Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку та про визнання права власності мотивуючи тим, що не можуть повноцінно розпоряджатися спільною земельною ділянкою для ведення індивідуального житлового будівництва, яка розташована по [ADDRESS], через те, що вона оформлена лише на відповідача відповідно до державного акту [NUMBER] від 21 березня 2005 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити та підтвердили обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов визнав, не заперечує щоб за ним та позивачами визнали право спільної часткової власності на земельну ділянку в розмірі 1/3 частини за кожним. Третя особа реєстраційна служба речових прав на нерухоме майно Буринського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з"явилася, але надала заяву в який позов визнала не заперечує щоб за позивачами було визнано право спільної часткової власності та просила справу слухати в її відсутність. Виходячи з визнання позивачами позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання у відповідності до ч. 4 ст. 130, ч.4 ст.174 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що з 1970 року позивачка перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] У період шлюбу у них народився син [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та народження. 18 листопада 1981 року на підставі рішення Буринського міськвиконкому від 06.10.1981 року № 236 відповідачу [PERSON] було видано ордер № 404 на право вселення до будинку [ADDRESS]. З моменту вселення і до цього часу сторони проживають у вказаному будинку. В послідуючому, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» сторонами було здійснено приватизацію вищевказаного будинку, у зв'язку з чим 03.05.1994 року Буринським цукрокомбінатом було видано Свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване в Конотопському МБТІ за №21 реєстровий№76, відповідно до якого кожен із сторін став власником 1/3 частини будинку, що підтверджується поясненнями сторін, копією свідоцтва про право власності на житло від 03.05.1994 року за № 21, копією ордеру за №404 від 06.10.1981 року та рішенням Буринського районного суду Сумської області від 18 грудня 2013 року. В період загальної приватизації присадибних земельних ділянок відповідач [PERSON], на підставі рішення виконкому Буринської міської ради від 23.12.1993 року № 197, в порядку приватизації став власником земельної ділянки по [ADDRESS] з цільовим призначенням індивідуальне житлове будівництво, що підтверджується поясненням відповідача такопією рішення виконкому Буринської міської ради за №197 від 23.12.1993 року. На підстав вказаного рішення 21 березня 2005 року відповідачу було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], згідно якого вказана земельна ділянка отримала кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується копією державного акту СМ № 066185 від 21.03.2005 року, копією витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за №399/01-18 від 02.12.2015 року, копією витягу з державного земельного кадастру за № НВ-5900536962013 від 10.09.2013 року,копією кадастрового плану земельної ділянки. Пізніше сторони здійснили додаткове будівництво на вказаній земельній ділянці, склали декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, але не можуть його зареєструвати, оскільки право власності на житловий будинок оформлено на трьох, тобто на позивачів та відповідача, а земельна ділянка тільки на відповідача, у зв'язку з чим і виникла потреба позивачів у зверненні до суду за захистом своїх прав. Виходячи з викладеного суд, вважає, що вказана земельна ділянка є спільною частковою власністю сторін де кожному з них належить право власності на дану земельну ділянку в розмірі, пропорційно до їх часток у праві власності на будинок, тобто по 1/3 частині кожному, оскільки на момент видачи Державного акту у 2005 року, житловий будинок вже мав трьох власників і позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, а рішення виконкому, зі слів відповідача. приймалося тільки з урахуванням виданого йому ордеру. Позивачі звернулися до реєстраційної служби Буринського районного управління юстиції з питання здійснення за ними державної реєстрації 1/3 частини земельної ділянки за кожним, але їм було відмовлено, оскільки право власності на дану земельну ділянку вже зареєстровано на одну особу, що підтверджується листом Буринського РУЮ за №447/03.2-18 від 02.12.2015 року Згідно до вимог ст. 120 ЗК України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст. 377 ЦК України - до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно зі ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 89 ЗК України - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам України. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Відповідно до ст. 57 та 61 Сімейного кодексу України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, - земельні ділянки набуті у власність в порядку приватизації є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі викладеного, дослідивши пояснення сторін та всі наявні у справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов доведений і підлягає повному задоволенню, оскільки позивачі та відповідач мають право на 1/3 частину земельної ділянки кожен, а тому за ними необхідно визнати право спільної часткової власності на вище вказану земельну ділянку.

Outcome: approved