Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У вересні 2020 року на адресу суду за підсудністю з Романівського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що між ним та відповідачем у письмовій формі укладено договір позики. За умовами договору позики, він надав в борг [PERSON] кошти в сумі 1100 доларів США, які остання мала повернути до 15.07.2018. Також, за умовами договору позики [PERSON] взяла на себе зобов"язання по сплаті щомісячних відсотків за користування позикою в розмірі 100 доларів США. Під час неодноразових звернень до [PERSON] сплатити йому грошову заборгованість за договором позики, остання з систематичною періодичністю щоразу оголошувала чергову дату сплати боргу, однак взятих на себе зобов"язань, так і не виконала. Станом на 21.03.2020 термін користування позикою з боку [PERSON] нараховує 21 календарний місяць. Загальна сума заборгованості користування позикою [PERSON] за договором позики становить 3300 доларів США, з яких 1100 доларів США сума самої позики та 2100 доларів США сума процентів по договору. Враховуючи вищевикладене, просить судстягнути з [PERSON] грошову заборгованість за користування позикою за договором позики від 21.06.2018, у сумі 3300 доларів США, що на день подання позовної заяви відповідно до встановленого курсу (27,62 грн. за 1 долар США) Національного банку України є еквівалентом в 91575 грн. та стягнути понесені ним судові витрати в сумі 915,75 грн., а також витрати, які в подальшому будуть пов"язані з розглядом справи по суті, а саме: юридичні, транспортні послуги та інше. Ухвалою судді від 04.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14 год. 01 жовтня 2020 року, яке було неодноразово відкладено. 13.10.2020 позивач [PERSON] надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначає, що у позовній заяві від 02.04.2020 допустив розбіжність в загальній сумі боргу за договором позики на суму в 100 доларів США, а тому просить взяти до уваги, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором позики від 21.06.2018 становить 3200 доларів США, з яких 1100 доларів США сума самої позики та 2100 доларів США сума відсотків за користування позикою. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судові засідання, призначені на 01.10.2020, 27.10.2020, 06.11.2020 та 17.11.2020 не з"явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно оригінала дослідженої в судовому засіданні розписки від 21.06.2018, [PERSON] 15.01.2018 взяла у [PERSON] у позику 1100 доларів США, яку зобов`язалась повернути до 15.07.2018, із виплатою відсотків в розмірі 100 доларів США за кожен місяць користування коштами. 07.03.2020 позивачем на адресу відповідачки було надіслано лист-претензію про сплату боргу в сумі 1100 доларів США та відсотків за кожен місяць користування позикою в сумі 100 доларів США в строк до 20.03.2020. [PERSON] зобов"язалась повернути борг до 05.05.2020. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до частин 2 та 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач на підтвердження укладення з відповідачем договору позики надав суду розписку від 21 червня 2018 року, яка посвідчує передання позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем, що відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України. Натомість, відповідач не надала суду жодного допустимого доказу на підтвердження того, що договір позики вона не укладала, грошей не позичала. При цьому суд враховує, що відповідач договір позики відповідно до положень ст.1051 ЦК України не оспорювала, цей договір недійсним у встановленому законодавством порядку не визнано. Щодо стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквіваленту вказаної суми, суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наведених підстав, суд задовольняє позов [PERSON] та стягує з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 1100 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 17.11.2020 становить 30923,20 грн. Беручи до уваги те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконала, сума позики залишається не повернутою, а тому проценти за користування позикою по 100 доларів США за кожний місяць, які були обумовлені в розписці, враховуючи, що з часу користування позикою і на момент подачі позову до суду - 19.03.2020, пройшов 21 місяць, складають 2100 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 17.11.2020 становить 59035,20 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] . Всього з [PERSON] слід стягнути 3200 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 17.11.2020 становить 89958,40 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 915 грн. 75 коп.

Outcome: approved