Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про стягнення шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського рахунку №06/1257-2014 на який надійшли кошти у розмірі 190000 гривень. Відповідно до п.1.3 договору сторони погодили процентну ставку на рівні 8% річних. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2014 року №50 розпочато процедуру виведення ПАТ «Старокиївський Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18.06.2014 року по 18.09.2014 року і призначено уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» запроваджено строком на 3 місяці з 18.06.2014 по 18.09.2014.». 11.09.2014 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 563 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк». 06 листопада 2014 року позивач дізнався про те, що не входить до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, що спонукало позивача звернутися до суду про визнання протиправними рішення, щодо не включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу від 11.06.2014 №06/1257-2014. 28 травня 2015 року Київським апеляційним адміністративним судом позовні вимоги позивача було задоволено. Враховуючи зазначене судове рішення відповідач вимушений був включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу № 06/1257-2014 від 11.06.2014 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Старокиївський Банк». Тому, позивач просив суд стягнути шкоду у розмірі 18314,10 грн. з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою від 05.04.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Позивач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке позивач отримав 02.05.2018 року. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке представник відповідача отримав 25.04.2018 року. 11.05.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав зазначивши, що позивач отримав кошти вкладу, на даний час банк перебуває в процесі ліквідації, крім того, відповідач не є належним відповідачем, додатково зазначив, що дія ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди та не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, також ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду гарантування, а лише відповідно до зазначеного закону, тому відсутні підстави для стягнення коштів у відшкодування шкоди з відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на вимоги ст.ст. 19, 274 ЦПК України, суму позову та правовідносини, що виникли між сторонами, суд вирішив провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.06.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу №06/1257-2014. Відповідно до п. 1.1. Договору банківського вкладу № 06/1257-2014 від 11.06.2014 року за цим Договором Банк відкриває Вкладнику вкладний (строковий) рахунок № [NUMBER] «Надійний» у гривні, а Вкладник вносить на цей рахунок грошові кошти в сумі 190000,00 грн. На рахунок № [NUMBER], відкритий позивачу згідно Договору банківського вкладу № [NUMBER] від 11.06.2014 року, надійшли грошові кошти в сумі 190000,00 грн. від [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 66846 від 11.06.2014 року (а.с. 9). Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2014 року № 365 ПАТ «Старокиївський Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.06.2014 року № 50, розпочато процедуру виведення ПАТ «Старокиївський Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18.06.2014 року по 18.09.2014 року і призначено уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 92 від 17.09.2014 року про початок процедури ліквідації Банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіної Л.О. з 18.09.2014 року по 18.09.2015 року включно. 11.09.2014 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 563 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк». 17.09.2014 року позивач звернувся до відповідачів з приводу відсутності його у «Переліку» осіб які мають право на відшкодування коштів через банк-агент Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь». 03.10.2014 року Уповноважена особа повідомила позивача, що про прийняття рішення щодо наявності підстав для подання до Фонду інформації про включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, буде повідомлене пізніше. 05.11.2014 Фонд повідомив, що в Переліку вкладників, що був переданий до Фонду уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк», інформація про вклади позивача відсутня. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року - скасувано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни щодо не включення [PERSON] до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню про відшкодування коштів за договором банківського вкладу № 06/1257-2014 від 11.06.2014 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Старокиївський Банк». Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» Пантіну Любов Олександрівну включити [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити [PERSON] до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Старокиївський Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). 15.10.2015 року позивач отримав грошові кошти у розмірі 192374,59 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки від 15.10.2015 року. Позивач зазначає, що було порушено терміни відшкодування коштів за вкладами, а тому відповідач повинен сплатити упущену вигоду в розмірі 18314,10 грн. Згідно з ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою. Шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення) (ч.3 ст.16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті (ч.2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ч.1 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до положень частини 6 статті 26 Закону у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність. Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду. Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, відповідно до частини п'ятої статті 27 Закону про СГВФО протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників. Отже, виконавча дирекція Фонду затверджує Загальний реєстр виключно на підставі Переліку вкладників, складеного та наданого уповноваженою особою. Законодавство не покладає обов'язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку вкладників. Оскільки Фонд гарантування є особою публічного права (ст. З Закону), то в силу приписів ст. 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно). Позивача не було включено уповноваженою особою до Переліку вкладників, а тому підстави для включення позивача до Загального реєстру та відповідно виплати йому відшкодування у Фонду гарантування були відсутні. Пунктом 6 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення) передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Так, на підставі поданої Уповноваженою особою додаткової інформації стосовно [PERSON] позивача було включено до Загального реєстру вкладників ПАТ «Старокиївський банк» та відповідно 15.10.2015 року були відшкодовані кошти за вкладом у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є належним відповідачем у справі. Таким чином, Фонд виконав свій обов'язок перед позивачем. У відповідності до положень ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється в тому числі нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначав, що зазнав збитків, оскільки, було порушено терміни відшкодування коштів за вкладами, які спричинені позивачу внаслідок дій працівника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Стаття 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах - таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі за № 6-1123 цс16, постанова від 13.06.2016 р. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому ст. 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 березня 2017 р. у справі N 6-2829цс16, яка є обов'язковою для застосування судом. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду гарантування, а їх виплата можлива лише у порядку, передбаченому цим Законом (ст. 20). Позивач не зазначає у позові про спосіб відшкодування вкладу, який би узгоджувався із приписами Закону, Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 09.08.2012р. № 14, і Положення про порядок визначення банків-агентів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 12.07.2012р. № 6. Взагалі, вимоги позивача про стягнення з Фонду збитків за зобов'язаннями банку в порядку норм ЦК України, безпідставні, оскільки в силу положень спеціального Закону неможливе стягнення з Фонду коштів, компенсацій, пені, будь-яких інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань банка перед кредиторами. Такий висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.10.2017р. № 6-7371св17. Згідно узагальнень Верховного суду України, викладених в листі від 01 липня 2014 року, під час вирішення питання застосування положень цивільного законодавства, зокрема й ст. 625 ЦК до правовідносин, які виникають у зв'язку із заподіянням шкоди, судам потрібно враховувати таке: статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Як вбачається з матеріалів справи, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не вступав з позивачем в жодні договірні відносини, а договір банківського вкладу, з приводу якого виник даний спір, позивач уклав з ПАТ «Старокиївський банк», а не Фондом гарантування. Фонд не є стороною вказаного договору, заміна сторони у договорі з Банку на Фонд гарантування, також не відбувалась. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має фінансових зобов'язань перед позивачем, тому не є належним відповідачем по справі, а збитки про які позивач вказує в позовних вимогах не можуть бути стягнуті з відповідача як шкода, оскільки суперечать положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено мораторій на стягнення коштів Фонду гарантування, а їх виплата можлива лише у порядку, передбаченому цим Законом, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача. На підставі викладеного

Outcome: dismissed