Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що через непорозуміння, спільне життя у сторін по справі не склалося в зв'язку із чим 17.02.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області шлюб між ними розірвано, але відповідач є батьком їх спільного сина - [PERSON], [INFO], який хворіє на бронхіальну астму та алергічний риніт, а тому потребує обов'язкового санаторно-курортного оздоровлення на морі в кліматичних умовах з підвищеним вмістом солей, що підтверджується довідкою лікаря. Відповідач дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку не надає, ніяк цього не обґрунтовуючи. В зв'язку з зазначеним, позивач, уклавши 07.04.2014 року договір про надання туристичних послуг, змушена звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон їх малолітнього сина [PERSON] без згоди та супроводу відповідача для відпочинку. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, та пояснила, що починаючи з 2010 року, з моменту розірвання шлюбу, позивач, в інтересах дитини, намагається дотримуватись рекомендацій лікаря для оздоровлення та відпочинку сина поза межами території України, а відповідач ухиляється в даному випадку від добровільного надання відповідного дозволу на виїзд їх спільної дитини. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову заперечував, вважаючи, що Арабська Республіка Єгипет є небезпечною для дитини країною, як з точки зору його здоров'я, харчування, так і ситуації в країні, а тому не погоджується на відпочинок свого сина за межами України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, за якою обставини встановленні судовим рішенням, що набрало законної сили, доказуванню не підлягають. Як вбачається з положень ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (на далі „Закон"), за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до „Конвенції про права дитини" (прийнята ООН 20.11.1989 року та ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року), у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON], [INFO], є сином сторін у справі, що визнано останніми, а тому доказуванню не підлягає. За рішенням колегії судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 5.03.2014 року у справі № 22Ц-780/1688/2014 року на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 3.12.2013 року за позовом [PERSON] - позивача у зазначеній цивільній справі, до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, що набрало законної сили, [PERSON], син сторін у справі, страждає на бронхіальну астму та алергічний реніт та йому, за станом здоров'я, рекомендовано оздоровлення в кліматичних умовах з підвищеним вмістом солей. З огляду Договору про надання туристичних послуг № 042 від 7.04.2014 року, укладеного між туристичною агенцією «Гермес-тур» ФОП [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої, позивачкою сплачено за надання послуг з бронювання квитків на літак до м. Хургада Арабської Республіки Єгипет, трансферів по України та Єгипту, а також за бронювання готелю для проживання її та її сина [PERSON] на період з 02.06.2014 року до 11.06.2014 року. Таким чином в судовому засіданні не встановлено будь-яких перешкод для відвідування та відпочинку з оздоровленням дитини позивача за межами України, при цьому суд враховує що це буде відповідати її інтересам, а тому перешкоджання в цьому батька дитини є необґрунтованими та позбавляють малолітнього такої можливості. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду його дитини за межі України на відпочинок та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права неповнолітнього підлягають судовому захисту шляхом надання його матері відповідного дозволу. На підставі наведеного та

Outcome: approved