Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем шлюб укладено 12 липня 2013 року та зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 74. Від даного шлюбу в них народилася одна дитина: донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею, спору про її виховання немає. Сімейне життя з відповідачем не склалось, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Кожен з них має зовсім протилежні погляди на шлюб та сім`ю, в зв`язку з чим, між ними часто виникають непорозуміння та сварки, що в свою чергу призвело до стійкого розладу подружніх стосунків. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає недоцільним та неможливим, примирення не бажає, а тому, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. Відповідач [PERSON] надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що викладене в позовній заяві є надуманим та не відповідає реальним обставинам. З моменту створення сім`ї всі його дії спрямовані на створення комфортних умов для дружини, забезпечення матеріального благополуччя, зміцнення здоров`я дружини та доньки, забезпечення належних умов для фізичного та духовного розвитку дитини, в зв`язку з чим, він змушений виїзджати за кордон на заробітки. Позовні вимоги не визнав та розірвання шлюбу не бажає, позаяк вважає, що шлюб можливо зберегти. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2021 року, з метою збереження сім`ї, надано сторонам строк для примирення терміном на один місяць та провадження в справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2021 року відновлено провадження у даній цивільній справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, та пояснила, що за наданий судом строк на примирення вони не примирилися, на розірванні шлюбу з відповідачем вона настоює, при цьому підтвердила, що відповідач [PERSON] та [PERSON] , яким подано відзив на позов, є одна й та сама особа, позаяк її чоловік змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гоздо В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши думку позивача [PERSON] , представника відповідача - адвоката Гоздо В.В. та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 74 (а.с.3). Згідно приписів статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв"язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони тривалий час сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають. За наданий строк для примирення сторони не примирилися. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 908,00 гривень.

Outcome: approved