Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи, що спільне життя з відповідачем не склалось, відносини стали псуватися, в сім'ї почалися постійні сварки, існують великі розбіжності у поглядах на сімейне життя, на ґрунті непорозумінь, що виникають з цих приводів, між подружжям втрачене почуття взаємної поваги, шлюбні відносини фактично припинено з початку 2011 року. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, яка проживає спільно з матір'ю. Позивач в судовез асідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 жовтня 1997 року Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис №512, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18.10.1997. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона від 07.05.1999 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Також, Відповідач у своїй заяві попросила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Щодо розподілу судових витрат, то це питання судом не вирішується, оскільки позивач у позовній заяві попросив судові витрати покласти на нього, судовий збір позивачем було сплачено у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: approved