Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 11873,14 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14.12.2005 року між ПАТ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяла на себе зобовязання по поверненню кредиту, сплаті процентів. Однак позичальник [PERSON] умови укладеної угоди не виконує, порушує договірні зобовязання, в звязку з чим виникла заборгованість станом на 15.11.2017 року в загальній сумі 11873,14 грн. і банк змушений звернутися в суд з позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку з відповідача, а також судових витрат по справі. Представник позивача в судове засідання подав клопотання, в якому позовні вимоги пітримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити, а справу розглянути по суті в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлена завчасно і належним чином, про що свідчать поштові розписки, про причини неявки чи слухання справи в її відсутність заяви суду не подавала. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. За письмової згоди представника позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81,82 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 14.12.2005 року відповідач [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, підписавши заяву № б/н від 14.12.2005 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 3000,00 грн. на платіжну картку із сплатою відсотків 3,0% в місяць за користування кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить собою Кредитний договір, про що свідчить підпис позичальника на Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. У відповідності до умов укладеного договору [PERSON] зобовязана щомісячно в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитом, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітній місяць, сплачуючи всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитом. Кошти Кредитної лінії та власні кошти держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються держателем у субєктів господарювання, та зняття готівки, виконання своїх зобовязань перед банком за цим договором, та вчинення інших операцій, які не заборонені діючим законодавством України. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав і даний факт відповідачем не оспорюється . Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, станом на 15.11.2017 року [PERSON] порушила умови договору, останній платіж здійснила в вересні 2016 року, в звязку з чим заборгованість відповідача по кредитному договору становить загалом 11873,14 грн., з яких: - по тілу кредиту 1414, 70 грн., - заборгованість по відсоткам за користування кредитом 3090,94 грн., - заборгованість за пенею 6325,92 грн. - штраф (фіксована частина) 500,00 грн., - штраф (процентна складова) 541,58 грн. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту по нарахованих відсотках є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно розміру нарахованої пені, то в даному випадку суд прийшов до наступного висновку. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Між тим, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний Суд України, у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі№1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Пунктом 27 абз. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Тобто при вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення. У той же час, відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства України є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Беручи до уваги, що розмір нарахованої неустойки (пені) є значним в співвідношенні до розміру заборгованості по кредиту; що судом не здобуто доказів спричинення позивачу збитків, тому суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшення розміру неустойки до 2000 грн. Стосовно стягнення штрафів суд зазначає наступне. \~\~\~\~ За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. \~\~\~\~ Умовами договору передбачено застосування пені (комісії) як виду цивільно-правової відповідальності та передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов"язань. \~\~\~\~ Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. \~\~\~\~ Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15. \~\~\~\~ Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення штрафів слід відмовити, оскільки одночасне застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення суперечить вимогам закону. Таким чином, слід стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6505,64 грн. заборгованості за кредитним договором, а саме: 1414,70 грн. по тілу кредиту; 3090,94 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом ; 2000,00 грн. нарахованої пені . В решті позову з вищенаведених мотивів слід відмовити. Тому суд, оцінюючи всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути судові витрати по справі, повязані зі сплатою судового збору згідно поданих квитанцій. На підставі наведеного ст.ст. 514, 516, 526, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved