Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У вересні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позивач вказує, що 06.02.2004 між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований в Відділі державної реєстрації цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 118 від 06.02.2004. В шлюбі народилась донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З 2013 року між подружжям почали виникати постійні конфлікти, сварки. Позивач вказує, що сімейні відносини з відповідачем погіршились, вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Виникли непорозуміння, що фактично призвели до припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. В тому числі між сторонами не досягнуто згоди про розмір матеріального забезпечення доньки. З огляду на викладене позивач, просить стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 6000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 04.10.2019 відкрито провадження по справі. Ухвалою підготовчого судового засідання від 02.12.2019 справу призначено до розгляду по суті на 02.12.2019. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі позивача. Відповідач в судовому визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення аліментів пояснив наступне. З жовтня 2014 року сторони не проживають разом. Разом з тим, відповідач продовжує піклуватись про доньку та її матеріально забезпечувати. Купує одяг, подарунки, раз на рік з дочкою відпочиває. Відкрив донці депозитний рахунок «Джуніор» в Приватбанку, який поповнює на 100-200 грн. раз на тиждень. Вважає справедливим сплачувати 4000 грн., що становить подвійний прожитковий мінімум на дитину. Крім того бажає, окрім аліментів, самостійно надавати кошти доньці, купувати подарунки та брати участь у її матеріальному забезпечення. Вивчивши матеріали цивільної справи,заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06.02.2004 в Відділі державної реєстрації цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 118 від 06.02.2004. В шлюбі народилась донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Як зазначає Позивач, сімейні відносини з відповідачем погіршились. Вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Виникли непорозуміння, що фактично призвели до припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, а також зважаючи на обставини, які склалися на даний час між сторонами, беручи до уваги викладену позивачем та відповідачем позицію по справі, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачемфактично розпалася, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім`ю не можливо. Суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позовні вимоги про розірвання шлюбу такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів слід зазначити наступне. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та вихованню дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у шлюбі з 06.02.2004, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 118 від 06.02.2004. В шлюбі народилась донька, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивач вказує, що їх спільна з відповідачем донька перебуває на її повному утриманні, в зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 6000 грн. Відповідач при визначенні розміру аліментів на утримання дитини позов визнав на суму 4000 грн. враховуючи положення 182 СК України. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини що перебуває на її утриманні. Визнаючи позов частково на суму 4000 грн. відповідач вказує на те, що офіційно не працює, при цьому завжди готовий матеріально забезпечувати доньку на належному рівні. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. ст.180,191 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обстави, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення аліментів, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 p. у справі № 6-143цс13. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 дo 18 рокiв: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Суд аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дитини та спосіб її життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я, матеріальне становище сторін, потребу дитини в одержанні аліментів, стан здоров`я дитини, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, завищеним, таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи ті обставини, що позивач не працює, та той факт, беручи до уваги вік дитини, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини щомісячно в сумі 4000 з усіх видів доходу відповідача, з дня подачі позову до суду, до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи даний розмір аліментів, суд враховує прожиткових мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 грудня - 2218 грн. Втім, враховуючи визнання в цій частині позовних вимог відповідачем на суму 4000 грн., суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на дитину в сумі 4000 грн., що майже вдвічі перевищує розмір прожиткового мінімуму на дитину. Крім того, враховуючи вищевикладені обставини, суд зауважує, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі 4000 грн. щомісячно будуть достатніми для матеріального забезпечення [PERSON] і відповідають принципу рівноправності визначених обов`язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її розвитку. Крім того, позивачка не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та навчання дитини в порядку статті 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, судовий збір в розмірі 768.40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial