Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Красятицького споживчого товариства про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсаційних виплат в розмірі 141 273 грн. 89 коп. (сто сорок одна тисяча двісті сімдесят три гривні вісімдесят дев'ять копійок). В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач посилається на те, що з 15 липня 1968 року по 29 квітня 2013 року вона пропрацювала у Красятицькому споживчому товаристві, причому в період з 01 жовтня 1975 року по день звільнення (29.04.2013 року) на посаді голови правління Красятицького СТ. На сьогоднішній день Відповідач перед позивачем має заборгованість по виплаті заробітної плати та інших обов'язкових виплат, яка складається з наступного: а) не виплачена заробітна плата за період з січня 2013 р. по квітень 2013 р. в розмірі - 6.744 грн. 46 коп., за останній період роботи у відповідача (березень-квітень 2013 р.) середньоденний заробіток сягав розміру 134, 78 грн.), б) компенсація за не вчасну виплату заробітної плати за період з 01 травня 2013 р. по 28 лютого 2017 року включно. Ця сума складається з виплат за кожен день не виплати заробітної плати, за час на момент подання даного позову, за період з 01.05.2013 р. по 31.12.2013 p., всього 168 робочих днів, компенсація складає - 134, 78 грн. х 168 = 22. 643, 04 грн., за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 p., всього 247 робочих днів, компенсація складає - 134, 78 грн. х 247 = 33. 290, 66 грн., за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 p., всього 247 робочих днів, компенсація складає - 134, 78 грн. х 247 = 33. 290, 66 грн., за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 p., всього 248 робочих днів, компенсація складає - 134, 78 грн. х 248 = 33. 425, 44 грн., за період з 01.01.2017 р. по 28.02.2017 p., всього 37 робочих днів, компенсація складає - 134, 78 грн. х 37 = 2. 659, 60 грн., тобто компенсаційні виплати за не вчасну виплату [PERSON] заробітної плати складає - 127. 600 грн. 66 коп.; в) компенсаційні виплати за невикористані відпустки за період з 2005 р. по 2013 р. включно - 16. 238 грн. 40 коп.; г) згідно постанови Київської регіональної спілки споживчої спілки від 06 вересня 2005 р. про відзначення [PERSON] за сумлінну працю та в зв'язку з 55-ти річчям, відповідач зобов'язувався виплатити позивачу одноразове матеріальне заохочення в розмірі 1.200 грн. та премію в розмірі 5-ти місячних посадових окладів (який становив на той час 550 грн.), всього на загальну суму - 1.200 грн. + 550 грн. х 5 = 3. 950 грн., аналогічною постановою Київської регіональної спілки споживчої спілки від 03 вересня 2010 р. за № 32-к про відзначення [PERSON] за сумлінну працю та в зв'язку з 60-ти річчям, відповідач зобов'язався виплатити позивачу одноразове матеріальне заохочення в розмірі 2.000 грн. та премію в розмірі місячного посадового окладу (який становив на той час 1. 700 грн.), всього на загальну суму - 2.000 грн. + 1. 700 грн. = 3. 700 грн. Вказані кошти виплачені не були взагалі. Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний був виплатити її заборгованість по заробітній платі, пов'язаних з нею компенсаційних виплат на загальну суму 148. 233 грн. 52 коп. В грудні 2013 року відповідач частково компенсував (виплатив) позивачу вказану вище заборгованість на суму 6. 959, 63 грн. Тобто, станом на сьогодні відповідач залишається винним позивачу по виплаті заборгованості по заробітній платі та пов'язаних з нею компенсаційних виплат на загальну суму - 141. 273 грн. 89 коп. (148. 233, 52 грн. - 6. 959, 63 грн.). Крім того, 10 червня 2011 року позивач з власних особистих коштів (на той час коштів на рахунку товариства не було) виплатила за ремонт нерухомого майна відповідача (магазин в с.Залішани Поліського району) кошти в розмірі 10. 000 грн., згідно угоди № 11 від 10.06.2011 р. Ці кошти для позивача фактично є матеріальною шкодою, а для відповідача - збереженням майна без достатньої правової підстави, Відповідач (його керівництво), вже після звільнення позивача, ніяким чином не реагує на її неодноразові заяви і в усній і в письмовій формі про необхідність погашення заборгованості. Оскільки відповідач в добровільному порядку не погашає дану заборгованість по заробітній платі та пов'язаних з нею компенсаційних виплат, то позивач змушена звертатися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. В судовому засіданні позивач та її представник свої позовної вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні. Позивач збільшила розмір позовних вимог та просила стягнути з Красятицького СТ середній заробіток за невиплату компенсації за невикористані відпустки в сумі 160181,06 грн.; премію в сумі 2750грн.у зв»язку з 55-річчя з її дня народження та премію в сумі1700 грн. та 4450грн,- у зв»язку з 60-річчям з її дня народження, а також 10 000 гривень ,які вона понесла у зв»язку із збереженням майна відповідача. Представник відповідача Макух Ю.Д. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що [PERSON] на день звільнення була керівником (головою) Красятицького споживчого товариства. Крім того, представник відповідача зазначив, що заробітна плата Позивачу за січень - квітень 2013 року була повністю виплачена відповідачем, що підтверджується видатковим касовим ордером №143 від 19 липня 2013р. на суму 5669 грн. 63 коп. та видатковим касовим ордером №182 від 19.11.2013р. на суму 290 грн. 00 коп. Також, відповідно до довідки Відповідача вся невиплачена заробітна плата у повному обсязі сплачена Позивачу, а тому дана вимога не підлягає до задоволення. Що стосується компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, то представник відповідача пояснив, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що на день звільнення [PERSON] була керівником Красятицького споживчого товариства, а відтак вона являлась уповноваженою особою на виплату заробітної плати. Тобто, у день свого звільнення Позивач зобов'язана була виплатити собі заробітну плату в повному обсязі, однак не зробила цього, що свідчить про те, що саме з вини Позивача вона не отримала заробітну плату у день свого звільнення. Крім того, представник зазначив, що у [PERSON] були наявні кошти Красятицького СТ у розмірі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень), які були нею привласнені до моменту звільнення із займаної посади, що підтверджено рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.01.2017 року. Таким чином, Позивач зобов'язана була при звільненні зарахувати належній їй до виплати грошові кошти до неповернутих нею Красятицькому СТ грошових коштів та додатково повернути до каси Відповідача різницю на момент свого звільнення. Представник запевнив суд, що будь-якої вини у діях відповідача щодо невиплати позивачу грошових коштів не має, більше того у позивача на момент її звільнення були грошові кошти відповідача у сумі навіть більшій, ніж передбачалось виплатити позивачу, тому компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату не підлягає до задоволення. Стосовно компенсації за невикористану відпустку, то представник пояснив, що відповідно до довідок та розрахунків Відповідача така компенсація складає 11 789 грн. 75 коп.,однак, під час підготовки у цій справі, з»ясувалося,що [PERSON] настільки безвідповідально відносилася до своїх посадових обов»язків6 бухгалтерські документи велися погано,що на даний час встановити,що [PERSON] має невикористані відпустки,їх розмір,-просто неможливо. У підтвердження своїх заперечень, представник відповідача надав суду додаткові письмові пояснення з яких слідує, що [PERSON] в жовтні 2012 року фактично перебувала у відпустці без оформлення в бухгалтерії і за цей же період незаконно отримала заробітну плату, що підтверджується Табелем обліку робочого часу та Відомістю нарахування заробітної плати Красятицького СТ за жовтень 2012 року, а також копією фотографії із сайту «Однокласники» сторінки [PERSON], на якій зображена [PERSON], де дата вказана «20/10/2012 15:39» з написом «[INFO]», свідчить про те, що станом на 20.10.2012 року [PERSON] перебувала в Об'єднаних Арабських Еміратах. Окрім цього, даний факт підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України де вказано, що [PERSON] 12 жовтня 2012 року о 13 год. 19 хв. вилетіла з аеропорту Бориспіль у напрямку Київ-Шарджа Об'єднані Арабські Емірати. Представник відповідача зазначив, що в зв'язку з відсутністю [PERSON] на роботі, остання отримала заробітну плату за шість робочих днів 12.10 - п'ятниця та з 15 по 19.10.2012 року включно в сумі 360 грн. 32 коп., яка повинна бути відрахована судом із загальної суми заборгованості компенсації за невикористанні відпустки, а також повинна бути відрахована і сума в розмірі 304 грн. 85 коп., за те, що [PERSON] в лютому 2007 році за 20 робочих днів, перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати в цьому місяці 14 календарних днів, незаконно отримала заробітну плату в сумі 304 грн. 85 коп. Представник відповідача зауважив,що [PERSON], яка працювала головою Красятицького споживчого товариства значний час,а саме:з 1975 року,- фактично розвалила його роботу. Документація в СТ велася вкрай халатно, а що і оформлялося,то неохайно. Провівши детальний огляд документації, виявилося, що бухгалтерські документи або відсутні, або на них помарки,замальовки, потертості. На бухгалтерських документах, зокрема, на відомостях на заробітну плату,табелі обліку робочого часу так взагалі не підписані-ні бухгалтером,ні головою правління.. Представник відповідача стосовно виплати коштів, передбачених постановами правління Київської регіонспоживспілки, пояснив суду, що такі кошти могли бути виплачені виключно самою Київською регіонспоживспілкою, а відтак Відповідач жодної відповідальності за це не несе. Крім того, рішення правління Київської регіонспоживспілки за будь-яких обставин не могли бути правовою підставою для нарахування будь-яких виплат,вони носять рекомендований характер,тобто, Красятицька СТ мала таке рішення проводити через свої збори, у зв'язку із чим такі виплати не нараховувались та не виплачувались. На підтвердження тієї обставини, що Позивач витратив на ремонтні роботи для Відповідача 10 000 грн. власних коштів, то представник зазначив, що з договору підряду, укладеному між Красятицьким споживчим товариством та [PERSON], жодним чином не вбачається, що оплату за проведені роботи здійснено Позивачем, тобто відсутні будь-які докази того, що Позивач від імені Відповідача сплатив третій особі 10 000 грн. Більше того, такий договір ніколи не міг існувати, оскільки будівельна діяльність станом на 10.06.2011р. відносилась до видів діяльності, що підлягають ліцензуванню та могла надаватись виключно фізичною особою - підприємцем у якого наявна ліцензія на здійснення такої діяльності згідно із ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності». Більше того, капітальний ремонт міг проводитись виключно на підставі дозволу на будівельні роботи виданого відповідним управління Держархбудконтролю, однак Красятицьке споживче товариство такого дозволу теж ніколи не отримувало. Вищевказане свідчить лише про те, що Позивач намагається ввести суд в оману для заволодіння грошовими коштами Відповідача на підставі завідомо неправдивих документів. Представник відповідача і цю позовну вимогу просить суд не задовольняти. Свідок [PERSON] суду пояснила,що з 02.09.2012 року по 27.12. 2015 року працювала бухгалтером в Красятицькому споживчому товаристві,а з 01.07.2013р.-головним. Крім неї в СТ також був головних бухгалтер. В її обов»язки входило приймати звіти від продавців магазинів. Табель робочого часу,відомість на заробітну плату вона не оформляла,так як цю роботу здійснював головний бухгалтер. На роботу її приймала [PERSON] - голова правління. Свою трудову книжку вона здавала [PERSON]. В Красятицькому СТ відділу кадрів немає. Її трудову книжку [PERSON] поклала у сейф. Коли вона звільнялася,то її трудову книжку видав нинішній голова правління [PERSON],вона розписалася за її отримання. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст.ст.10, 30 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Красятицьким споживчим товариством, де працювала на посаді голові правління. Як вбачається з постанови Правління Облспоживспілки від 25.06.1999 року «Про затвердження на посадах голів правлінь райспоживспілок та РайСТ, обраних зборами Рад, зборами уповноважених РайСТ в 1999 ці, [PERSON] було затвердженого головою правління Поліського РайСТ (а.с.87-88). Згідно постанови Правління Облспоживспілки № 02К від 29.04.2013 року, [PERSON] - голову правління Красятицького СТ звільнено із займаної посади 29 квітня 2013 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Підстава: Заява [PERSON] (а.с.85) 1/2. Згідно частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України(далі-КЗпП),при звільненні працівника виплата всіх сум,що належать йому від підприємства,установи,організації,провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював,то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми,належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як слідує з постанови Київської обласної спілки споживчих товариств №О2 К від 29 квітня 2013 року [PERSON]-голову правління Красятицького СТ звільнити з займаної посади 29 квітня 2013 року за власним бажанням,ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії споживчого товариства провест розрахунок з [PERSON] згідно чинного законодавства. Для прийому -передачі основних засобів,малоцінного інвентаря,нормативно-правових,установчих,банківських та службових документів,печатки,штампу,створити комісію( а.с. 85). Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-114цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13. З довідки Красятицького СТ від 20.07.2016 року слідує,що Красятицьке споживче товариство станом на липень 2016 року має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 13 675,16 грн.,тобто, вимоги ст. 116 КЗпП України,не дотримано.( а.с. 3-5). Однак, представник відповідача спростував заборгованість Красятицького СТ в частині зарплати [PERSON],пояснивши,що на час розгляду справи заборгованість по зарплаті [PERSON] повністю виплачена,а навіть, частина компенсації за невикористані відпустки. Як вбачається з довідки № 16 від 24.03.2017 року про виплату заробітної плати [PERSON] за період роботи з 01.01.2013 року по 29.04.2013 року, виданої [PERSON], головою правління Красятицького споживчого товариства, заборгованість по заробітній платі станом на 29.04.2013 року становить 6744,46 грн. (а.с.54). Видатковими касовими ордерами № 143 від 19.07.2013 року на сум 5669,63 грн. та видатковим касовим ордером № 182 від 19.11.2013 року на суму 1290,00 грн. підтверджено факт погашення заборгованості перед [PERSON] (а.с.55-56). Таким чином, враховуючи суми погашення 5669,63+1290,00, всього погашено 6959,63грн. - 6744,46 грн. (заборгованість по заробітній платі)=215,17 грн., що частково погашено компенсацію за невикористанні відпустки. Отже, заборгованість по заробітній платі в сумі 6744грн. 46 коп. позивачу [PERSON] відповідачем погашено. Крім того, в рахунок виплати компенсації за невикористані відпустки - 215 грн. 17 коп.,а тому вимога в частині виплати заробітної плати за період з січня 2013 року по 1.29 квітня 2013 року задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача стосовно компенсації за невикористані відпустку, то дана вимога підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України(далі-КЗпП),при звільненні працівника виплата всіх сум,що належать йому від підприємства,установи,організації,провадиться в день звільнення,однак, на час звільнення і до цього часу Красятицьке СТ не провело з [PERSON] повного розрахунку,тобто,не виплатило компенсацію за невикористані відпустки та не видало трудову книжку. Судом встановлено та не оспорюється сторонами про те, що [PERSON] працювала в Красятицькому споживчому товаристві на посаді голови правління. Згідно постанови Правління Облспоживспілки № 02К від 29.04.2013 року, [PERSON] - голову правління Красятицького СТ звільнено із займаної посади 29 квітня 2013 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Підстава: Заява [PERSON] (а.с.85). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно з ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП України, має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки"(до 01.01.1997р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Як вбачається з розрахунку компенсаційних виплат за невикористані відпустки № 17 від 24.03.2017 року (а.с.58), [PERSON] за період роботи з 2005 року по 2013 рік кількість днів відпустки становить 205. З розрахунку одноденної заробітної плати [PERSON] для нарахування компенсації за невикористанні відпустки № 18 від 24.03.2017 року (а.с.59) слідує, що одноденна заробітна плата складає 67,66 грн. Тобто, 205 (кількість днів відпустки) х 67,66 грн. (одноденна заробітна плата) = 13870,30 грн. (нараховано компенсацію). Крім того, утримано податок на доходи з фізичних осіб в розмірі 15%, тобто 13870,30 грн. х 15% = 2080,55 грн. З наведеного випливає, що компенсація за невикористанні відпустки складає 11789,75 грн. (13870,30 грн. - 2080,55 грн. = 11789,75 грн.). Крім того, на підставі довідки про виплату заробітної плати №16 від 24.03.2017 року (а.с.54) [PERSON] було частково погашено компенсацію за невикористанні відпустки в сумі 215,17 грн.), тобто 11789,75 грн. - 215,17 грн. = 11574,58 грн. З розпорядження Правління Облспоживспілки № 02-к від 09.02.2007 року (а.с.117) слідує, що [PERSON] - голові правління Красятицького СТ надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати терміном на 14 календарних днів з 12 лютого по 25 лютого 2007 року включно. Як слідує з розрахунку заробітної плати [PERSON] за лютий місяць 2007 року (а.с.151), сума неправомірної отриманої заробітної плати [PERSON] відповідно до проведеного розрахунку склала 304 грн. 85 коп. Окрім цього, судом також встановлено, що оспорюється позивачем, але підтверджується наданими доказами у справі, про те, що [PERSON] в жовтні 2012 року фактично перебуваючи у відпустці без оформлення в бухгалтерії і за цей же період незаконно отримала заробітну плату, що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.143) та відомістю нарахування заробітної плати Красятицького СТ за жовтень 2012 року (а.с.144), а також копією фотографії із сайту «Однокласники» сторінки [PERSON], на якій зображена [PERSON], де дата вказана «20/10/2012 15:39» з написом «[INFO]» (а.с.145), що свідчить про те, що станом на 20.10.2012 року [PERSON] перебувала в Об'єднаних Арабіських Еміратах. Окрім цього, даний факт підтверджується довідкою Державної прикордонної служби України (а.с.128), де вказано, що [PERSON] 12 жовтня 2012 року о 13 год. 19 хв. вилетіла з аеропорту Бориспіль у напрямку Київ-Шарджа Об'єднані Арабські Емірати. Як слідує з розрахунку заробітної плати [PERSON] за жовтень місяць 2012 року (а.с.150), сума неправомірної отриманої заробітної плати [PERSON] відповідно до проведеного розрахунку склала 360 грн. 32 коп. Однак, відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом про відшкодування позивачем неправомірно отриманих коштів,а саме:заробітної плати за лютий 2007 року та заробітної плати за жовтень 2012 року, тому дані суми не можуть бути враховані (відраховані) судом при визначенні компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до ч. 1ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Позивач стверджує,що Красятицьке СТ при звільненні не видало їй трудову книжку та ставить вимогу зобов»язати видати їй її трудову книжку. Як вбачається з довідки № 23 від 12.04.2017 року та підтверджено показами свідка [PERSON], трудові книжки працівників Красятицького споживчого товариства зберігаються в сейфі в приміщенні контори Красятицького СТ за адресою: смт.Красятичі вул..Жовтнева,61. Згідно службових обов'язків відповідальність за ведення та зберігання трудових книжок працівників лежить на голові правління споживчого товариства. Книга обліку трудових книжок працівників Красятицького споживчого товариства за період з 1968 року по квітень 2013 року не велась. Розпорядження чи наказу голови правління споживчого товариства в цей період про покладення обов"язків ведення та збереження трудових книжок на іншого працівника не має. Трудова книжка [PERSON], яка працювала з 1968 року по квітень 2013 року головою правління в акті передачі документів при її звільненні не значиться і в даний час в Красятицькому споживчому товаристві відсутня (а.с.89). Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] будучи головою правління, всупереч п.8.4 Статуту, ч.1 ст.47 та ст.116 КЗпП не виконала свій обов'язок щодо видачі собі своєї трудової книжки та не провела розрахунок по невиплаченій заробітній платі, за що законодавцем передбачено відповідальність за ст.117 КЗпП. Таким чином доводи позивача та її представника про те, що їй невиплачено заробітну плату за період з січня 2013 року по квітень 2013 року в розмірі 6744 грн. 46 коп. та не проведено повний розрахунок , з вини відповідача, не відповідають дійсним обставинам та не підтверджено жодним доказом. Інших доказів, які б підтвердили даний факт позивачем не надано. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи позивача не підтверджені будь-якими належними доказами, в зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за період січень-квітень 2013 року та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача стосовно виплат коштів передбачених постановами правління Київської регіонспоживспілки, то дана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з постанови Правління Регіонспоживспілки № 32-к від 03.09.2010 року (а.с.30) та постанови Правління Регіонспоживспілки від 06.09.2005 року (а.с.131), [PERSON] відзначено за сумлінну працю з виплатою матеріальної допомоги розмірі 2000 грн. та премію в розмірі місячного посадового окладу та 1200 грн. та премію в розмірі п'яти місячних окладів відповідно. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» спілка визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу не заборонену чинним законодавством діяльність з дня її державної реєстрації. Вона не відповідає за зобов'язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій. Взаємовідносини спілки споживчих товариств та споживчого товариства передбачені ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» та зводяться до наступного, спілки споживчих товариств виходячи з делегованих їм прав можуть представляти і захищати інтереси споживчих товариств, їх членів та обслуговуваного населення у відповідних державних та інших органах, а також у міжнародних організаціях; подавати споживчим товариствам практичну допомогу в здійсненні господарської діяльності, впровадженні в практику досягнень науково-технічного прогресу, передового досвіду; проводити науково-дослідні і дослідно-конструкторські роботи, підготовку та підвищення кваліфікації кадрів; вирішувати господарські спори між організаціями і підприємствами споживчої кооперації; вести власну господарську діяльність, спрямовану на створення необхідної виробничої та соціальної інфраструктури споживчої кооперації. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про споживчу кооперацію» споживчі товариства, їх спілки та підпорядковані їм підприємства мають право наймати та звільняти працівників, у тому числі за контрактами, у випадках, передбачених законами України, самостійно встановлювати форми, системи і розміри оплати праці осіб, які працюють за наймом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Отже, кошти, передбачені постановами правління Київської регіонспоживспілки, мають бути виплачені виключно самою Київською регіонспоживспілкою, а відтак Відповідач жодної відповідальності за це не несе. Крім того, рішення правління Київської регіонспоживспілки за будь-яких обставин не могли бути правовою підставою для нарахування будь-яких виплат, у зв'язку із чим такі виплати не нараховувались та не виплачувались. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підтверджена будь-якими належними доказами, в зв'язку з цим, не підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача стосовно витратних власних коштів в сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень) на ремонт відповідача, то дана вимога не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до Вступної частини Статуту споживчого товариства Красятицького споживчого товариства,прийнятий загальними зборами членів споживчого товариства,Протокол №1 від 16.11.1998 р.,зареєстровано 21.11.2001 р., споживча кооперація в Україні - це добровільне об»єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Відповідно до абз.4 Вступної частини Статуту,основним документом,що регулює діяльність товариства,є Статут. При розробці та прийнятті Статуту, загальні збори членів СТ керуються Законом України «Про споживчу кооперацію»,іншими законодавчими актами України, які регулюють діяльність споживчої кооперації.( а.с. 69). Статут Красятицького споживчого товариства складається з ХІІ розділів: 1.Загальні положення.2. Членство,права та обов»язки членів СТ. 3.Повноваження споживчого товариства. 4.Економічна і соціальна діяльністьСТ. 5.Органи управління і контролю СТ. 6. Кооперативна діяльність товариства. 7.Загальні збори членів СТ.8. Правління споживчого товариства. 9. Власність споживчого товариства.10. Облік та звітність. Документи товариства. 11. Трудові відносини. 12. Реорганізація та ліквідація споживчого товариства. Відповідно до підпункту 3 п.3.1.Розділу ІІІ.(Повноваженя споживчого товариства), у відповідності з Статутними цілями та завданнями СТ має право:володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном та грошовими засобами у відповідності з метою та завданнями товариства(а.с. 72). Відповідно до п.5.1-5.4 Статуту,управління товариством здійснюють загальні збори членів товариства та збори уповноважених. Вищим органом управління товариства являються Загальні збори товариства,які при потребі проводяться у формі дільничих зборів пайовиків. Для оперативного вирішення питань,що належать до компетенції Загальних зборів товариства(крім питань прийняття Статутут,внесення змін і доповнень до нього,ліквідації,реорганізації,виходу із спілки(райСТ),розпорядженням майном групи 1(будівлі,споруди) можуть скликатися збори уповноважених. В період між Загальними зборами товариства його виконавчо-розпорядчим органом є правління споживчого товариства.(п.5.4 Статуту-а.с. 73-74). Відповідно до п.8.1-8.2 Статуту,Правління споживчого товариства являється виконавчо-розпорядчим органом,підзвітне загальним зборам і зборам уповноважених. Правління споживчого товариства в період між загальними зборами здійснює загальне керівництво СТ. Відповідно до пп.5 п.7.1 Статуту, Загальні збори СТ «обирають та при необхідності звільняють до закінчення строку повноважень голову правління споживчого товариства,членів правління,визначають чисельність цього органу.(а.с. 75). Відповідно до пп.3 п.8.2,до компетенції правління СТ відноситься: укладення угод на закупівлю і продаж товарів,видача доручень від імені СТ, в тому числі з правом дальшого передоручення. Відповідно до п.8.4 Статуту Голова правління СТ і його заступник можуть одноособово приймати рішення(розпорядження) з поточних питань діяльності товариства в межах своєї компетенції,яка встановлюється правлінням. Отже, укладення договорів,згідно Статуту Красятицького СТ, -це компетенція правління СТ. З договору підряду № 11 від 10.06.2011 року слідує,що голова правління Красятицького СТ [PERSON],що діє на підставі кошториса з одного боку,та [PERSON], уклали договір про те,що замовник (Красятицьке СТ) доручає, а підрядчик ([PERSON]) зобов'язується на власний ризик виконати капітальний ремонт будівля магазину в с.Залішани за 10000 грн. (10 тисяч гривень). Термін оплати: протягом - з моменту підписання Даного договору - аванс у розмірі 10 000 гривень. Вид розрахунків: готівковий. (а.с.32-35). З копії Локального кошторису №2-1-1 на ремонт приміщення кафе с.Залішани Поліського району ( а.с. 93-97),слідує,що вказаний кошторис розроблено 11.08.2011 року на ремонт кафе,а не магазину в с.Залішани,його вартість 7 268 грн. Однак, із змісту Договору підряду №11 від 10.06.2011 р.(кошторис на ремонт відсутній) слідує,що договором передбачено виплату коштів [PERSON] до початку виконання робіт,з моменту підписання договору - аванс 10 000 грн. Слід зауважити,що інші графи Договору підряду №11 від 10.06.2011 року(а.с. 32-35), сторонами не заповнювалися. Отже,згідно п.8.2 Статуту, договори мають укладатися правлінням СТ, однак,позивач не надала суду достатніх доказів, що вказане питання обговорювалося правлінням СТ. В своїх поясненням позивач не підтвердила,що правління СТ розглядало питання ремонту та розмір його оплати,що суперечить вимогам Статуту СТ. Так, відповідно до п.10.1 Статуту, товариство зобов»язане вести бухгалтерський облік свого майна, зобов»язань та господарських операцій, а також надавати бухгалтерську,фінансову,статистичну та іншу звітність про свою діяльність спільці споживчих товариств(рай СТ),державній податковій інспекції,іншим органам в порядку,встановленому законодавством та правовими документами. Виходячи із змісту Статуту СТ, питання ремонту мало вирішуватися на засіданні правління СТ,складатися відповідні документи,в тім числі і бухгалтерські,оскільки в розумінні п. 10.1 Статуту, ремонт - це є господарська операція, однак, позивач не надала доказів того, що Красятицьке СТ приймало рішення щодо ремонту магазина в с.Залішани Поліського району Київської області, та щодо коштів на його ремонт. Позивач в своїх поясненнях не підтверджувала,що питання ремонту вирішувалося правлінням СТ, а також про оплату,зокрема,що вона вкладає в ремонт свої власні кошти, які СТ зобов»язується їй повернути. Відповідно до п.10.2 Статуту, відповідальність за організацію,стан бухгалтерського обліку в товаристві,своєчасне представлення бухгалтерської,фінансової,статистичної та іншої звітності несе голова правління товариства та головний бухгалтер. Як встановлено в судовому засіданні,позивач - [PERSON] з 1975 року по квітень 2013 року була головою правління Красятицького СТ,а отже, відповідальність за організацію та стан бухгалтерського обліку,іншої документації,- покладаються саме на неї. Як вбачається з видаткових касових ордерів від 29.08.2011 року, 05.12.2011 року, 06.09.2012 року та 06.07.2012 року, [PERSON] було сплачено кошти в сумі 10000 грн. за виконанні будівельні роботи згідно договору підряду № 11 від 10.06.2011 року,хоча в Договорі підряду №11 від 10.06.2011 року вказано,що [PERSON] виплачується аванс в розмірі 10000 гривень. Про здачу об»єкта, якість виконаних робіт,про інші умови, та про кінцевий розрахунок за виконану роботу,- у договорі не передбачено. Згідно із п.11 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», в діючій редакції станом на 10.06.2011 року, будівельна діяльність відноситься до видів діяльності, що підлягає ліцензуванню, та надається виключно фізичною особою - підприємцем у якого наявна ліцензія на здійснення такої діяльності. Актом виконання робіт згідно договору № 11 від 10.06.2011 року підтверджується те, що рішення щодо капітального ремонту будівлі магазину с.Залішани, [PERSON] прийняла одноособово. Більше того, капітальний ремонт міг проводитись виключно на підставі дозволу на будівельні роботи виданого відповідним управління Держархбудконтролю, якого позивачем до суду не було надано. Отже, з матеріалів справи слідує,що Красятицьке споживче товариство не брало на себе зобов»язань по укладанню договору підряду на ремонт будівлі магазину в с.Залішани,що підтверджується довідкою СТ від 12.04.2017 р.( а.с. 91),не отримувало від [PERSON] власних коштів на проведення ремонту,а тому вимоги у цій частині є необґрунтованими,та не підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність і допустимість кожного доказу окремо, а також достатність їх взаємний зв»язок у сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, вказані позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористанні 205 дні щорічної основної відпустки в розмірі 11 789 грн. 75 коп . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, а саме:з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 640грн.00 коп.,відповідно до суми задоволеного позову: 11 789 грн. 75 коп.-1% ціни позову,але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб,за подачу позову майнового характеру фізичною особою, якою є [PERSON] На підставі викладеного й

Outcome: partial