Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У серпні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 вересня 2007 року між ,,Український промисловий банк" та [PERSON] укладено договір кредиту. Відповідно до договору банк надав позичальнику кредит у сумі 13 842,00 дол. США. зі сплатою 9,6 % річних із кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2014 року. За умовами договору [PERSON] мала регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідачка не вносила необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Станом на 25 червня 2014 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті кредиту -15 042,03 грн. з яких тіло кредиту - 13 305,14 грн., та відсотків - 628,20 грн., комісія - 1 108,70грн.. У зв'язку із зверненням до суду позивач поніс додаткові витрати: за оплату судового збору - 243,60 грн. Тому просив суд стягнути [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2007 року у розмірі 15 042,03 грн. та судові витрати у розмірі 243, 60 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідачка не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Українським промисловим банком» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку. У п. 4.1 договору передбачено що всі платежі, отримані Укрпромбанком за Правами вимоги, вказаними в додатку №2 до цього договору починаючи з терміну, визначеного в п. 8.2 цього договору, вважаються такими, що отримані Укрпромбанком, як комерційним представником Укрпромбанком, як комерційним представником Дельта Банку (з урахуванням визначення комерційного представництва наведено в ст. 243 Цивільного кодексу України) виключно для їх подальшого перерахування на користь Дельта Банку. Встановлено, що 12 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловим банком» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1471/ФКВ-07. За цим договором [PERSON] отримала кредит у розмірі 13 842,00 дол. США у вигляді відкритої відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,6 % на рік з кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2014 року. Згідно з п. 1.11 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій Банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв'язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку з укладенням цього договору (надалі - «Графік платежів за договором»), який є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1). Відповідно до умов договору, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії за користування кредитом на умовах, передбачених даним договором. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (ЦКУ) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. З матеріалів справи вбачається, що станом на Станом на 25 червня 2014 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті кредиту -15 042,03 грн. з яких тіло кредиту - 13 305,14 грн., та відсотків - 628,20 грн., комісія - 1 108,70 грн. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що боржниця [PERSON] не виконала своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором від 12 вересня 2007 року, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ за №243,60 від 22 липня 2014 року. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають задоволенню.

Outcome: approved