Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради №5719 від 10 жовтня 2019 року «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] ». Позов обгрунтовує тим, що Львівська міська рада 10.10.2019 р. прийняла ухвалу №5719 «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] ». Позивач вважає вказану ухвалу ЛМР було прийнято із порушенням законодавства та вона є такою, що порушує законні права та інтереси позивача, а тому просить її скасувати з таких підстав. Зокрема позивач вважає, що розгляд затвердження проекту землеустрою відбувався із порушенням законодавства України. Так, ухвалою Львівської міської ради №3020 від 26.12.2013 р. позивачці був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . В процесі виготовлення та погодження цієї технічної документації із землеустрою, виникли суперечності з АТ «Галичфарм» щодо погодження меж ділянок, які є суміжними. На думку позивача, межі ділянки були змінені і на думку позивачки, АТ «Галичфарм» мало намір самовільно захопити частину належної їй земельної ділянки та узаконити таке захоплення. Тому 05 листопада 2018 року позивачка звернулася до Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради із заявою щодо погодження межі між земельними ділянками на [ADDRESS] та [ADDRESS] . 21.12.2018 р. Узгоджувальна комісія прийняла рішення про погодження меж між ділянками на [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно до Акту обстеження та показу меж земельної ділянки від 21.12.2018 р. та Схеми земельної ділянки (виконавець робіт ТзОВ ТЕО-ТЕХ", схему земельної ділянки виконав [PERSON] ). Дане рішення було оформлено протоколом засідання Узгоджувальної комісії №84 від 21.12.2018р Таким чином, протоколом Узгоджувальної комісії було вирішено питання про зменшення належної позивачці земельної ділянки на користь суміжного землекористувача - АТ «ГАЛИЧФАРМ», а розгляд цього питання відбувся без належного повідомлення позивача. Не погоджуючись з протоколом Узгоджувальної комісії, 28.01.2019 р. позивачка звернулась із заявою на ім`я голови Узгоджувальної комісії М. Гавриляка про перегляд рішення комісі. Проте, в ході розгляду її заяви, який відбувся 08.02.2019 р., Узгоджувальна комісія підтвердила своє рішення від 21.12.2018 р., що підтверджується Витягом №87 засідання Узгоджувальної комісії від 08.02.2019 р. З метою захисту порушених прав, 03.10.2019 р. позивачкою був поданий позов до Личаківського районного суду м. Львова з вимогою визнати протиправним та скасувати рішення прийняте Львівською міською радою в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання №84 від 21.12.2018 р. Згідно з п.1 ст.161 Земельного кодексу України «Рішення центрального органу виконавчої влади, шо реалізує державну політику у сфері земельних відносин, органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання». Згідно із п. 4.5. Ухвали Львівської міської ради №298 від 17.03.2016 р., оскарження рішення узгоджувальної комісії у суді призупиняє його виконання. Позовна заява про визнання протиправним та скасування Рішення Узгоджувальної комісії від 21.12.2018 р. надійшла до суду 03.10.2019 р. Одночасно з цим, позивачкою була перевірена інформація на офіційному сайті Львівської міської ради про порядок денний пленарного засідання Львівської міської ради 10.10.2019 р. На її здивування, в порядок денний пленарного засідання сесії Львівської міської ради було включене питання щодо розгляду проекту ухвали «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] ». Відповідно до п. 1.5. Положення про узгоджувальну комісію: «Рішення узгоджуваль-ної комісії є підставою для прийняття ухвали міської ради про затвердження документації із землеустрою». Тому невід`ємною частиною Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] є Акт обстеження та показу меж між земельними ділянками у [ADDRESS] від 21.12.2018 р., в якому межа між земельною ділянкою позивачки та земельною ділянкою АТ «Галичфарм», була погоджена саме на підставі Рішення Узгоджувальної комісії від 21.12.2018 р., яке станом на момент розгляду ухвали було оскаржене до Личаківського районного суду м. Львова. А отже, згідно із п. 1 ст. 165 Земельного кодексу України та п. 4.5. Положення, ухвала не огла бути прийнятою. При цьому позивачем на адресу Львівської міської ради 07 жовтня 2019 р. за №3-А-119550-001, надісланого через форму електронного звернення про те, що на розгляді Личаківського районного суду м. Львова перебуває справа за її позовом до Львівської міської ради, про визнання протиправним та скасувати рішення прийняте Львівською міською радою в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання №84 від 21.12.2018 р. Факт отримання звернення підтверджується відповіддю директора юридичного департаменту Львівської міської ради Г. Пайонкевич від 06 листопада 2019 р. вих.№29Ш-і 980. А тому є очевидним, що проект ухвали було розглянуто Львівською міською радою із порушенням п.1 ст.161 Земельного кодексу України та п.4.5. Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №298 від 17.03.2016 р. Хоч рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.03.2020 р. у задоволені позовних вимог було відмовлено, а апеляційну скаргу на це рішення згідно з постановою Львівського апеляційного суду від 28.07.2020 р. залишено без задоволення, на думку позивача, це не змінює того факту, що розгляд ухвали 10.10.2019 р. відбувався із порушенням п.1 ст.165 Земельного кодексу України та п. 4.5. Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №298 від 17.03.2016 р. Окрім того, позивач вважає, що рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів було прийняте із порушенням Положення про узгоджувальну комісію. Так вказане рішення Узгоджувальної комісії від 21.12.2018 р., було представлене лише у формі Витягу з протоколу №84 і під час розгляду цього питання не вівся протокол. Тому факт прийняття рішення Узгоджувальної комісії від 21.12.2018 р. не може бути підтверджений документами (протоколом), передбаченими п. 1.5. Положення про узгоджувальну комісію, тому приймаючи це рішення Узгоджувальна комісія порушила згадане Положення. Більше того, відсутня можливість документарно підтвердити сам факт проведення засідання, наявність кворуму комісії, зміст питань, які обговорювалися та ін. Відповідач Львівська міська рада позов не визнала, подала відзив на позов у якому зазначила, що однією і, фактично, єдиною з підстав позову [PERSON] вказує незаконне, на її думку, рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, яким було погоджено межу між земельними ділянками на [ADDRESS] , а саме порушення процедури прийняття такого. Разом з тим, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.03.2020 року у задоволенні позову [PERSON] до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Львівської міської ради в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року, прийняте стосовно звернення [PERSON] від 05.11.2018 року № 2- 35363-2901 щодо погодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS]; зобов`язання Львівську міську раду в особі Узгоджувальної комісії і для вирішення земельних спорів Львівської міської ради повторно розглянути по суті заяву [PERSON] від 05.11.2018 року № 2-35363-2901 щодо погодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS] , прийнявши за результатом її розгляду відповідне, належним чином мотивоване рішення за участі заінтересованих сторін спору - відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду по даній справі від 28.07.2020 року апеляційну скаргу адвоката Городиського Івана Михайловича, представника [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року - залишено без змін. Зазначеними рішеннями встановлені наступні обставини. Пунктами 1.4, 2.1.1 Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 298 від 17 і березня 2016 року передбачено, що основною формою діяльності узгоджувальної комісії є засідання; основним документом, який створює комісія, є протокол. За і результатами розгляду спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, дотримання громадянами правил добросусідства, узгоджувальна комісія готує своє рішення, яке оформляється відповідно до , протоколу і яке підписують голова та секретар узгоджувальної комісії. Одна із основних функцій комісії розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з таких питань земельних спорів суміжного землекористування. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності на засіданні комісії однієї із сторін спору при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди відсутньої сторони на розгляд питання - розгляд спору переноситься. Повторне відкладення розгляду спору може бути лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляду та прийняття рішення (п.п.4.2, 4.3 Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів). Так, відповідно до повідомлень Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів, адресованих [PERSON] та ПАТ «Галичфарм» такі викликалися на засіданні Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів щодо погодження межі земельної ділянки на [ADDRESS] . Відповідні засідання призначались на 23.11.2018 року, 07.12.2018 року та 21.12.20218 року. Відповідно до відповіді голови узгоджувальної комісії Гавриляка М.Л. на адвокатський запит вбачається, що ведення протоколу засідання та реєстру присутніх осіб на засіданні узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів Положенням про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів не передбачено. З наведеного вбачається, що позивачу було відомо про відповідні засідання узгоджувальної комісії, однак така повторно не з`явилась на чергове засідання, доказів щодо поважності причин неявки у попередні засідання не представила. В судовому засіданні з`ясовано, що 21 грудня 2018 року сторони спору були присутні на засіданні за результатами якого було прийнято оспорюване рішення. Відповідно до листа голови Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Гавриляка М.Л. від 20 листопада 2019 року, адресованого директору юридичного департаменту Львівської міської ради вбачається, що звернення [PERSON] та ПАТ «Галичфарм» щодо погодження межі між земельними ділянками на [ADDRESS] розглядалось на засіданнях комісії, що відбулись 23.11.2018 року, 07 грудня 2018 року, 21 грудня 2018 року та 08 лютого 2019 року, про що усі сторони спору було повідомлено письмово. Двічі на засіданнях були присутні обидві сторони спору. Крім цього, доказом того, що позивач була на засіданні комісії, яке відбулось 21 грудня 2018 року є те, що відповідно до заяви [PERSON] від 28 січня 2019 року остання просить на черговому засіданні Узгоджувальної комісії переглянути рішення комісії від 21 грудня 2018 року, яке оформлене протоколом № 84, щодо узгодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS] . Так, узгоджувальною комісією, відповідно до витягу з протоколу № 87 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 08 лютого 2019 року, розглянуто звернення [PERSON] від 29 січня 2019 року про перегляд відповідного рішення та підтверджено рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів (витяг з протоколу від 21.12.2018 року № 84). Таким чином, на час розгляду Узгоджувальною комісією питання по вирішенню земельних спорів, сторони спору - [PERSON] та АТ «Галичфарм» були належним чином повідомлені про час і місце розгляду спору та відповідне рішення комісії прийняте у відповідності до вимог п.п.4.2, 4.3 Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 298 від 17 березня 2016 року. Судом встановлено, що позивач, заявляючи вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Львівської міської ради в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018року, прийняте стосовно звернення [PERSON] від 05.11.2018 року № 2- 35363-2901 щодо погодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS] покликається на те, що даним рішенням порушується її право на користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та вона не була належним чином повідомлена про дату засідання комісії та таке прийняте без її участі, водночас представленими суду доказами повністю спростовується даний факт. Згідно витягу з протоколу №87 засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 08.02.2019, слухали звернення гр. [PERSON] від 29.01.2019 №3-Б-9951-2901 про перегляд рішення узгоджувальної комісії із вирішення земельних спорів в частині погодження межі між земельними ділянками на [ADDRESS], та за результатами слухання ухвалили підтвердити рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів (витяг з протоколу від 21.12.2018 №84), в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, тому права позивача не є порушеними. Рішення Львівської міської ради в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року є ненормативним актом, який передбачав конкретний припис, звернений до окремого суб`єкта та вичерпав свою дію у зв`язку із прийняттям ухвали Львівської міської ради № 5719 від 10 жовтня 2019 року, що додатково підтверджує те, що права позивача оскаржуваним рішення не є порушені. Судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що на відсутність доказів для визнання протиправним та скасування рішення Львівської міської ради в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року, прийняте стосовно звернення [PERSON] від 05.11.2018 року № 2-35363-2901 щодо погодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS], таке рішення судом не скасоване, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Львівську міську раду в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів повторно розглянути по суті заяву [PERSON] від 05.11.2018 року № 2-35363-2901 щодо погодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS], прийнявши за результатом її розгляду відповідне, належним чином мотивоване рішення за участі заінтересованих сторін спору. З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважала, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Частиною 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на це, просить суд не брати до уваги доводи позивача щодо незаконності рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, оскільки такі доводи спростовані судовими рішеннями, що набрали законної сили. Ще однією з підстав даного позову [PERSON] вказує прийняття Львівською міською радою ухвалу № 5719 «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS] » всупереч оскарженню вищезазначеного рішення узгоджувальної комісії, оскільки оскарження рішення узгоджувальної комісії в судовому порядку призупиняє його виконання. Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Згідно ч.ч. 2-4 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок здійснюється зокрема шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. З таких підстав необхідно вважати, що фактом виконання рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів є присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, а в подальшому, коли земельна ділянка сформована та відомості щодо її конфігурації, площі та кадастрового номеру внесені до Державного земельного кадастру - вже і затвердження проекту землеустрою. Відповідно до ч. 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ч. 1, 2 статті 123 ЗК надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення або формування нової земельної ділянки. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. У ч.11. ст.123 ЗК зазначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюється зокрема затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У відповідності до ч. 14 зазначеної статті підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Тобто, оскарження на даному етапі в судовому порядку рішення узгоджувальної комісії не могло бути самостійною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо земельної ділянки АТ «Галичфарм». Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Проте, на думку Львівської міської ради у позовній заяві [PERSON] не обґрунтувала, яким саме чином при прийнятті Львівською міською радою ухвали № 5719 порушуються її права, окрім того, що, на її думку, порушено сам процес прийняття спірної ухвали. Враховуючи наведене вище, приписи статті 123 Земельного кодексу, а також те, що при прийнятті ухвали Львівської міської ради № 5719 права [PERSON] не порушені, а тому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Третьою особою АТ «Галичфарм» подано пояснення на позов у якому третя особа просить врахувати, на час розгляду Узгоджувальною комісією питання по вирішенню земельних спорів, сторони спору - [PERSON] та АТ «Галичфарм» були належним чином повідомлені про час і місце розгляду спору та відповідне рішення комісії прийняте у відповідності до вимог п.п.4.2, 4.3 Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого ухвалою Львівської міської ради № 298 від 17 березня 2016 року. Вважає, що ухвала Львівської міської ради №5719 від 10.10.2019 року «Про затвердження АТ« Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки на момент прийняття такого рішення суперечка щодо межі землекористування була вирішена Узгоджувальною комісією з земельних спорів ЛМР, а, виходячі з змісту листа начальника юридичного управління міської ради Г.Пайонкевич №2901-980 від 06.11.2019 року, позивачка не надала доказів наявності судового спору про визнання протиправним та скасування рішення прийнятого Львівською міською радою в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання №84 від 21.12.2018 року. Таким чином, вважає, що Львівською міською радою при прийнятті ухвали № 5719 від 1010.2019 року «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] » вимоги чинного законодавства дотримано і права позивачки не порушено, тому просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення ідентичні обгрунтуванням позовних вимог. Представник відповідача Львівської міської ради проти позову заперечила, просить врахувати викладені доводи у відзиві на позов і відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, підтримала надані пояснення представником Львівської міської ради і просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Дійсно, як вбачається із рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02.03.2020 року у задоволенні позову [PERSON] до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Львівської міської ради в особі Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року, прийняте стосовно звернення [PERSON] від 05.11.2018 року № 2- 35363-2901 щодо погодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS]; зобов`язання Львівську міську раду в особі Узгоджувальної комісії і для вирішення земельних спорів Львівської міської ради повторно розглянути по суті заяву [PERSON] від 05.11.2018 року № 2-35363-2901 щодо погодження межі між земельними ділянками по [ADDRESS] , прийнявши за результатом її розгляду відповідне, належним чином мотивоване рішення за участі заінтересованих сторін спору - відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду по даній справі від 28.07.2020 року апеляційну скаргу адвоката Городиського Івана Михайловича, представника [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року - залишено без змін. Під час розгляду вказаної справи суд встановив, що рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року прийнято на законних підставах,доводи позивача про порушення її прав вказаним рішенням не встановлено. Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У відповідності до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Окрім того, не зважаючи на те, що вказаним рішенням суду встановлено, що рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року прийнято з дотримання положень закону і ним не порушені право позивача, позивач доводить, що рішення Львівської міської ради від 10.10.2019 р. №5719 «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] » є незаконним, оскільки порушена процедура його прийняття. У відповідності до положень ч.1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодних доводів того, що порушення процедури прийняття рішення Львівської міської ради від 10.10.2019 р. №5719 «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] » призвело до порушення прав, свобод чи законних інтересів обгрунтування позову не містить. Не надано стороною позивача і доказів на підтвердження порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Що стосується доводів позивача про те, що вказане рішення органу місцевого самоврядування є незаконним, оскільки прийняте із порушенням п.1 ст.161 Земельного кодексу України та п. 4.5. Положення про узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №298 від 17.03.2016 р., суд вважає їх безпідставними виходячи з наступних обставин. Дійсно, частиною 1 ст. 161 ЗК України визначено, що рішення органів місцевого самоврядування вступає в силу з моменту його прийняття. Оскарження зазначених рішень у суді призупиняє їх виконання. Доводи позивача зводяться до того, що оскарживши до суду рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року воно призупинило свою дію, а отже Львівська міська рада не мала права розглядати це питання та приймати рішення Львівської міської ради від 10.10.2019 р. №5719 «Про затвердження АТ «Галичфарм» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по [ADDRESS] ». Суд з такими доводами позивача не погоджується з таких підстав. Згідно ст. 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельних ділянок здійснюється зокрема шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Конституційний Суд України у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти зазначив, що до ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду данного питання Львівською міською радою рішення Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів згідно із протоколом засідання № 84 від 21.12.2018 року було виконано, оскільки земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, і після того, як земельна ділянка сформована та відомості щодо її конфігурації, площі та кадастрового номеру внесені до Державного земельного кадастру було затверджено проект землеустрою. А отже, посилання на те, що в силу положень частини 1 ст. 161 ЗК України оскарження зазначеного рішення у суді призупинило його виконання є необгрунтованим, оскільки вказане рішення вже було виконане. Окрім цього, відповідно до положень ч. 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ч. 1, 2 статті 123 ЗК надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення або формування нової земельної ділянки. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. У ч. 11 ст. 123 ЗК зазначено, що рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюється зокрема затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У відповідності до ч. 14 зазначеної статті підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Тому дійсно, оскарження на даному етапі в судовому порядку рішення узгоджувальної комісії після затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не могло бути самостійною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо земельної ділянки АТ «Галичфарм», а отже Львівська міська рада не мала права призупиняти чи відкладати прийняття рішення про передачу земельної ділянки АТ «Галичфарм». Отже, за таких обставин, підстав для задоволення позову позивача не має.

Outcome: dismissed