Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач у справі звернулася до суду з позовом до відповідача, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, посилаючись на те, що [PERSON] (надалі - Позивач), від шлюбу з [PERSON] (надалі - Відповідач), має двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] [INFO] та доньку - [PERSON] [INFO]. Починаючи з квітня 2016 року шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем було фактично розірвано. Діти залишилися проживати з матір'ю, та на даний час проживають з нею за адресою: Черкаська обл., м. Шпола, провулок Польовий, буд. 19, індекс 20603, про що свідчить довідка від 17.01.2017 року. Діти відвідують навчальні заклади: син - [PERSON] навчається в 5-М класі Шполянського НВК «Загальноосвітня школа 1-3 ступенів №2 - ліцей», донька - [PERSON] виховується в дошкільному навчальному закладі №5 «Калинка», в групі «Полуничка». Позивач зазначила, що 25 листопада 2016 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі №759/9068/16-ц про розірвання шлюбу. Позов [PERSON] було задоволено в повному обсязі. Шлюб, який було укладено 08.10.2005 року між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, жодної фінансової допомоги на утримання дітей не надає, з дітьми не спілкується та відмовляється брати участь у вирішенні будь-яких юридичних питань, на контакт з Позивачем не іде, на телефонні дзвінки не відповідає. Починаючи з серпня 2016 року Позивачем неодноразово здійснювалися спроби вивезти дітей: сина - [PERSON] [INFO] та доньку - [PERSON] [INFO] за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте Відповідач щоразу необгрунтовано та безпідставно відмовляв в наданні згоди на вивіз дітей за кордон. Проте, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову в оформленні документів Відповідач не наводить, позивач вважає, що така позиція Відповідача і батька дітей: сина - [PERSON] та доньки - [PERSON] шкодить їхнім інтересам та не сприяє їхньому всебічному та гармонійному розвитку. Крім того, 09 жовтня 2017 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог де просить суд, надати дозвіл [PERSON] на тимчacoве багаторазове вивезення за кордон сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] за межі України з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року до Турецької Республіки, з 1 липня 2018 року до 31 серпня 2018 року до країн Європейського союзу, з 15 жовтня 2018 року по 20 листопада 2018 до Арабської Республіки Єгипет, з 21 листопада 2018 року по 20 грудня 2018 року до Об'єднаних Еміратів, з 21 грудня 2018 року по 20 лютого 2019 року до Королівства Таїланд, з 21 лютого по 15 квітня 2019 року до Арабської Республіки Єгипет, з 16 квітня 2019 року по 10 червня 2019 року до Турецької республіки, з 11 червня 2019 року по 15 липня 2019 року до Республіки Болгарії, з 16 липня 2019 року до 15 серпня 2019 року до Республіки Хорватії, з 16 серпня 2019 року по 15 вересня 2019 року до Республіки Чорногорії, з 15 жовтня 2019 року по 20 листопада 2019 року до країн Європейського союзу, з 25 листопада 2019 року по 15 лютого 2020 року до Королівства Таїланд, з 16 лютого 2020 року до 15 березня 2020 року Республіки Туніс, з 16 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року до Арабської Республіки Єгипет, з 1 травня 2020 року до 15 липня 2020 року до країн Європейського Союзу, з 16 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року до Республіки Чорногорії, з 1 жовтня 2020 року по 15 листопада 2020 року до Об'єднаних Арабських Еміратів, з 16 листопада 2020 року по 15 лютого 2021 року до Королівства Таїланд, з 16 лютого 2021 року по 20 березня 2021 року до Республіки Туніс, з 21 березня 2021 року по 25 квітня 2021 року до Арабської республіки Єгипет, з 26 квітня 2021 року по 01 червня 2021 року до країн Європейського союзу. Надати дозвіл [PERSON] на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон - біометричний дитячий закордонний паспорт, без згоди батька для сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві та просили задовольнити позов на підставі письмових доказів долучених до матеріалів справи, пояснень. Відповідач належним чином повідомлений у судове засідання не з»явився заяв про поважні причини неявки до суду не подав, а тому суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності відповідача у порядку ст. 224 ЦПК України. Позивач проти цього не заперечувала. Третя особа, у судове засідання не з»явилася. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Стаття 11 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження із іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Таким чином, задоволення судом вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон можливе лише за відсутності згоди одного з батьків. Судом встановлено, що згідно поданих письмових доказів ( а.с.8,9,10,11,12,13) позивач зверталася до відповідача із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, але відповідач вказне звернення не отримав за підтвердженим місцем реєстрації ( а.с.22), а тому у позивача виникло право на звернення до суду із вказаним позовом. З огляду на вищевикладене, на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказівЮ з урахуванням стану здоров"я дітей та розвитку їх здібностей, суд приходить до висновку, позов доведений та підлягає задоволенню, оскільки підстави на які посилається позивач не будуть суперечити інтересам дітей. На підставі наведеного,

Outcome: approved