Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON], в інтересах [PERSON], номер платника податків [NUMBER], яка зареєстрована за адресою [ADDRESS], звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], [PERSON], номер платника податків [NUMBER], приватного нотаріуса КМНО Солонець Тамари Миколаївни. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказував, що 17.12.2003 року [PERSON], номер платника податків [NUMBER], було придбано квартиру [ADDRESS], згідно Договору купівлі-продажу квартири , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Качельніковим С.В. за реєстровим номером 8902, та зареєстрованої в БТІ 18.12.2003 року за реєстровим №30528. Позивач вказує, що з моменту придбання та державної реєстрації права власності на вказану квартиру вона нею добросовісно володіла та користувалася, оформлювала документи щодо зміни функціонального призначення квартири, у зв»язку із чим розпочала підготовку документів для переобладнання квартири на нежитлову, що підтверджується наданими до позовної заяви доказами. Вказувала, що із важкою хворобою матері вона була змушена на деякий час залишити територію України та переїхати в м. Пермь, Російської Федерації, де проживає її матір для догляду за нею де зараз працює і проживає. Позивач вказувала, що 07.10.2014 року до неї подзвонили друзі, яких вона просила доглядати за квартирою [ADDRESS],що в цій квартирі знаходяться сторонні люди, які ніби то 02.10.2014 року купили вказану квартиру, та показали Договір купівлі- продажу квартири від 02.10.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Солонець Т.М., за реєстровим №1197. Позивач повідомила, що не мала права відчужувати вказану квартиру, Договір купівлі-продажу квартири від 02.10.2014 року з відповідачем [PERSON] не укладала, та фізично не могла його укласти оскільки перебувала в цей час за межами України. Позивач також вказувала,що сторона, яка виступила продавцем її квартири, має з позивачем однакові прізвище,ім»я по батькові, але різні дати народження, різні місця проживання та реєстрації та різні номери ідентифікаційних номерів. Позивач вказує, що приватним нотаріусом КМНО Солонець Т.М. в оскаржуваному договорі купівлі продажу від 02.10.2014 року було внесено неправдиві відомості, а само, що право власності на квартиру [ADDRESS], за [PERSON] у БТІ зареєстровано за номером 30527, що не відповідає дійсності, оскільки право власності зареєстровано в БТІ 18.12.2003 року за реєстровим №30528, тобто посвідчено Договір купівлі-продажу квартири від 02.10.2014 року на підставі сфальсифікованого Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від17.03.2003року, оскільки у даному договорі наявний реєстровий напис на правовстановлюючому документі, в якому зазначено реєстровий №30527, що не відповідає дійсності замість правильного номеру 30528. Позивач також вказувала, що з приводу неправомірних дій невстановлених осіб щодо шахрайських дій щодо її квартири вона звернулася до правоохоронних органів. Позивач посилаючись на вимоги ст.41 Конституції України,ст.ст. 203,215,216,317,229,230,391,392,387,658 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02.10.2014 року укладений між [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER]) та [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER]), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Солонець Т.М. за реєстровим №1197. Застосувати наслідки недійсності правочину зоов»завши [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER]) провернути позивачу [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER]) належну їй квартиру [ADDRESS]. Визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за позивачкою позивачу [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER]). Усунути перешкоди позивачу [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER]) з квартири [ADDRESS]. Вселити [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) у належну їй квартиру [ADDRESS], стягнути судові витрати. Згідно Ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2015 року, яка набрала законної сили, провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, в частині позовних вимог до Реєстраційної служби Головного управління юстиції м. Києва про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень; про скасування державної реєстрації права власності на квартиру та зобов"язання вчинити дію - закрито. В судовому засіданні позивач, представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обґрунтування викладені у позовній заяві, з посиланням на норми чинного законодавства України вказані у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON], та її представники позов не визнали, ( а.с.76-81 т1,167-169 т.2), вказували, що відповідач є добросовісним набувачем майна, вказували, що позивачем та її представниками помилково обраний спосіб захисту порушеного права щодо вимог про визнання договору недійсним та застосування реституції. Вказували, що ст. 216 ЦК України передбачені загальні наслідки недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Також вказували, з посиланням на ч.1 ст.388 ЦК України, що добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли це майно придбано не безпосередньо у власник, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. Вказували, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму передбаченого ст.ст. 215,216, ЦК України та у разі встановлення речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов»язальний спосіб захисту. У зобов»язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Відповідач : Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївна подала до суду пояснення ( а.с.160 т.1) просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON], проти вимог позову заперечувала, повідомила суд, що не укладала із [PERSON] спірний Договір купівлі-продажу квартири від 02.10.2014 року, такий договір не підписувала та не була присутня при його посвідчені, що так само підтвердила відповідач [PERSON], до вказаних обставин суд застосовує вимоги ч.1 ст. 61 ЦПК України, що свій паспорт та ідентифікаційний код нікому не передавала для оформлення спірного правочину. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються нормами Цивільного кодексу України ( редакції 2004 року). Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі встановив наступне. Судом встановлено, що17.12.2003 року [PERSON], номер платника податків [NUMBER], було придбано квартиру [ADDRESS], згідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Качельніковим С.В. за реєстровим номером 8902, та зареєстрованої в БТІ 18.12.2003 року за реєстровим №30528 ( а.с. 19т.1). Судом встановлено, що позивач з моменту придбання та державної реєстрації права власності на вказану квартиру вона нею добросовісно володіла та користувалася, оформлювала документи щодо зміни функціонального призначення квартири, у зв»язку із чим розпочала підготовку документів для переобладнання квартири на нежитлову в період 2003-2006рр, що підтверджується наданими до позовної заяви доказами ( а.с.20-24,55-95 т.1). Позивачем не подано до суду докази, також не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України про те, що особисто вона добросовісно володіла та користувалася квартирою [ADDRESS] за період 2006-2014рр, та яка весь цей час перебувала у її володінні та користуванні. Судом встановлено, що позивачка у спірній квартирі з 2003 року не проживала, що зареєстрована за адресою [ADDRESS], що у спірній квартирі зламано внутрішні стіни ( а.с.82-83 т.1), позивач не надала суду докази про її місце проживанні в м. Києві за вказаний період та місце її роботи в Україні за цей період. Судом встановлено, що за спірною квартирою наглядали її друзі, особи яких судом не встановлено, та не повідомлено позивачем, які сплачували комунальні послуги за спірну квартиру, за рахунок грошей які вона їм надсилала ( а.с.71-98 т.2). Належні та допустимі докази про володіння та користування спірною квартирою [ADDRESS] за період 2006-2014рр суду позивач не надала. Також повідомила, що правоустановлюючі документи на спірну квартиру нікому не передавала. Судом встановлено,що 07.10.2014 року позивач довідалася від друзів, яких вона просила доглядати за квартирою [ADDRESS],що в цій квартирі знаходяться сторонні люди, які ніби то 02.10.2014 року купили вказану квартиру, та показали Договір купівлі- продажу квартири від 02.10.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Солонець Т.М., за реєстровим №1197. Судом встановлено, що позивач не мала наміру відчужувати вказану квартиру, Договір купівлі-продажу квартири від 02.10.2014 року з відповідачем [PERSON] не укладала, та фізично не могла його укласти оскільки перебувала в цей час за межами України., про що надала докази ( а.с.170 т.2). Судом встановлено, що сторона, яка виступила продавцем її квартири [PERSON]( ідентифікаційний номер [NUMBER]), також не була продавцем спірної квартири, оскільки невідомі особи скористалися підробленим її паспортом з ідентифікаційними відомостями серії та номеру паспорта відповідача [PERSON]та її ідентифікаційним номером [PERSON] , в паспорт серії [NUMBER] ( а.с.52) який належить відповідачу [PERSON] по підробленому паспорту такої же серії та номеру ( а.с.53) де міститься фото невідомої особи, сторінки паспортів ( а.с 52-53 т.2) в оформленні є відмінними ( друкований та рукописний текст) та який був використаний для оформлення Договору купівлі-продажу спірної квартири 02.10.2014 року, а тому має із позивачем однакові прізвище, ім»я по батькові, але різні дати народження, різні місця проживання та реєстрації та різні номери ідентифікаційних номерів. Судом встановлено, що приватним нотаріусом КМНО Солонець Т.М. в оскаржуваному договорі купівлі продажу від 02.10.2014 року було внесено неправдиві відомості, а само, що право власності на квартиру [ADDRESS], за [PERSON] у БТІ зареєстровано за номером 30527, що не відповідає дійсності, оскільки право власності зареєстровано в БТІ 18.12.2003 року за реєстровим №30528., тобто посвідчено Договір купівлі-продажу квартири від 02.10.2014 року на підставі сфальсифікованого Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.03.2003 року, оскільки у даному договорі наявний реєстровий напис на правовстановлюючому документі, в якому зазначено реєстровий №30527. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] в цьому випадку спірну квартиру придбано не безпосередньо у власника - позивача [PERSON]( ідентифікаційний номер [NUMBER]), у якої квартира вибула із володіння згідно п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України., а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, особу якої не встановлено, а тому наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] ( а.с.121т2), який повідомив,що проживає у [ADDRESS], який є сусідом позивача, та повідомив, що спірна квартира була розвалені і середини десь з 2000 років. Згідно висновку експертів від 09.12.2016 року ( а.с.142-158 т.2) не можливо встановити чи виконано підпис позивача [PERSON]( ідентифікаційний номер [NUMBER]),в оригіналі Договору купівлі-продажу квартир від 02.10.2014 року позивачкою або іншою особою. Встановлено, що бланк Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.12.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Качельніковим С.В. та знаходиться в архіві приватного нотаріуса КМНО Солонець Т.М. та бланк на якому виконаний Договір купівлі-продажуквартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом КМНО Качельніковим С.В. за реєстровим №8902, що знаходиться у позивача [PERSON].( ідентифікаційний номер [NUMBER]) є відповідними зразками аналогічних нотаріальних бланків нотаріальних документів, виготовлених на підприємстві «ДП»ПК»Зоря», яке здійснює їх випуск. Час виконання реквізитів договору купівлі-продажу квартири від 17.12.2003 року (текст, підписів, рукописних записів, відтисків печаток і штампів) не є відповідними даті « сімнадцяте грудня дві тисячі третього року» вказаний у ньому. Матеріали з яких виготовленні бланк Договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] позначеного як об'єкт 2 та бланк Договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 17.12.2003 року, позначеного як об'єкт 3 ( типографські фарби, папір та голографічні елементи, крім елементу в місці розташування знаків позначення серії та номеру «ВВА №468252» бланку Договору-об»єкту 2 мають відповідну спільну родову приналежність. Матеріали з яких виготовлені захисні плівки, нанесені на бланках об'єктів 2і3 в місці розташування знаків позначення серії та номеру «ВВА №468252» і фарби, котрими виконані знаки цих позначень не мають спільної родової приналежності. А тому суд дійшов висновку, що права позивача [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER])., яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму передбаченого ст.ст. 215,216, ЦК України, оскільки судом встановлено речово-правові відносини,то до таких відносин не застосовується зобов»язальний спосіб захисту. У зобов»язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, згідно п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 року по справі № 6-2069цс16. Судові витрати у порядку ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають .

Outcome: dismissed