Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою вимоги якої уточнили, та представник підтримав у судовому засіданні, обґрунтовують тим, що 22 грудня 2000 р. маючи на той час у власності приватизовану квартиру, за адресою: [ADDRESS], склали у Другій Сумській державній нотаріальній конторі заповіт на все своє майно, на користь онуки, [PERSON]. Через деякий час про заповіт довідався батько онуки, син позивачів та відповідач по справі, [PERSON], який мешкав з родиною, за адресою: [ADDRESS], у квартирі, яку позивачі йому залишили, та яка згодом була поміняна на двох кімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS]. Довідавшись про заповіт, відповідач вчинив сварку, погрожував залишити позивачів без допомоги. Так вчинивши психологічний тис, відповідач шляхом хитрості і обману умовив позивачів звернутися до нотаріальної контори з метою укладення правочину, який лишить його доньку права на спадщину, адже не бажав отримання донькою спадкового майна. Так пригнічуючи волевиявлення зі сторони відповідача, 29.03.2001 р. позивачі склали договір дарування. На час укладення договору, позивачі не усвідомлювали, що саме підписували у нотаріуса, та коли знадобився технічний паспорт, вияснилося, що всі документи знаходяться у відповідача. За допомогою правоохоронних органів [PERSON] та [PERSON] вдалося повернути всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, де і дізналися, що вже не являються власниками квартири за адресою: [ADDRESS] оскільки подарували її відповідачу. Якби вони знали про умисел відповідача щодо ведення їх в оману шляхом укриття від них інформації про істотність значення всіх обставин при укладенні правочину і його шаленого психологічного тиску саме укласти з ним договір дарування без інших альтернатив, то позивачі такий договір не укладали. На думку позивачів, це був наглий обман. Враховуючи викладене, позивачі просять суд визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого в реєстрі за № 3-227, посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Черняк М.В., як свідчення того, що вона здобута шляхом обману [PERSON] та [PERSON] Так як відповідач на виклики до суду не прибув, тому про час і день судового засідання [PERSON] сповіщений через органи масової інформації, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України - газету „Сумщина" і вважається таким, що належним чином повідомлений. Однак на судове засідання не прибув, тому суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність останнього, бо по справі зібрано достатньо доказів щодо прав та обов'язків сторін. Представник третьої особи надавши суду письмову заяву, просить справу розглядати у їх відсутність. Суд вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що підлягають відмові. 16 серпня 1980 р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Самотоївською сільською радою Краснопільського району Сумської області, актовий запис № 16 /а.с.6-7/. Заповітами від 22 грудня 2000 р., посвідчені завідуючою Другої Сумської державної нотаріальної контори Вольвач А.В., зареєстровані в реєстрі за № 1-952 та № 1-953, [PERSON], [PERSON] все своє майно, яке на день їх смерті буде їм належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що вони за законом матимуть право, заповідали [PERSON] /а.с.7/. 29 березня 2001 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Черняк М.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-227 /а.с.9/. Згідно даного договору, [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом не дійсним. Обман має місце, що сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Також, необхідно враховувати, що договори дарування належать до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру. Окрім того в ході розгляду справи, ні позивачамим, ні їх представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, того, що на момент укладення вказаного договору дарування вони перебували під впливом обману, яка не дозволяла позивачам належно оцінити обставини та наслідки укладеного ним правочину. З огляду на наведене суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, позивачами та їхнім представником не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано таких доказів на підтвердження вчинення правочину під впливом обману, та на момент укладення спірного договору дарування існували обставини передбачені нормами ст. 230 ЦК України, внаслідок яких оспорюваний договір дарування може бути визнано недійсним. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачами та їхнім представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed