Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами було укладено 26.04.2012 року. Подружнє життя у сторін не склалось через різні погляди на життя, внаслідок чого подружні відносини між ними припинені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2018 року. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Позивач вказує, що [PERSON] приховує свої доходи, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї на його утриманні не має, стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. В той же час дитина відвідує ДНЗ №23 ВМР та займається футболом, які потребують щомісячної оплати. Крім того [PERSON] потребує купівлі одягу, взуття, продуктів харчування, шкільного приладдя, іграшок, у випадку хвороби - ліків, забезпеченням яких займається мати. Витрати за комунальні послуги [PERSON] здійснює самостійно, на її прохання розподілити витрати пов'язані з навчанням дитини відповідач ігнорує. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути на її користь з [PERSON] на утримання [PERSON] щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, а також щомісячно 2000 гривень для оплати навчання та додаткових витрат на дитину. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві просила суд задовольнити її позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти обов"язку забезпечувати сина, про те вказав, що не впевен, що в подальшому зможе виплачувати аліменти в розмірі, які вказані позивачем. Відповідач не заперечвав проти розвитку здібностей сина в частині заняття спортом. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.04.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.12.2017 року (на 11 а.с.). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (на 10 а.с.) [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.09.2012 року (на 3 а.с.). Відповідно до довідки квартального комітету «Димитрівський» №110 від 17.01.2018 року [PERSON] разом із своїм сином [PERSON], [INFO], проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідчень сусідів дитина проживає разом із матір'ю і знаходиться на її утриманні (на 4 а.с.). Згідно довідки № 73 виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад №23 Вінницької міської ради» 22.01.2018 року [PERSON] за період з січня 2017 року по січень 2018 сплатила 4124,55 гривень за харчування [PERSON], що відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад №23 Вінницької міської ради» (на 5 а.с.). Відповідно до додаткових угод до договору про надання послуг від 01.01.2017 року та від 01.01.2018 року [PERSON] вносила 01.01.2018 року, 01.02.2018 року, 01.10.2017 року, 01.11.2017 року кошти у розмірі 500 грн для продовження строку основного договору (на 6 а.с.). Як вбачається з квитанцій наданих [PERSON] вона купує дитині продукти харчування, іграшки, шкільне приладдя та ліки (на 12-45 а.с.). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз'ясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 СК України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України № 2246-VІІІ від 07.12.2017 року «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1860 гривень. Положенням ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, вік та стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, розмір мінімального прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. Ураховуючи встановлені судом обставини про матеріальний стан відповідача, розмір витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти в розпорядження позивача, на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, починаючи стягнення з 16.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача щомісячно додаткових витрат для навчання, суд вважає, що вказані вимоги в ході судового розгляду справи підлягають до задоволення частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, суд може стягнути додаткові витрати з платника аліментів. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких встановлений ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно додаткових угод ( на а.с. 6) ФОП [PERSON] надавав послуги згідно укладеного раніше договору з [PERSON] , а остання сплачувала 500 грн в жовтня, листопаді, грудні 2017 року, січні 2018 року та зайняття [PERSON] футболом. Відповідач не заперечував проти вказаних фактів та потреби дитини в зайнятті спортом ( футболом) для належного розвитку. Позивач не надала документів укладення договору на наступний термін, доказів необхідності додаткових витрат для оплати навчання чи інший розвиток здібностей дитини. Тому суд прийшов до висновку, що підлягає стягненню з відповідача лише понесена і належно підтверджена сума додаткових витрат, оскільки за змістом норм ст. 3, 15 ЦПК України об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом. На даний час є припущенням, що позивач буде нести в майбутньому витрати на навчання сина, а отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок додаткових витрат на дитину сума у розмірі 2000 гривень, а в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на майбутнє слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень так як позивач при подачі позову була звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Outcome: partial