Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту № Ф060050К від 31.01.2006 року, укладеного між позивачем та відповідачем - [PERSON], у розмірі 14608 грн. 64 коп., з яких: 9041 грн. 15 коп. - заборгованість за кредитом; 4893 грн. 31 коп. - заборгованість за відсотками; 559 грн. 56 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 114 грн. 62 коп. - інфляційні витрати за відсотками, посилаючись на порушення боржником своїх зобов'язань за цим договором. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 14421 грн. 43 коп.. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі внаслідок пропущення позивачем строку позовної давності звернення до суду, відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 266, 267 ЦК України. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 31 січня 2006 року, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № Ф060050К, за яким остання отримала кредит у сумі 1514000 грн. під 16 % річних з терміном повернення 30 січня 2013 року, згідно з уточненим розрахунком заборгованість відповідача за вищевказаним договором становить 14421 грн. 43 коп.., останній платіж нею здійснено 06.01.2011 року. Між сторонами кредитного договору в силу його умов виникли правовідносини, врегульовані положеннями ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, за якими відповідач отримала у позивача кредит із зобов'язанням його повернення та сплати процентів і комісії за користування кредитними коштами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом як це передбачено ч. 1 ст. 651 ЦК України. За умовами договору кредиту на відповідача покладено обов'язок сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно та у повному обсязі погашати кредит до 10 числа наступного місяця за місяцем, передбаченим графіком у визначеному розмірі. [PERSON] вказані умови договору порушуються з січня 2011 року. П. 4.5 договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.9, 3.3.10 більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний чає використання кредиту та неустойку." Таким чином, у зв'язку з порушенням вказаних умов договору, зі спливом 60 днів після 06 січня 2011 року, в силу умов договору, термін повернення кредиту змінився, а у відповідача виник обов'язок повернення кредитних коштів та сплати інших передбачених договором сум. У зв'язку з тим, що [PERSON] у вказаний календарний день суму отриманого кредиту з передбаченими процентами за користування та штрафними санкціями не сплатила, у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом 06.01.2014 року, з яким останній звернувся тільки 19 вересня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК україни, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи, відповідно до положень ст.261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право. Отже, звернувшись до суду з позовом тільки 19 вересня 2014 року позивачем порушено встановлений законом строк позовної давності. Враховуючи, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони успорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідача під час судового розгляду справи, є підставою для відмови у задоволені позову.

Outcome: dismissed