Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», в якому просила стягнути з відповідача на її користь шкоду заподіяну смертю потерпілого у розмірі 39 672,00 грн., моральну шкоду у розмірі 13 224,00 грн., а також судові витрати та витрати на правову допомогу. У позові посилається на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року обвинувачений [PERSON] був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому було призначене покарання у вигляді семи років та шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст. 1 п. «е» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі. Також, вироком Жовтневого районного суду м Харкова від 30 березня 2015 року у справі № 544/25/14-к, ухвалено стягнути в солідарному порядку з ФОП [PERSON] (ІН № [NUMBER] ), Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Провідна» (код 23510137) на користь [PERSON] на відшкодування матеріальних збитків - 20 177,28 грн., по 10 088,64 грн. з кожного; на користь [PERSON] - 45 000,00 грн., по 22 500 грн. з кожного; на користь [PERSON] - 6 273,20 грн., по 3 136,5 грн. з кожного; на користь [PERSON] - 12 672,00 грн., по 6 336,00 грн. з кожного. Вказує, що ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано вирок Жовтневого районного суду від 30.03.2015 у частині цивільних позовів про відшкодування шкоди та направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства у тому ж суді з іншим складом суду. Зазначає, що рішенням Жовтневого суду м. Харкова від 13.07.2016 позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа [PERSON] про відшкодування моральної шкоди - задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн. Стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн. 26.10.2016 ухвалою Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено та рішення Жовтневого суду м. Харкова від 13.07.2016 залишено без змін. Стверджує, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2015 було встановлено, що під час скоєння ДТП [PERSON] керував транспортним засособом Mersedes Bens Sprinter д.н.з. [NUMBER] , що належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] . Також встановлено, що [PERSON] перебував з ФОП [PERSON] у трудових відносинах. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в даному випадку покладається на ФОП [PERSON] , яка є власником транспортного засобу і з якою перебував у трудових відносинах [PERSON] . Зазначає, що цивільна відповідальність власника ФОП [PERSON] за забезпеченим автомобілем Mersedes Bens Sprinter д.н.з. [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Провідна», що підтверджується полісом № АА/7282833 від 03.04.2012 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Провідна». Згідно з виданим страховим полісом № АА/7282833, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю та здоров`ю (на одного потерпілого) встановлено в сумі 100 000,00 грн., а шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50 000,00 грн., строк дії полісу до 03.04.2013. Вказує, що дана дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п.12.3 Правил дорожнього руху. Шкода завдана при дії джерела підвищеної небезпеки, яке належить ФОП [PERSON] , з якою [PERSON] перебував у трудових відносинах, а отже на ній лежить цивільно-правова відповідальність за завдану шкоду. Таким чином, на думку позивача, саме на Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Провідна» покладено зобов`язання із здійснення страхової виплати за договором страхування цивільно-правової відповідальності. Посилається, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 27 Закону № 1961-IV, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній, особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) ним особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Таким чином позивач вказує, що враховуючи те, що на момент вчинення ДТП мінімальна заробітна плата становила 1 102,00 грн., то на думку позивача, вона має право на відшкодування шкоди у розмірі 39 672 грн. (1 102,00 грн. х 36 місяців), а також, моральної шкоди у розмірі 13 224,00 грн. (1 102,00 грн. х 12) від страховика у порядку ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням викладеного вище, позивач просила суд позов задовольнити. 10.11.2017 гідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 13.11.2017 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 04.12.2017 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано заяву на виконання вимог ухвали суду від 13.11.2017. Ухвалою суду від 04.12.2017 справу прийнято до провадження Солом`янського районного суду м. Києва та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 20.02.2018 представником відповідача ПрАТ «СК «Провідна» подано відзив на позовну заяву в якому останні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач в своїй позовній заяві посилається на нову редакцію Закону (ч.2, 3. спи 27), яка не може бути застосована до вирішення даного спору, в зв`язку з чим позовні вимоги Позивача не обґрунтовані, а позовні вимоги не підлягають до задоволення. Зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.07.2016, на яке посилається позивач, стягнуто з останньої виключно моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн., проте позивач просить стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» моральну шкоду, а також шкоду, завдану смертю потерпілого, яка відповідно до вищевказаного судового рішення не була стягнута з позивача. Посилається, що 25.12.2012 до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявами про виплату страхового відшкодування звертались потерпілі пасажири та надали квитки на автобус сполученням «Київ-Харків» з відправленням 15.08.2012 з серійним номером 952423, відповідно до якого страховиком обов`язкового особистого страхування зазначено ВАТ «УСК «Дженералі Гарант». Страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, приміського сполучення здійснюється на умовах Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затверджених Постановою КМ України від 14.08.1996 N 959. Згідно вимог п. 7 Правил № 959, саме на ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» було покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної життю та здоров`ю пасажирів, а тому у ПрАТ СК «Провідна» були відсутні підстави для виплати страхових потерпілим. Отже, на думку представника відповідача у ПрАТ СК «Провідна» відсутні підстави для виплати страхових відшкодувань потерпілим, а тому і вимога щодо компенсації позивачу не підлягає до задоволення з боку страховика. Крім того, вказує, що ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено здійснення виплати страхового відшкодування страховиком на користь будь-якої іншої особи, ніж особа, що постраждала внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, оскільки позивач не є безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, то вона не є потерпілою і третьою особою, відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням викладеного вище просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Протокольною ухвалою без виходу суду нарадчої кімнати від 29.05.2018 було залучено до участі у справі в якості третіх осіб ВАТ «УСК «Дженералі Гарант» та [PERSON] . У судовому засіданні 05.02.2020 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити із підстав, що зазначені у позовні й заяві. В подальшому позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду позивач повідомлялася за адресою її місця знаходження, що вказано у позові, проте поштова кореспонденція повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача, у якій останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України,суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із матеріалів справи вбачається, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року було [PERSON] був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому було призначене покарання у вигляді семи років та шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. На підставі ст. 1 п. «е» Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі (а.с. 22-28, 29-32). Згідно полісу АА/7282833 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПрАТ «СК «Провідна» і [PERSON] , цивільна відповідальність водія автомобіля [NUMBER] на момент ДТП 15.08.2012 була застрахована ( з 04.04.2012 по 03.04.2013 включно). Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоровю-100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну-50 000,00 грн., франшиза-500,00 грн. (а.с. 37). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.07.2016 позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн. (а.с. 33-34). 26.10.2016 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено та рішення Жовтневого суду м. Харкова від 13.07.2016 залишено без змін (а.с. 35-36). У рішенні Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.07.2016 було зазначено, що мати загиблого [PERSON] - [PERSON] дійсно переживає дуже глибокі моральні страждання у зв`язку із втратою свого сина, що призвело до тривалого психологічного розладу, внаслідок чого вона не може жити та спілкуватись з людьми, як і раніше. ЇЇ переслідують думки та спогади про обставини загибелі її сина. Після того, як позивач [PERSON] дізналась про загибель свого сина вона знаходилась у негативних емоційних станах, як то стрес, біль, страждання, страх. Шкода завдана найціннішим благам [PERSON] , які грошовій оцінці не підлягають, а втрати морального характеру, яких зазнала позивач, не мають майнового виміру, та можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи встановлені судом обставини справи й характер та ступінь страждань [PERSON] , суд знаходить розмір відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн. таким, що відповідає принципам справедливості й розумності, та таким, що зможе частково компенсувати моральні страждання [PERSON] . У позовній заяві позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, а також моральної шкоди посилаючись на наявність правових підстав пред"явлення позову до страховика в порядку п.22.3 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.1, 2 ст.23 ЦК України та укладеного полісу АА/7282833 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ПрАТ «СК «Провідна» і [PERSON] . У матеріалах справи міститься Постанова Харківського апеляційного суду від 12.12.2018 у справі № 639/9224/15-ц, яка набрала законної сили та якою було скасовано Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2018 за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ «СК «Провідна», треті особи: [PERSON] , ПАТ «Фармстандарт-Біолік», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині стягнення із ПрАТ «СК «Провідна» на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 39 010,00 грн., на відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн., а всього 44 010,00 грн. (а.с. 126-131). Предметом розгляду справи № 639/9224/15-ц було про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що і у справі №639/9229/15-ц. Скасовуючи рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2018, Харківський апеляційний суд зазначив, що чинне законодавство визначає як різні об`єкти страхування, так і різні види страхування, які відповідно мають різне правове регулювання. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у статті 5 передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Законом України «Про Страхування» у пункт 6 статті 7 передбачено такий вид обов`язкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Указаним законом також визначено одним з видів добровільного страхування - страхування від нещасних випадків. У свою чергу порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами перевізника визначено в Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176. Ці правила є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами. Пунктами 48 та 145 зазначених Правил визначено, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, які згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, забезпечувати попередній та поточний продаж квитків, а також здійснювати обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» із змінами і доповненнями. Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті поширюється на пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані. Застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Страховими випадками є, зокрема, тимчасова втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті. Тобто, відповідно до вимог законодавства саме на перевізника покладений обов`язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Положення наведених нормативних актів дають підстави для висновку, що застраховані пасажири (з квитками чи без них) мають право на відшкодування у страховій компанії, і виплата страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у статті 32 якого чітко визначено, що відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування». Саме таку правову позицію стосовно застосування до спірних правовідносин норми Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було висловлено при аналогічних обставинах у постанові Верховного суду України від 14 листопада 2018 року у справі № 640/20642/15-ц, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує суд апеляційної інстанції у цій справі. Підставами звернення позивача із даною позовною заявою до ПрАТ «СК «Провідна» було відшкодування шкоди згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом із тим, Постановою Харківського апеляційного суду від 12.12.2018 у справі №639/9224/15-ц, яка набрала законної сили було встановлено, що відповідно до пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (ПрАТ «СК «Провідна») за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, оскільки такі особи є застрахованими відповідно до статті 7 Закону України «Про страхування», тобто шкоду, завдану пасажирам транспортного засобу повинна відшкодовувати ВАТ «УСК «Дженералі Гарант». Частиною 5 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Протягом розгляду справи позивачем та її представником клопотань про заміну відповідача або залучення до справи співвідповідача подано не було. Доказів в обгрунтування поданого позову, як і доводів на спростування обставин викладених відповідачем, також подано не було. За вказаних вище обставин та враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача, як страховка матеріальної шкоди у розмірі 39 672, 00 грн. та моральної шкоди у розмірі 13 224, 00 грн., є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданого позову, як необґрунтованого. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed