Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивачка звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачки, у якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові зобовязання у сумі 12 771,65 гривень та судові витрати. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, вивчив матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає позов обґрунтованим, доведений та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь позивачки суму боргу у розмірі 15 986,00 грн. стягнуто з [PERSON] судовий збір у розмірі 174,34 грн. Рішенням суду було встановлено, що 25 березня 2013 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 2 000,00 доларів США, що в еквіваленті при перерахуванні на гривню у вказану дату складало 16 300,00 гривень, на підтвердження чого [PERSON] надала розписку, згідно з якою з 20.03.2013 року на 1000 доларів США нараховуються 2% річних. Судом також було встановлено, що на час ухвалення рішення суду 25 листопада 2013 року борг [PERSON] не повернула, тому позов про стягнення боргу був задоволений. Таким чином, суму боргу, що підлягає стягненню суд перерахував в національну валюту України - гривню на день постановлення судом рішення за курсом НБУ (100 доларів США дорівнює 799,3000 гривень). 18.05.2015 року було винесено заочне рішення, яким задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] грошові зобовязання у розмірі 12\~771,65 грн. Зазначене рішення було винесено на підставі доказів наданих позивачкою. Ухвалою від 29.03.2016 року заочне рішення від 18.05.2015 року скасоване у звязку з наданими [PERSON] доказами щодо виконання рішення суду від 25.11.2013 року у повному обсязі. Згідно ст. 10 Цивільного процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно частини першої ст. 50 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування". Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої, другої ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні відповідачкою [PERSON] були надані докази, що [PERSON] повністю розрахувалася в серпні 2014 роки, про що свідчать квитанції про сплату від 26.11.2013 року на суму 174,34; квитанція від 27.08.2014 року на суму 4440,0; квитанція від 22.08.2014 року на суму 11 600,34 грн., що разом складає 174,34 + 4440,00 + 11600,34 = 16214,68 грн., крім того на рахунок Першого приморського відділу ДВС було відраховано: 10.2014 р. - 223,59 грн., 11.2014 року - 223,59 грн., 12.2014 року - 223,59 грн., 01.2015 року - 223,59 грн., 02.2015 року - 223,59 грн., 03.2015 року - 223,59 грн., 04.2015 року - 223,59 грн., 05.2015 року - 223,59 грн., 06.2015 року - 47,31 грн. Таким чином, на момент подання позовної заяви до суду відповідач повернула борг в повному обсязі. Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті (гривні), норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошових зобов'язань, які визначені договорами в гривні (рішення ВСУ від 24.03.2010 у справі №6-4599св07)». Таким чином, не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про стягнення індексу інфляції, так як сума боргу була в іноземній валюті. Щодо стягнення різниці між курсом валют на момент винесення рішення та його виконання, то ці позовні вимоги також задоволенню не підлягають, так як у мотивувальній частині рішення Приморського суду від 25. 11. 2013. по справі № 522/1939/13 ц в 2 абзаці «Суд перераховує суму боргу в гривню за курсом НБУ на момент винесення рішення, а не на день виконання рішення як того просить [PERSON]І.». Таким чином в суді вже розглядалась подібна позовна вимога, в якій було відмовлено [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed