Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON] є спадкоємницею за законом майна [PERSON], який помер [INFO]. До смерті [PERSON] позивач проживала з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 5 років. Після смерті вказаної особи у Сьомій Київській державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа. Протягом 6 місяців було з'ясовано, що за отриманням спадкового майна до вказаної нотаріальної контори звернулись окремо один від одного з заповітами [PERSON] від 16.01.2006 року та [PERSON] від 18.01.2006 року. Оскільки заповіт на ім'я [PERSON] має більш пізнішу дату, тому вказаним відповідачем було винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року було встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 5 років та визнано недійсним заповіт від 18.01.2006 року, складений [PERSON] на користь [PERSON] Однак 3.08.2009 року [PERSON] отримала від Сьомої Київської державної нотаріальної контори постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та роз'яснення від 29.07.2009 року. Як вбачалось зі змісту постанови підставою відмови у вчиненні нотаріальних дій була відсутність спадкової справи на майно [PERSON], оригінал якої знаходився у Дніпровському районному суді м. Києва. Після повернення спадкової справи 24.12.2016 року позивач повторно подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй знову було відмовлено, а у відповіді від 24.01.2017 року зазначено, що судові рішення скасовані іншими судовими рішеннями і інструкція про вчинення нотаріальних дій втратила свою чинність. Таким чином, Сьома Київська державна нотаріальна контора порушує права позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а також на розпорядження майном померлого [PERSON] Тому просять визнати відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною та зобов'язати вказаний нотаріальний орган видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Представник відповідача Сьомої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але у направлених до суду запереченнях відповідач позов не визнав, пояснивши, що спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] була заведена на підставі заяви [PERSON], який надав заповіт від 16.01.2006 року, однак згодом у реєстрі з'явилась інформація про заповіт, посвідчений [PERSON] на ім'я [PERSON], який також надіслав поштою заяву про прийняття спадщини. Крім цих двох заяв були заяви від [PERSON], яка стверджувала, що проживала однією сім'єю з померлим без реєстрації шлюбу понад 5 років, а також заява [PERSON], який вказував про заповідання йому [PERSON] квартири останнього, але ні заповіту, ні реєстрації такого заповіту у спадковому реєстрі не було. Безпосередньо [PERSON] ніяким чином не довела свою причетність до померлого [PERSON] Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2006 року про встановлення факту спільного проживання було скасоване ухвалою того ж суду від 13.03.2007 року. Крім того, на майно померлого судом було накладено арешт, наявність якого не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину (т.1, а.с.60). Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кривовяз О.В. у судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що [PERSON] стверджує, що проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] з 2001 року по [INFO], по день його смерті. Однак на час її звернення до Сьомої Київської державної нотаріальної контори на квартиру померлого був накладений арешт, що виключає видачу свідоцтва, який не скасований і до цього часу, а також рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року, яке опосередковано підтверджувало факт спільного проживання позивача з померлим, було скасоване ухвалою від 13.03.2012 року. Тому завідувач Сьомої Київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., відмовляючи [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, діяла законно, обґрунтовано і в межах чинного законодавства. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ч.2, ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як передбачено ч.1, ст.3 Закону України „Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частина 1, ст.5 цього ж Закону зазначає, що нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. За змістом ст.7 Закону України „Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], яке було видане 24.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (т.1, а.с.6, зворот. бік). Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. 4.05.2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про те, що померлий [PERSON] залишив заповіт на його ім'я, посвідчений приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Копейчиковим І.В. від 16.01.2006 року і зареєстрований у реєстрі за №05 (т.1, а.с.81). За змістом цієї заяви [PERSON] просить видати на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т.1, а.с.75). На підставі даної заяви Сьомою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №448 на майно померлого [INFO] [PERSON] (т.1, а.с.74 - т.2, а.с.73). 19.07.2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON], яка була посвідчена 15.07.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І. і зареєстрована у реєстрі за №2191 про те, що вона прийняла спадщину на майно померлого [PERSON], просить видати свідоцтво про право на спадщину, документи, що стосуються оформлення її спадкових прав, а також додаткові відомості щодо вирішення питання спадкування, нею будуть надані пізніше (т.1, а.с.75, зворот. бік). Крім того, 20.07.2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про те, що померлий [PERSON] залишив заповіт на його ім'я і просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, не надаючи безпосередньо самого заповіту (т.1, а.с.77, зворот. бік). Також у своїй заяві [PERSON] зазначає, що документи, необхідні для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про спадщину, будуть надані ним додатково. Також, в листопаді 2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON], яка була посвідчена 1.11.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. і зареєстрована у реєстрі за №6206 про те, що померлий [PERSON] залишив заповіт на його ім'я від 18.01.2006 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області Веремій Н.М. 20.02.2006 року і зареєстрований у реєстрі за №03 (т.1, а.с.82), він прийняв спадщину, просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, документи, що необхідні для одержання свідоцтва про право на спадщину, будуть надані ним додатково (т.1, а.с.79). За правилами ч.2-4, ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. На підставі ст.1254 ЦК України постановою Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 6.03.2007 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] [PERSON] було відмовлено, оскільки його заповіт був датований 16.01.2006 року, а заповіт [PERSON] виданий 18.01.2006 року. Таким чином, заповіт виданий на ім'я [PERSON] скасовує попередній заповіт виданий на ім'я [PERSON] і не відновлює його дію. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року було визнано недійсним заповіт [PERSON] складеного на ім'я [PERSON], посвідченого 20.02.2006 року секретарем виконавчого комітету Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області Веремій Н.М. (т.1, а.с.11-12). В даному тексті рішення суд вказав, що [PERSON] спільно проживала з [PERSON] однією сім'єю протягом 5 років. Однак рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2014 року колегія суддів спростувала даний преюдиційний факт, зазначивши, що [PERSON] повинна була надати рішення суду, що вступило в законну силу, яке б вже встановило такий факт або надати докази такого спільного проживання понад 5 років до смерті [PERSON], що нею не було здійснено. За таких обставин Апеляційний суд м. Києва зробив висновок, що [PERSON] не набула права на спадкування на майно померлого згідно ст.1264 ЦК України як спадкоємець четвертої черги (т.2, а.с.43-45). 30.07.2006 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою було направлено звернення до [PERSON] про відсутність на його ім'я заповіту від імені [PERSON] в Єдиному спадковому реєстрі заповітів і надання нотаріально посвідченої заяви про прийняття спадщини (т.1, а.с.88, зворот. бік). Однак на день розгляду даної справи [PERSON] не надав вказаному відповідачу ні належно оформленої заяви, ні заповіту. Як наголошував п.5, ч.1, ст.273 ЦПК України (в редакції від 18.07.1963 року №1501-06 зі змінами та доповненнями від 17.02.2000 року) суд розглядає справи про встановлення: перебування у фактичних шлюбних відносинах у встановлених законом випадках. За приписами п.5, ч.1, ст.256 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року № 1618-IV, який був чинним до 15.12.2017 року) суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Таким чином, законодавець визначив, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, включаючи і для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, може бути встановлено виключно в судовому порядку. 18.08.2006 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по 2006 рік (т.1, а.с.87). 10.01.2007 року до Дніпровського районного суду м. Києва звернулась з заявою [PERSON], якою просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2006 року, мотивуючи її тим, що за життя 14.01.2006 року [PERSON] продав, а вона придбала квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі-продажу квартири в присутності свідків (т.1, а.с.98-100). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2007 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2006 року було скасоване за нововиявленими обставинами (т.1, а.с.118, зворот. бік; т.2, а.с.46). Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2010 року позову заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-тя особа: Управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання заповітів недійсними було залишено без розгляду у зв'язку з неявкою тричі позивача [PERSON] до суду (т.1, а.с.209). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6.04.2011 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2010 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд (т.1, а.с.235). І ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2011 року позовну заяву [PERSON] було повторно залишено без розгляду на підставі п.3, ч.1, ст.207 ЦПК України (т.1, а.с.243). Також 12.06.2013 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва заяву [PERSON] до Київської міської ради, [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу було залишено без розгляду на підставі наявного спору про право (т.2, а.с.52). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.10.2013 року ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2013 року була залишена без змін (т.2, а.с.53). За змістом положень ч.1, ст.66 Закону України „Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1, ст.68 Закону України „Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. 14.08.2006 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Шапрана В.В. в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу недійсним було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності померлому [PERSON] (т.1, а.с.94; т.2, а.с.32). Дана ухвала була внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 15.08.2006 року о 17-00 годин (т.1, а.с.95). Крім того, 12.11.2010 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Антипової Л.О. в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-тя особа: Управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання заповітів недійсними було також накладено арешт на ту саму спірну квартиру (т.2, а.с.21). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, за змістом витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 5.12.2007 року обидві ухвали Дніпровського районного суду м. Києва, якими було накладено арешт на спірну квартиру, є зареєстрованими в даному реєстрі і не скасовані іншим судовим рішенням (т.2, а.с.82-83). Згідно ч.4-5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як встановлено судом, позивач [PERSON] неодноразово зверталась до Сьомої Київської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. Однак їй було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.07.2009 року з роз'ясненнями (т.1, а.с.14) і листом відповідача від 29.12.2016 року (т.1, а.с.17). Нотаріус Конончук Т.В. посилалась на відсутність спадкової справи, яка була витребувана судом, та відсутністю рішення суду, що вступило в законну силу, яке б встановлювало факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по 2006 рік. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що дії Сьомої Київської державної нотаріальної контори у відмові [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [PERSON] є законними і обґрунтованими, оскільки позивач не надала судового рішення, яке б вступило в законну силу, про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по 2006 рік, а також наявні у Єдиному реєстрі дві ухвали суду про накладення арешту на спірну квартиру не дають права на видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed