Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Фінанс», в якій просить суд визнати недійсним укладений між ними договір фінансового лізингу № 01047 від 05 вересня 2018 року та стягнути з відповідача на його користь 45 000 грн., сплачених за вказаним договором та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 вересня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 01047. Відповідно до умов договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме автомобіль «Renault». На виконання умов договору позивачем було сплачено 45 000 грн. Після сплати цієї суми позивач, ознайомившись з умовами договору, прийшов до висновку, що відповідач ввів його в оману, а договір містить несправедливі умови, предмет договору є неконкретизованим, сторонами не дотримано вимоги щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору. На неодноразові звернення позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Фінанс» відповіді не надало. Вважає укладений між ним та відповідачем договір таким, що порушує його права як споживача. А також такий, що суперечить умовам чинного законодавства та вимогам, що визначають дійсність правочину, що й стало підставою звернення до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглянути за їх відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу\~ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 вересня 2018 року, позивач уклав з ТОВ «Авентус Фінанс» договір фінансового лізингу № 01047, відповідно до умов якого предметом фінансового лізингу є транспортний засіб зазначений у даній статті автомобіль марки «Renault» вартістю 445 900 грн. Відповідно до квитанції від 05 вересня 2018 року № 1/9 позивач сплатив 45 000 грн., на виконання умов Договору лізингу № 01047 від 05 вересня 2018 року. Відповідно до умов Договору повна вартість предмету лізингу складає\~445\~900 грн., авансовий платіж складає 25 %, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. Як вбачається зі змісту п.7.1 договору лізингу, укладеного між сторонами, комісія за організацію договору - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу обов`язкових платежів, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить 10% від вартості предмета Лізингу. Тобто комісія за організацію договору - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору. Вказаний пункт Договору порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі, який згідно\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично є платою за виготовлення стандартної форми договору. Як вбачається із змісту Договору комісія за організацію договору є окремою оплачуваною послугою відповідача. Тому неповернення цих коштів суперечить п. 4 та п.5 ч.3\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно\~ст. 806 Цивільного кодексу України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього\~Закону. У відповідності до\~ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до частин першої, другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР. Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. № 1023-XII\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста\~статті 18 Закону № 1023-XII). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою\~статті 18 Закону № 1023-XII\~є, зокрема, умови договору про: - виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Пунктом 8.3. спірного договору передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору, сторони домовились та беруть на себе зобовязання, підписати новий Додаток №1 до даного договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу, що буде діяти на момент купівлі предмету лізингу Лізингоодержувачем. Крім того, відповідно до п.6.3 спірного Договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Як зазначено у п.8.11 даного Договору дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За змістом частини п`ятої\~статті 11 Закону № 1023-XII\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України\~до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Тому, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Дана позиція суду також висвітлена в постанові Верховного Суду України 16.12.2015 року( справа № 6-2766 цс15). Згідно\~статті 799 ЦК України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 05 вересня 2018 року, укладений між сторонами нотаріально посвідчено не було. Відповідно до частини першої\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом, звужені обов`язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов`язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов`язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов`язання та непропорційно великий розмір штрафу. А також неповернення внесеної ним суми в будь-якому випадку. Навіть при невиконанні лізингодавцем взятих на себе зобов`язань за договором. За наведених обставин суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому в силу вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів»,\~ст. 215 ЦК України\~спірний договір належить визнати недійсним. Приймаючи рішення про визнання спірного договору недійсним, суд також враховує правову позицію, висловлену у постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 р. ( справа № 6-3020 цс15) та від 16.12.2015 року (справа № 6-2766 цс15) , з яких, зокрема, вбачається, що несправедливі умови договору лізингу та відсутність нотаріального посвідчення є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до\~ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь сплачених коштів в сумі 45 000 гривень відповідно до умов спірного договору підлягає задоволенню. Окрім того, позивачем пред`явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., які підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р №4, зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р №5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У зв`язку з чим моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження нормального активного громадського життя, при настанні інших негативних явищ. Статтею 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка може полягати у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у тому числі у зв`язку з відчуттям фізичного болю та страждань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Зіставляючи у сукупності зазначені обставини, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає співрозмірним з урахуванням того, що відповідачем, як стороною\~\~договору фінансового лізингу не було дотримано обов`язків щодо виконання умов надання послуг за даним договором,\~\~з власності позивача вибула відповідна сума грошових коштів, позивач не набув право власності на транспортний засіб на який сподівався, а також те, що Позивач був позбавлений можливості протягом значного періоду реалізувати свої плани за допомогою грошових коштів в розмірі 45\~000 грн., які були сплачені відповідачу, відповідно він, переніс певний дискомфорт життя, моральні страждання внаслідок обману його відповідачем, суд вважає співрозмірною сатисфакцією відшкодування моральної шкоди слід визначити і стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 704,80 грн. за подання позивачем до суду позовної заяви немайнового характеру та за задоволення позовної вимоги майнового характеру 704, 80 грн., а всього 1\~409,60 грн.

Outcome: approved