Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить суд ухвалити рішення про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що згідно рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.10.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.10.2020 року на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час сума аліментів на дитину становить 2300,00 грн. на місяць. Цих коштів не вистачає. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина зріс. Вони з сином проживають в місті Києві в гуртожитку. Вона працює малярем та має мінливий заробіток від 7000,00 грн. до 9000,00 грн. Відповідач працездатний, стан здоров`я дозволяє працювати, тому здатен сплачувати більші аліменти на утримання своєї дитини. Представник відповідача [PERSON] у поданому на адресу суду відзиві щодо задоволення позову заперечує. Вказує, що позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або покращення здоров`я платника або одержувача аліментів. Наголошує, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала прохала їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення представників, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). Малолітній [PERSON] , [INFO] та позивачка [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , але фактично проживають в [ADDRESS] (а.с.6,13). Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду від 23.10.2015 року по справі №577/1450/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду від 16.10.2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7). Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до пункту 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Разом з тим, усупереч вимог статей 12, 81 ЦК України, представник позивача не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України, які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення. Доводи представника позивача про те, що раніше визначеного судом розміру аліментів позивачці не вистачає на утримання дитини, а також те, що відповідач працездатний, суд не приймає до уваги, оскільки такі обставини у відповідності до вимог ст. 192 СК України не є підставою для зміни розміру аліментів. А думка позивача щодо можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання свого сина в більшому розмірі носить характер припущення, так як нічим не підтверджена. Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 № 3, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Законом не визначено мінімальний розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, така визначається судом, проте, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що представником позивача не було доведено погіршення матеріального чи сімейного стану позивача, покращення матеріального чи сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, або виникнення інших обставин, які відповідно до вимог ст. 192 СК України є підставою для збільшення визначеного судом розміру аліментів, тому позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід залишити без задоволення за безпідставністю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed