Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором б/н від 12.10.2011 р. в сумі 65141,54 грн. мотивуючи тим, що згідно вказаного договору відповідач отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До розгляду справи по суті позивач заявив клопотання про зміну назви юридичної особи, а саме з 21.05.2018 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. \~ \~ \~ \~В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. \~ \~ \~ \~ У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на позовних вимогах, при цьому надали письмову відповідь на відзив відповідача та додали наступні документи: довідку про видачу кредитних карт, довідку про зміну умов кредитування, фото клієнта з карткою, виписку по рахунку, реєстр відправи позову, Наказ Банку, підтвердження направлення копії відповіді відповідачу. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, та відповідач надав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, через неправомірність позовних вимог, обґрунтовуючи наступним. Просить суд звернути увагу на копію документу, що є додатком до позову - Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в Приватбанке» - (Позивач саме цей документ визначає кредитним договором, і в позові зазначає: «Відповідно до укладеного договору №б/н від 12.10.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки...» - за даними офіційного сайту позивача строк дії картки складає три роки, тобто термін дії картки, якщо брати до уваги відомості з позовної заяви повинен бути по жовтень 2014 року) - даний документ містить наступні відомості : розмір кредитного ліміту не вказаний взагалі. Будь-які дані про відсоткову ставку за кредитом відсутні в даному документі. Можливо та вірогідно, що відсоткова ставка повинна закріплюватися Тарифами банку, які є різними для кожного різновиду платіжної картки і відповідно різної кредитної програми (на цей документ є посилання в Анкеті). В Анкеті вказано - Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на сайті, а Тарифи банку - надані клієнту для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг, які є на сайті загальнодоступними, до позову додаються в роздрукованому вигляді, а Тарифи банку (з визначенням відсоткової ставки за кожним окремим різновидом кредиту в залежності від обраної платіжної картки) як складова кредитного договору, з якою вона повинна була би відповідно до даних Анкети - ознайомлюватися під розпис в письмовому вигляді, на якому міститься її підпис про ознайомлення і погодження з певними умовами обраної кредитної програми (хоч якої обраної кредитної картки), взагалі не наданий. Таким чином, розмір кредитного ліміту 5000,00 гривень, вказаний в позові, не підтверджений нічим, не існує жодного документального підтвердження даній сумі, відповідно маємо незрозумілий розрахунок. Відсутній будь-який доказ погодження 36%-ї ставки за кредитом, Тарифи банку (як обовязкова складова кредитного договору), з якими клієнта повинні письмово ознайомити, з наявним її підписом (відповідно до умов Анкети) суду не надано. \~ \~ \~ \~Згідно наданого до суду розрахунку позивача відсоткова ставка змінена була тричі - з 36% на 30% 01.01.2013 року, з 30% на 34,80% 01.09.2014 року, з 34,80% на 43,20% 01.04.2015 року, при цьому доказів щодо погодження відповідача зі зміною відсоткових ставок не надано. Цивільний кодекс України та Закон України «Про банки та банківську діяльність прямо забороняє банку змінювати розмір відсоткової ставки за кредитом в односторонньому порядку).Ті кредитні умови, які вказані в позові банком, розміри відсоткових ставок і кредитний ліміт - є такими умовами, на які вона взагалі не погоджувалася і не підписувала, тому той кредитний договір, на який посилається банк в позові, вона не визнає взагалі. Факт укладання кредитного договору, на який посилається банк в своєму позові, не визнає. Кредитний договір з умовами , зазначеними в позові, вона не підписувала. Відповідач вважає, що дані позовні вимоги банку є неправомірними,\~оскільки відповідно\~до наданого\~до позову\~Розрахунку сплив\~встановлений Цивільним\~кодексом України\~для даних\~вимог трирічний\~строк позовної\~давності: термін дії кредитної картки, згідно даних позову та офіційного сайту Позивача - 3 роки, тобто закінчився у жовтні 2014 року. Згідно Розрахунку останній платіж відповідачем здійснено у розмірі 200,00 гривень 25 березня 2015 року, і жодного платежу після цього позивачем не зазначено (в розрахунку вказано, що начебто вона сплатила 28.04.2015 року 30 грн. 05 коп.- але вона зазначає, що дану абсурдну суму не сплачувала і жодного підтвердження цьому не існує (до 28.04.2015 року платежі в таких дивних сумах жодного разу не проходили). Банк звернувся до суду 11.05.2018 року, тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності. Через що згідно ст.ст.257, 267 Цивільного кодексу України просить суд застосувати сплив строку позовної давності до всіх позовних вимог банку і відмовити в позові в повному обсязі. Тобто, враховуючи вищевикладене, позивач звернувся за межами загального строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~12.10.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, що складається із Заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою», Тарифів банку, копії яких додано позивачем до матеріалів справи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, виданої Національним банком України позивачу по справі вбачається, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» має право здійснювати банківські послуги, визначені частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Згідно умов вищевказаного договору відповідач отримала кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи суд вбачає, що у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 65141,54 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.03.2018 року, яка складається з наступного: - 4944,19 грн. заборгованість за кредитом; - 53069,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3550,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 3078,17 грн. штраф (процентна складова). Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому, судом встановлено, що відповідач не визнає даний позов, в звязку з пропуском строку позовної давності, при цьому надав суду письмовий відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості та заявив клопотанням про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог. Як встановлено судом останній платіж\~відповідачем здійснено\~у розмірі\~200,00\~гривень 25\~березня 2015\~року,\~а з\~розрахунку доданого\~позивачем вбачається,\~що останній\~платіж здійснено\~відповідачем 28.04.2015\~р.\~в сумі\~30,05\~грн.,\~ який\~остання не\~сплачувала та\~ \~жодного \~доказу позивачем\~не надано\~суду.\~Але враховуючи\~навіть останній\~платіж (28.04.2015\~р.)\~позивач звернувся до суду 11.05.2018 року, тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності.. Крім того, наявні у справі Умови і Правила надання банківських послуг не підписані Відповідачем як позичальником, так як з ними відповідача ніхто з представників банку не ознайомлював, тому з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 01 липня 2015 року у справі\~\~№ 6-757цс15 та від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, вони не є складовою частиною укладеного між сторонами Договору. Відповідно до положень ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до розяснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.03.2014 року у справі М 6-14цс14 (далі постанова), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (спи. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі сплавом останнього дня місяця дії картки (спи. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно ст. 252 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені. Отже, позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявляється стороною відповідача у даному спорі. Таким чином обставини позовних вимог не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed