Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в котрому зазначено, що [INFO] року померла її сестра [PERSON]. Після смерті останньої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,19 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Ничипорівської сільської ради Яготинського району Київської області. Відповідно до ст. 1262 ЦК України вона є спадкоємицею другої черги за законом після смерті сестри. Відповідач по справі є спадкоємцем першої черги за законом. В передбачений ст. 1270 ЦК України термін до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців [PERSON] не звертався, проте, вона вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті рідної сестри, оскільки постійно проживала разом з нею однією сім'єю по день смерті [PERSON] Відповідач по справі в силу вимог ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину, оскільки за місцем реєстрації тривалий час не проживає, зловживає спиртними напоями, ніякої допомоги матері під час її життя не надавав. Крім того, при виготовлені та видачі державного акту на право приватної власності на землю відповідними посадовими особами було не вірно вказано прізвище померлої, а саме замість «Оваденко» було зазначено як «Оводенко», в зв'язку з чим отримати свідоцтво про право власності в нотаріальній конторі не можливо. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В той же час виправити допущену помилку вона не має можливості, оскільки власник земельної ділянки помер. Таким чином, невідповідності у правовстановлюючому документі не дають їй можливості скористатись своїм правом щодо оформлення спадкових прав. З узагальнення судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення ВС України за 2010 рік вбачається, що «…коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для неї важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим….». Просила встановити, що державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданий 26 грудня 2001 року на земельну ділянку, загальною площею 3,19 га, яка розташована на території Ничипорівської сільської ради Яготинського району Київської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий на ім'я [PERSON], на підставі рішення 18-ї сесії ХХІІІ скликання Ничипорівської сільської ради, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №352/1, належить [PERSON], яка померла [INFO] року, встановити, що вона постійно проживала разом із своєю сестрою [PERSON], яка померла [INFO] року, по день її смерті, тобто на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В силу ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВС України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за №7 якщо постійне проживання особи зіспадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла сестра позивачки [PERSON], свідоцтво про смерть, (а.с.16). Після смерті останньої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,19 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Ничипорівської сільської ради Яготинського району Київської області, (державний акт на право приватної власності на землю, а.с. 18). В силу ст. 1262 ЦК України позивачка є спадкоємицею другої черги за законом після смерті сестри, (копії свідоцтв про народження, а.с. 11,13). Відповідач по справі є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. В передбачений ст. 1270 ЦК України термін до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців [PERSON] не звертався. В свою чергу, позивачка прийняла спадщину після смерті рідної сестри, оскільки постійно проживала разом з нею однією сім'єю по день смерті останньої. Відповідач не прийняв спадщину після смерті матері, оскільки за місцем реєстрації тривалий час не проживає, зловживає спиртними напоями, ніякої допомоги матері під час її життя не надавав. З копії свідоцтва про народження та копії свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON], (а.с. 17) вбачається, що прізвище, ім"я та по батькові сестри позивачки співпадають з даними, зазначеними про останню у державному акті на право приватної власності на землю, допущена описка в написанні лише однієї літери прізвища, замість «Оваденко» вказано як «Оводенко». Враховуючи вищевикладені обставини, а також вимоги ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved