Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,3098 га, яка складається із земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2500 га, та земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,0598 га, що розташовані по [ADDRESS] та належали померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 06 листопада 2001 року. Посилається на те, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначені земельні ділянки. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Інших спадкоємців за законом або заповітом, в тому числі й таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Позивач прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.549 ЦК України ( в редакції 1963 року), шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за земельну ділянку в зв'язку з тим, що ним не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Зареєструвати дану земельну ділянку в даний час неможливо у зв'язку із смертю її власника. Факт володіння померлим [PERSON] вищезазначеною земельною ділянкою підтверджує копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 06 листопада 2001 року; довідкою Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 348 від 31 липня 2018 року; копією рішення Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 64 від 16 червня 2016 року; копією листа Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 16 лютого 2018 року; звітом про експертну грошову оцінку земельних ділянок. Право позивача на спадщину підтверджує копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про одруження позивача із спадкодавцем серії [NUMBER] від 11 серпня 1999 року; довідкою Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 77 від 12 лютого 2018 року; копіями свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), розміром 2,77 гектарів із земель КСПП «Нива» та на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]; копією паспорта позивача; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає. Наслідки визнання позову йому роз'яснені та зрозумілі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Поскільки спадщина відкрилася [INFO], тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення розділу VII Цивільного кодексу України ( в редакції 1963 року). Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.88 ЦК України (в редакції 1963 року) особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Згідно ст.548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст.529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень" Закону України „Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними". Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 88, 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved