Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.12.2018 року близько 9.00 години, більш точного часу ні слідством, ні судом не встановлено, неповнолітній [PERSON] , перебував на подвір`ї філії Рівнянської загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 5 «Приютівська загальноосвітня школа», що знаходиться за адресою вул. М. Конєва, 4 с. Приют Новоукраїнського району, Кіровоградської області, спільно з [PERSON] [INFO] , де відкидали згорнутий на купу сніг. Під час того, як неповнолітні здійснювали прибирання снігу, [PERSON] знаходячись зліва від [PERSON] , присів, щоб зав`язати шнурок на кросівку. В цей час [PERSON] здійснював маневр лопатою щоб викинути сніг, не маючи при цьому наміру на нанесення та заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , через необережність, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс один удар лопатою в праву сторону голови [PERSON] . Внаслідок нанесеного удару [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми: забій головного мозку легкого ступеню, уламковий втиснений перелом правої тімяної кістки, забита рана в правій тім`яній ділянці. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 42 від 28.06.2019 року, дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для житгя в момент їх заподіяння, утворились внаслідок не менш одного травматичного впливу тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи локалізацію тілесного ушкодження можливість виникнення при падінні з положення стоячи виключається. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2020 року, дії неповнолітнього [PERSON] кваліфіковано за ст. 128 КК України, та застосовано до нього примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження. Ухвала набрала законної сили 20.09.2020 року та ніким не оскаржувалась. Зазначила в позові, що [PERSON] своїми діями, завдав їй, як матері потерпілого, майнової шкоди на загальну суму 11985 грн., тобто витрати пов`язані з лікуванням, також вказує, що внаслідок незаконних дій відповідача їй та її неповнолітньому сину завдано і моральну шкоду, яку вона оцінює в 30000 грн. Ухвалою судді від 14.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою від 17.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Не заперечила проти заочного розгяляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явились, по невідомим суду причинам, про день та час розгялду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки, які відповідачу не отримали, до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті «Судова влада». Станом на 07.04.2021 року відповідачі відзив до суду не подали. Пояснень та заперечень щодо позову не надіслали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність представника позивача і відповідача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 20.08.2020 року, задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього [PERSON] , в кримінальному провадженні № 12019120230000111 від 05.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, по факту заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] . Визнано неповнолітнього відповідача [PERSON] таким, що вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України. Застосовано до неповнолітнього [PERSON] , примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження. (а.с. 6-7). З ухвали вбачається, що позивач [PERSON] доводиться законним представником потерпілому [PERSON] та згідно свідоцтва про народження є його матір`ю (а.с. 5), а відповідач [PERSON] доводиться матір`ю неповнолітнього відповідача [PERSON] . Цивільний позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] матеріальної та моральної шкоди ухвалою суду від 20.08.2020 року залишено без розгляду, роз"яснивши право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень син позивачки перебував на стаціонарному лікуванні з 05.02.2019 року по 16.02.2019 року з діагнозом: ОЧМТ, забій головного мозку легкого ступеня, вдавлений перелом правої тім`яної кістки, відновлювальний період. Постравматичний дефект правої тім`яної кістки. 07.02.2019 року операція - видалення перелому та пластика кісткового дефекту правої тім`яної кістки пластиною «Іплант», що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби №1345 (а.с. 8). Позивач була змушена проводити лікування сина. Згідно чеків наданих до матеріалів справи на лікування витрачено 11191.90 грн., що підтверджується (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З матеріалів справи вбачається, що протиправні дії у відношенні сина позивачки було вчинено відповідачем [PERSON] у віці 14 років, а відповідач [PERSON] доводиться матір`ю неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до положень ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Питання, щодо наявності вини [PERSON] в діях [PERSON] в позові не ставиться та в ухвалі суду від 20.08.2020 року не визначено, отже, відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у справі. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача, щодо стягнення з відповідачів матеріальної шкоди, завданої злочином, підлягають частковому задоволенню в розмірі, який підтверджено чеками на суму 11191 грн. 90 коп. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку з пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначив ВС в постанові від 25.08.2020 року у справі №372/3192/18, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Отже, суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, підлягають задоволенню враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження сину позивачки, що вплинуло на його встановлений спосіб життя, глибину фізичних та душевних страждань як сина так і матері, тому беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і її сина, а може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності і справедливості, а також зважаючи, що тілесне ушкодження було нанесено саме в область голови, син позивчаки проходив відповідне лікування, що призвело до зміни його звичайного укладу та способу життя і навчання, в результаті лікування довелось проводити операцію зі встановлення пластини «Іплант», тому суд приходить до висновку, що розмір відшкодування завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди в сумі 30000 грн., є обґрунтованим так як остання не отримала добровільне відшкодування заподіяної шкоди, витрачала додаткові зусилля для звернення до суду та на протязі тривалого часу переносила нервові потрясіння і переживання за життя та подальше здоров`я сина. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840.80 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved