Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом щодо поділу спільного майна у якому просить визнати за нею право власності на 2/3 частки будинку. Позов мотивований перебуванням з відповідачем у шлюбі, народженням від шлюбу дітей: 13.05.1991 року- Візіренка О.В., 10.12.1998 року- Візіренко І.В., 24.07.2008 року- Візіренка В.В., набуттям у шлюбі майна у вигляді спірного будинку, правом на поділ даного майна зі збільшенням частки враховуючи інтереси дітей, не наданям відповіачем матеріальної допомоги дітям та ухиленням від сплати аліментів у зв"язку з чим утворилась заборгованість по їх несплаті. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити посилаючись на обставини викладені у ньому. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив повністю, вважаючи, що позивач без будь-яких підстав присить збільшити частку у спільному майні. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідачав, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково виходячи з наступного. Так, за змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.09.1990 року по 08.11.2010 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с.12). Від цього шлюбу, згідно свідоцтв про народження серії ІІІ-СР №338708, серії І-СР № 040696 та серії 1-СР № 070351, сторони мають сина -[PERSON], [INFO], доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [PERSON] [INFO] (а.с.6). Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. П. Дорошенка (Леніна ), 170 м. Чигирин. Даний будинок був куплений 24.09.1999 року на підставі нотаріально посвідченого завідуючою Чигиринською держнотконторою [PERSON] договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON]- відповідачем по справі.(зареєстрований в реєстрі за № 973). Право власності на спірний будинок зареєстроване за [PERSON], про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 66226662 від 19.08.2016 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-СР № 080315, 26.11.2011 року сторони знову одружились, де рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.06.2015 року даний шлюб - розірвано. Згідно довідки виконкому Чигиринської міської ради № 1035-02-715 від від 15.07.2016 року сторони та їх діти зареєстровані [INFO] (Леніна ), 170 м. Чигирин Черкаської області. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. А в ч. 3 цієї ж статті передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналогічна позиція висвітлена у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Як на підставу для відступу від засади рівності часток подружжя у спільному майні на користь позивача, остання вказувала на те, що після розірвання шлюбу на її утриманні залишилися неповнолітні діти сторін та повнолітній непрацездатний син - інвалід ІІ групи, а відповідач не приймає участі у вихованні дітей, не надає матеріальної допомоги дітям та ухиляється від сплати аліментів у зв"язку з чим утворилась заборгованість по їх несплаті. Відповідач фактично повністю відмежувався від виховання дітей та не надає їм фінансової допомоги. Позивач посилалася на те, що така обставина, як небажання відповідача надавати матеріальну допомогу своїм дітям, необхідності дітей проживати у різних кімнатах, заборгованість по несплаті аліментів має істотне значення для справи і є приводом для відступлення від засади рівності часток подружжя при розгляді даної справи, а тому її частка майна нажитого під час шлюбу має бути збільшена, проте погодитися з таким висновком позивача не можна, виходячи із наступного. Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу поділу майна подружжя шляхом визначення ідеальних часток кожного у спільному майні без реального поділу спірної квартири в натурі. З довідки про доходи від 15.08.2016 року вбачається, що позивач працює підсобним працівником у КП "Єдиний розрахунковий центр" Чигиринської міської ради, де її загальна сума доходу за пеіод з 02.10 2015 року по 29.07.2016 року становить 11 427 гривень. Відповідно до довідки від 16.08.2016 року № 01-41/218 виданої Чигиринським районним центром зайнятості , позивач зареєстрована як безробітна з 07.08.2015 року та отримує щодмісячно дохід в сумі 544 гривні. Як вбачається з довідки від 13.08.2016 року, виданої Чигиринським управлінням соціального захисту населення, позивач отримує державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім"ї в середньому 2 500 гривень на місяць. Відповідно до з наданих відділом ДВС Чигиринського районного управління юстиції розрахунків заборгованості по аліментах від 09.08.2016 року на двох неповнолітніх дітей сторін (1/3 частки всіх видів заробітку відповідача щомісяно) та наутримання непрацездатного сина (200 гривень щомісячно) , за період з травня 2015 року по липень 2016 року, загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 13706,44 грн. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 242273 повнолітніьому непрацездатному синові сторін - [PERSON], встановлена безстроково ІІ група інвалідності з дитинства, який отримує матеріальну допомогу від держави та як встановлено судом і даний факт жодною зі сторін не оспорюється, оскільки, через хворобу, самого його залишати не можна, то з ним, коли позивач на роботі, знаходиться постійно відповідач, а тому і не працює і тому у останнього й виникла заборгованість по несплаті аліментів. Вищевказані обставини, у сукупності, вказують про відсутність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки позивача у спірному будинку до 2/3 частини. Збільшення ж частки одного з подружжя може мати місце за умови, що розмір аліментів, які вони одержують на дитину, недостатній для забезпечення її духовного розвитку та лікування. Натомість, наявність заборгованості по сплаті аліментів може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення такої заборгованості у відповідності до положень ст. 196 СК України. Одночасно позивачем не надано доказів щодо існування інших істотних обставин, перелік, яких міститься у ч. 2ст. 70 СК України, які б надавали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного квартири. Тому не заслуговує на увагу довід позивача про застосування ч.ч. 2, 3 СК України, відповідно до яких за рішенням суду частки майна дружина, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Безспірних та належних доказів на обґрунтування обставин, які суд міг би врахувати як підставу для відступу від засади рівності часток подружжя, позивачем суду не було надано, тоді як за ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна обґрунтувати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодних передбачених законом підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у спільному майні судом в даному випадку не встановлено, а тому суд при вирішенні спору виходить із рівності часток подружжя, про що зазначено судом вище в рішенні суду, де позов підлягає задовольнити частково. З будь-якими іншими вимогами позивач до суду не зверталася, а за положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial