невідоме місце проживання відповідача. Формальне перебування [PERSON] в шлюбі з відповідачем перешкоджає їй влаштувати особисте життя. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені нею судові витрати, а саме: витрати на здійснення публікації оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» та сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved