Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аванс у сумі 20000 грн,переданий [PERSON] у рахунок плати за будинок у с.Ставрово Красноокнянського району Одеської області .Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим,що маючи на меті придбати у приватну власність будинок [ADDRESS] ,25 листопада 2013 року передала [PERSON] 20000 грн як аванс за вищевказаний будинок ,про що та склала розписку. Однак у подальшому їй стало відомо ,що відповідач ввела її в оману,повідомивши,що будинок належить їй,а фактично будинок був оформлений на [PERSON] Вона звернулася із вимогою до [PERSON] про повернення грошей,однак та відмовилася. Вона тяжко пережила ці події,їй було спричинено душевні страждання через матеріальні проблеми,відсутність коштів та неможливість вільно розпорядитися власними коштами,а також через найголовніше - погіршення стану здоров"я.Ці моральні страждання вона оцінила у 2000 грн і тому звернулася до суду з позовом про стягнення авансу та завданої моральної шкоди. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову,уточнивши,що після передачі коштів у сумі 20000 грн вона вселилася у будинок,проживала там,а потім ,коли їй стало відомо про проблеми з документами на будинок,так як у колишнього власника [PERSON]. взагалі не було будь-яких документів на будинок,а крім того,вона зрозуміла,що не в змозі виплатити за будинок ще 20000 грн,вона попрохала [PERSON] повернути гроші ,але та відмовила. Вона залишила будинок і там вже не проживає. Відповідач [PERSON] позов визнала частково і разом із [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення шкоди у сумі 7803 грн 41 коп ,посилаючись на те,що остання після передачі їй,[PERSON],20000 грн ,проживала у будинку померлої [PERSON].,який та заповіла [PERSON] Документи на будинок на ім»я [PERSON] знаходяться у стадії оформлення .Але [PERSON] дуже просила продати їй будинок ,на що [PERSON] погодилася, отримавши від [PERSON] 20000 грн як завдаток .[PERSON], знаючи, що будинок не оформлений, вселилася у будинок.За період проживання у будинку ,без дозволу на земельній ділянці спиляла два горіха,завдавши шкоди на суму 7803 грн 41 коп,яку позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив стягнути на його користь,а разом у зустрічному позові [PERSON] та [PERSON] просили визнати кошти у сумі 20000 грн, передані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] завдатком. У подальшому у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не заперечували, що кошти ,передані [PERSON],є авансом і [PERSON] у цій частині позов визнала,однак повідомила,що не має змоги зараз повернути гроші,так як ці гроші вже витратила і коли продасть будинок ,одразу поверне кошти. Що стосується моральної шкоди,то в цій частині позов не визнала,так як вважає,що погіршення стану здоров»я,на яке посилається позивач ,не пов»язане із подіями щодо купівлі - продажу будинку. Вислухавши пояснення сторін , показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Відповідно до заповіту ,складеного [PERSON]. ,та посвідченого секратарем Ставрівської сільської ради Красноокнянського району 19 вересня 2013 року ,остання заповіла будинок з надвірними будівлями,розташований у с.Ставрово Красноокнянського району, та інше майно [PERSON] ./ а.с. 38/ [INFO] року [PERSON] померла / а.с.41/ Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] усно домовились про укладення між ними договору купівлі-продажу будинку у с.Ставрово Красноокнянського району. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу сторони склали розписки. Так,згідно із розпискою [PERSON],вона продала будинок у с.Ставрово Красноокнянського району [PERSON] за 40000 грн,отримавши 25 листопада 2013 року 20000 грн ,а решту коштів [PERSON] зобов»язалася віддати у кінці квітня 2014 року./ а.с.8/ Згідно із розпискою [PERSON] ,вона купила будинок у с.Ставрово Красноокнянького району та передала [PERSON] 25 листопада 2013 року 20000 грн ,а решту коштів вона зобов»язалася віддати у кінці квітня 2014 року./ а.с.36/ [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили,що будинок,про який йде мова у розписці ,належав [PERSON]. і що саме цей будинок вона заповіла [PERSON] Також [PERSON] та [PERSON]С підтвердили,що підписи під відповідними розписками виконані ними. Відповідач [PERSON] та позивач за зустрічним позовом [PERSON] підтвердили ,що на будинок [PERSON]. немає будь-яких правовстановлюючих документів. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба (ст.ст. 379, 380 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так як відповідач [PERSON] не є власником вищеозначеного будинку,то у неї не було законних підстав укладати будь-які угоди щодо вказаного нерухомого майна і у цьому випадку немає правового значення,як саме вважати передану їй суму у 20000 грн - завдатком чи авансом. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає , що права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах, щодо повернення грошових коштів у даному випадку мають визначатися відповідно до глави 83 розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, оскільки відповідач зберігає передані їй позивачем в рахунок купівлі будинку кошти в розмірі 20000 грн. без достатньої правової підстави. З пояснення позивача у судовому засіданні вбачається, що вона підтвердила вищевказані встановлені фактичні обставини у справі, а внаслідок юридичної необізнаності не знає, які правові норми мають бути застосовані у даному випадку. У такому випадку суд має уточнити підстави позову і застосувати норму закону, яка відповідає встановленим правовідносинам, незалежно від згоди на це позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Так ,спадкоємцем будинку за заповітом є [PERSON],а не [PERSON] ,тому укладення останньою будь-яких угод щодо майна,власником якого вона не була ні на час отримання коштів і ,з її слів,не буде у майбутньому,так як спадкоємцем нерухомого майна є її син,є неправомірним. Тому,відповідно до ст.1212 ЦК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 20000 грн. як майно,яке набуте без достатньої правової підстави. Що стосується стягнення моральної шкоди,то позивачем [PERSON] ,в порушення вимог ст.60 ЦПК України ,не наведено переконливих доказів завдання їй моральної шкоди .Крім того, в основу цих вимог позивачем покладено погіршення її стану здоров»я.При цьому позивач надала довідку про звернення її до лікаря 26 лютого 2014 року ,тоді як питання щодо повернення їй коштів виникли лише навесні 2014 року. Тому у цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати у сумі 243 грн 60 коп. У задоволенні іншої частини позову слід відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, то суд вважає,що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до частин 2 та 3 п.г-1 ст.152 Земельного Кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як встановлено у судовому засіданні,[PERSON] не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки,що підтвердив як сам [PERSON],так і свідок [PERSON],який є сільським головою Ставрівської сільської ради. Так ,відповідно до державного акту на право приватної власності серії ЯИ №329629,власником земельної ділянки є [PERSON]/ а.с.32/ Тому зазначення у акті обстеження земельної ділянки ,де були спиляні два горіха ,що земельна ділянка належить [PERSON],не заслуговує уваги. Навіть якщо і вважати,що [PERSON] є майбутнім власником зазначної земельної ділянки, так як оформлює свої права як спадкоємця [PERSON]. ,то захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків відповідно до п.2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.93р. №284, - розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських рад. Судом встановлено, що позивач не звертався до зазначеної комісії з приводу визначення розміру заподіяної йому шкоди. При цьому позивач надав розрахунок розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеню припинення росту, здійснений Державним підприємством «Котовське лісове господарство» , який, на думку суду, взагалі не може бути застосований до правовідносин, що склалися між сторонами. Що стосується позовних вимог [PERSON],то вони фактично зводилися до вимог щодо визнання переданих коштів завдатком,що само по собі є запереченням на позовні вимоги [PERSON],а в процесі розгляду [PERSON] погодилася, що передані кошти є авансом,хоча судом визначені інші правовідносини,які склалися між сторонами. Таким чином, позов [PERSON] взагалі не ґрунтується на законі і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: partial