Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення матеріальних збитків. Свою позовну вимогу мотивує тим, що 27 березня 2015 року вона з ФОП [PERSON] уклала договір про встановлення металопластикових виробів за вигідними цінами, а також можливим відстроченням оплати за послуги. Вартість робіт по виготовленню балконного блоку склала 8000 грн. Згідно п.3.2 укладеного договору підрядчик починає роботи по договору протягом 19 робочих днів після оплати вартості замовлення у розмірі 8000 грн., але у присутності її знайомої [PERSON] відповідачем була надана їй розстрочка у сплаті послуг на шість місяців. Нею було сплачено відповідачеві кошти у сумі 3081 грн., а борг у сумі 4919 грн. надається у розстрочку. У квітні 2015 року вона сплатила відповідачеві 1000 грн. та 200 грн., залишок до повного погашення суми за договором складає 3719 грн. Але відповідач умови договору не виконав, перестав відповідати на телефоні дзвінки, тому 09 червня 2015 року вона направила йому претензію з вимогою встановити балконний блок та сплатити їй неустойку в розмірі 3% загальної суми замовлення за кожен день прострочки протягом чотирнадцяти діб. Дану претензію відповідач отримав 10 червня 2015 року, але на неї не відреагував. Тому в первісній позовній заяві просила розірвати договір підряду від 27 березня 2015 року, укладений між нею та ФОП [PERSON], стягнути з відповідача на її користь 4281 грн., які були попередньо сплачені на виконання зобовязань за договором підряду від 27 березня 2015 року та неустойку за прострочку виконання робіт за договором в розмірі 616 грн. Під час судового розгляду справи позивач змінила свої позовні вимоги, де зазначила, що з метою мирного урегулювання спору вона 16 вересня 2015 року передала відповідачеві всю суму за договором підряду від 03 квітня 2015 року, яка складала 8000 грн., але станом на 27 жовтня 2015 року металопластикові вироби відповідач не виготовив, не доставив та встановив їй. На неодноразові її звернення до відповідача з вимогою повернути отримані ним кошти, відповідач не реагує. У зв"язку з чим, згідно заяви про зміну позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь оплату, внесену за договором № б/н на виготовлення та встановлення металопластикових виробів від 27 березня 2015 року в сумі 8000 грн. та пеню у розмірі 104 грн. Представник відповідача надав суду заперечення, відповідно до змісту якого, позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що відповідно до договору від 27.03.2015 року на виготовлення та встановлення металопластикових виробів пунктом 3.1 на замовника покладено зобовязання сплатити вартість замовлення у розмірі 8000 грн., та тільки після сплати замовником повної вартості товару виконавець зобовязаний протягом 19 робочих днів виготовити та доставити товар. Ніяких додаткових угод про розстрочку між позивачем та відповідачем не укладалося, а те, що на договорі ручкою написано «розстрочка» слід вважати як попередня оплата товару. Крім того, пунктом 4.1 договору передбачено, що в разі не виконання замовником пункту 3.1 договору справжній договір вважається розірваним, а всі його положення недійсними, а у разі внесення замовником передплати, та в наступному не виконання положення п.3.1 даного договору, то передплата замовнику не повертається. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Також зазначила, що на теперішній час гроші відповідач їй не повернув, вікна не встановив, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України,обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1,2 ст. 651 Цивільного Кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 865 Цивільного Кодексу України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч.2 ст. 870 Цивільного Кодексу України якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 4 Закону України «Про захист споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; Відповідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Пунктом 12 ст.10 Закону України «Про захист споживачів» передбачено, якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв'язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей ЦК, а також з умов укладеного сторонами договору. Судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Неустойка, передбачена ст.8 Закону, застосовується в разі пред'явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв'язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Сплата неустойки (штрафу, пені), як і відшкодування збитків, коли при цьому не порушується питання про розірвання договору, не звільняє виготівника (виконавця, продавця) від виконання зобов'язання в натурі. В судовому засіданні встановлено, що 27 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на виготовлення та установку ПВХ конструкції. Згідно п.2.1. Договору вартість виробу складає 8000 грн. Відповідно до п. 3.1 договору замовник зобовязаний сплатити вартість замовлення в розмірі 8000 грн. Згідно п. 3.2 договору після виконання п. 3.1 виконавець зобовязується виготовити та доставити вироби протягом 19 робочих днів. Відповідно до п. 4.1 договору в разі невиконання замовником пункту 3.1, договір вважається розірваним. В разі внесення замовником передплати та в подальшому невиконання п. 3.1 договору, передплата замовнику не повертається. Згідно п. 4.2 договору в разі невиконання виконавцем п. 3.2 договору з власної вини, виконавець зобовязаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочки. Позивачем було сплачено кошти у розмірі 3081 грн., 1000 грн. та 200 грн., залишок складає 3719 грн., що підтверджується договором від 27 березня 2015 року (а.с.8). Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами, відповідачем на договорі власноруч написано «розстрочка на 3 місяці», та зазначені внесення грошових коштів позивачем на суми 3081 грн., 1000 грн. та 200 грн., залишок 3719 грн. Позивачем 09 червня 2015 року на адресу відповідача була направлена заява-претензія щодо виконання умов договору відповідачем, яка була отримана 10.06.2015 року (а.с.9,10). Відповідно до копії договору на а.с.29 відповідачем власноруч зазначено, що загальна вартість договору 8000 грн., сплачено всю суму 16 вересня 2015 року, але немає жодної позначки щодо повідомлення позивача, про істотне зростання вартості робіт (послуг), ніж можна було очікувати під час укладення договору. Згідно заяви позивача від 26.11.2015 року на теперішній час гроші відповідач їй не повернув, вікна не встановив, на телефонні дзвінки не відповідає. Крім того, в договорі від 27 березня 2015 року не зазначено строки сплати замовником вартості замовлення, а лише передбачено, що в разі виконання пункту 3.1 виконавець зобовязується виготовити та доставити вироби протягом 19 робочих днів. Тому суд вважає за необхідне вимоги про стягнення неустойки за невиконання відповідачем умов договору станом на 27 жовтня 2015 року задовольнити, а саме за 13 днів, що складає: 8000 х 0,1% х 13 = 104 грн. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, та стягнення матеріальних збитків, викладені в заяві про зміну позовних вимог, підлягають задоволенню в повному обсязі та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею кошти за договором № б/н від 27 березня 2015 року на виготовлення та встановлення металопластикових виробів в сумі 8000 грн. а також пеню у розмірі 104 грн. Також відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.ст. 4, 5 Закону України Про судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved