Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які в ході розгляду справи уточнила та просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн: Грузії, Таїланду, Єгипту, Об»єднаних Арабських Еміратів, та країн Шенгенської угоди у період з 01.04.2017 року по 01.09.2017 року та з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року з метою оздоровлення та культурного розвитку малолітньої [PERSON] у супроводі матері без нотаріально посвідченої згоди батька, дозволити їй виготовлення документів для виїзду дитини за межі України. Як на підставу позову послалась на те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, з вересня 2014 року його місцезнаходження не відоме, у зв»язку з чим позивач позбавлена можливості отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон в позасудовому порядку. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в заяві. Пояснили, що у зв»язку з неможливістю встановлення місця проживання відповідача та отримання від нього нотаріально посвідченої згоди, необгрунтовано обмежується право позивача на виховання дитини та її культурний розвиток. Позивач позбавлена можливості здійснити лікування та профілактику загальних респіраторних захворювань дитини. Крім того, дитина професійно займається балетом в Київській муніципальній академії танцю імені Сержа Лифаря, у зв»язку з чим їй необхідний дозвіл на виїзд за межі України для проходження змагань. Після розірвання шлюбу сторін з жовтня 2013 року відповідач не приймає участі у вихованні дочки, матеріально дитину не забезпечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання ([ADDRESS]), причини неявки суду невідомі, тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Представник Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9). Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір»ю, дитина хворіє.Згідно довідки Київського некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Подільського району м. Києва №432/15 від 17.06.2016 року [PERSON] встановлений клінічний діагноз: хронічний тонзиліт (а.с. 13). Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, в зв»язку з чим позивач не має можливості оздоровити дитину та сприяти її культурному розвитку, оскільки періодично виїздить за кордон, але позбавлена можливості взяти дитину з собою з причин відсутності згоди батька. Як вбачається з довідки Шевченківського РУ ГУ МВС в м. Києві від 28.11.2014 року відповідач [PERSON] перебуває в розшуку за Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, як безвісті зниклий (місце перебування невідоме з 04.09.2014 року). Проведеними розшуковими заходами встановити місце його проживання не виявилось можливим (а.с. 10). Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.06.2016 року визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с. 49-50). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України здійснення батьківських прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач на день розгляду справи не позбавлений батьківських прав відносно дитини [PERSON]. Разом з тим, позивач позбавлена можливості отримати нотаріально засвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та культурного розвитку, у зв»язку з неможливістю встановлення його місця проживання та перебування. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які ними уповноважені. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянам України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995р. №57, із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється, зокрема: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтями 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін "найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 Конвенції зобов"язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу "якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Законодавство визначає можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, а не на неодноразові виїзди на тривалий проміжок часу без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Враховуючи, що усі державні та приватні установи зобов»язані сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає за доцільне надати дозвіл на разовий, тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька у період з 01.04.2017 року по 01.09.2017 року та з 01.11.2017 року по 31.12.2017 року, достатній для оздоровлення та культурного розвитку дитини та враховуючи тривалий термін виготовлення проїзного документу. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р №380) оформлення паспортного/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою,- того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved