Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» звернулось із позовом до суду, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання позики в розмірі 8104,00грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00грн. В обгрунтування позову позивачем вказано, що між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та [PERSON] укладений договір №3036600980-028122 від 03.08.2018 року про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Позивач вказав, що під час укладення договору сторони керувалися Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Згідно вимог договору а саме: п. 2.1. договору позикодавець на умовах договору надає позичальнику кошти на умовах фінансового кредиту, в національній валюті України, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти в строк, визначений договором. Позикодавець надав позику у розмірі 1000 гривень, дана сума перерахована на картковий рахунок відповідача на підставі договору співробітництва №2829 від 28.12.2017 року. Згідно п. 10.1.3 договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику та сплатити проценти за користування позикою; дата повернення позики - 02.09.2018року; сума процентів за користування позикою становить 354,00 грн. за 31 день; проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730% річних. Позичальник не повернув вчасно суму позики, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 15.01.2019 року склала: 1000,00 грн. - заборгованості за кредитом; 3054,00грн. - заборгованості за відсотками; 4050,00 грн. - заборгованості за пенею. Позивач також вказує, що 15.01.2019року між ним та позикодавцем було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №1501/1, відповідно до якого ТОВ «ФК Є ГРОШІ» відступив позивачу ТОВ «Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» права вимоги заборгованості по кредитних договорах. Таким чином, відбулась заміна кредитора в зобов`язанні, про що був сповіщений відповідач належним чином. На підставі викладеного, позивач просить стягнути на його користь заборгованість за договором №3036600980-028122 від 03.08.2018 року в розмірі 8104, 00грн. та судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.59). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи (а.с.58, 63), причини неявки суду не повідомила, заяви про слухання справи у її відсутності не подавала . З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із копії договору №3036600980-028122 від 03.08.2018 року, договір засвідчений печаткою позивача, сторонами якого зазначені ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) (а. с. 13-19). Предметом договору є надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, в національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, які позичальник зобов`язується повернути та сплатити суму процентів за користування позикою (п. 2.1 договору). Тип позики - споживчий (п. 2.2. договору). Позика складає 1000, 00 гривень, сума процентів за користування позикою - 354 грн. за 31 день (п. 3.1., 3.2. договору). Згідно п. 3.2.1 договору проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Згідно п. 5.1 договору строк, на який надається позика, розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов договору; згідно п. 5.2. договору строк, на який надається позика за договором становить 31 день. Дата надання позики - 03.08.2018 року, дата повернення позики - не пізніше 23:00 02.09.2018 року включно (п. п. 5.3., 5.4 договору). У розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» зазначається: прізвище ім"я та по батькові відповідача, паспорті дані, ідентифікаційний номер у ДРФО, СМС код та «електронний підпис" [PERSON] Будь-які рукотворні, факсимільні або іншим чином утворені підписи відсутні (а. с. 19). Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ст. 207 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Із наведених норм Цивільного кодексу України випливає, що кредитний договір повинен бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. При цьому ст. 208 ЦК України регулює питання та надає можливість підписувати укладений договір електронним підписом або іншим аналогом власноручного підпису. Судом встановлено, що станом на 03.08.2018 року, яким датований договір про надання позики, укладений, як стверджує позивач, між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та [PERSON] , діяв Закон України «Про електронний цифровий підпис», який втратив чинність 06.11.2018 року. Отже, саме Закон України «Про електронний цифровий підпис» станом на 03.08.2018 року визначав правовий статус електронного цифрового підпису та регулював відносини, що виникають при використанні електронного цифрового підпису. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначається, що електронний підпис - це дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Засіб електронного цифрового підпису - програмний засіб, програмно-апаратний або апаратний пристрій, призначені для генерації ключів, накладення та/або перевірки електронного цифрового підпису. Особистий ключ - параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу. Відкритий ключ - параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису. Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті (ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). За твердженням позивача акцептування договору відбулося шляхом надіслання СМС-повідомлення телефоном відповідачем. В розумінні ст. 208 ЦК України, СМС-повідомлення (одноразовий ідентифікатор) таким аналогом власноручного чи електронного підпису не являється. Позивач у позові вказує, що порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Але, як витікає зі ст. 3 закону Закону України «Про споживче кредитування»: закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. При цьому закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору (ст. 3 Закону). Аналізуючи договір №3036600980-028122 від 03.08.2018 року, випливає, що строк надання кредиту не перевищує одного місяця, а сума кредиту та відсотків за період користування становить 1354,00грн., що є меньшою однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, тому суд виключає застосування до нього норм Закону України «Про споживче кредитування». Щодо застосування у договірних відносинах між ТОВ «ФК Є ГРОШІ» та відповідачем [PERSON] під час укладання договору Закону України «Про електронну комерцію», суд дійшов наступного. Закон України «Про електронну комерцію» регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо: однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину (ст. 1 Закону). При цьому, електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину (ст. 3 Закону). Отже, даний закон регулює комерційні відносини, які виникають між суб`єктами господарювання, які здійснюють діяльність з метою отримання прибутку, і жодним чином не регулюють відносини, які виникають між юридичною особою, яка займається підприємницькою діяльністю (у даному випадку - надає послуги з кредитування) і фізичною особою, не підприємцем, у сфері кредитування. Таким чином, суд приходить до висновку, що Закон України «Про електронну комерцію» не застосовується у відносинах, які виникли між ТОВ ФК "Преміум актив" та відповідачем і ТОВ «ФК Є ГРОШІ» відносно вказаного договору. Отже, позивачем не доведені обставини викладені в позові, зокрема, що сторони обумовили у письмовому вигляді предмет договору, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, суд дійшов висновку, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту від 03.08.2018 року №3036600980-028122 є нікчемним, а тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості за цим договором відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч. 1 ст. 1079 ЦК України). У даному випадку суд не встановив дійсність такої правової вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. У зв`язку з відмовою в позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed