Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати право власності на грошові кошти у сумі 53 031 грн. 13 коп., які належать йому на праві власності згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 20.05.2016 року № 474 та фактично знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ «Фідобанк» та визнати порядок виконання судового рішення по даній справі наступним чином: зобов'язати ПАТ «Фідобанк» відкрити рахунок та зарахувати грошові кошти у сумі 53031 грн. 13 коп., які належать йому на підставі договору дарування від 20.05.2016 року за №474, на відкритий рахунок, а також зобов'язати ПАТ «Фідобанк» подати його ідентифікаційні дані до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для внесення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 53 031 грн. 13 коп. за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М. 20.05.2016 року за №474. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2016 року позов [PERSON] задоволено. Визнано право власності на грошові кошти у сумі 53 031 грн. 13 коп., які належать [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М.20.05.2016 року №474 та фактично знаходяться на рахунках, відкритих у ПАТ «Фідобанк» та визнано порядок виконання судового рішення по даній справі наступним чином: зобов'язано ПАТ «Фідобанк» відкрити рахунок на ім'я [PERSON] та зарахувати грошові кошти у сумі 53031 грн. 13 коп., які належать [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М. 20.05.2016 року за №474 на відкритий рахунок. Зобов'язано ПАТ «Фідобанк» подати ідентифікаційні дані [PERSON] ([NUMBER], виданий 07.08.1999 року Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області, ІПН [NUMBER]) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для віднесення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 53 031 грн. 13 коп. за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Глобою Н.М. 20.05.2016 року за №474. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі представник ПАТ «Фідобанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року, в частині встановлення особливого режиму діяльності банку після визнання його неплатоспроможним та введення тимчасової адміністрації. Як зазначає апелянт, на підставі рішення Правління Національного Банку України № 8 від 20.05.2016 року і рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.05.2016 року № 783 визнано неплатоспроможним ПАТ «Фідобанк» та розпочато процедуру виведення його з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. Наголошує що навіть у разі подання позивачем 20.05.2016 року заяви на видачу коштів з поточного рахунку, ПАТ «Фідобанк» не міг її розглянути, оскільки з 20.05.2016 року всі повноваження по управлінню банком перейшли до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження за раніше виданими довіреностями представників банку з 20.05.2016 року припинені. Апелянт стверджує, що з 20.07.2016 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Фідобанк» на підставі рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», тому застосовані наслідки, передбачені положеннями ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Апелянт вважає, що суд першої інстанції не встановив факти, що мають істотне значення для справи, а саме наявність стягнутих коштів на вказаних у позовній заяві рахунках дарувальника і не надано виписки по рахунках дарувальника про наявність коштів у вказаних сумах. Окрім того, апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо встановленого порядку його виконання шляхом зобов'язання відповідача відкрити рахунок на ім»я позивача, оскільки це суперечить нормам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», Закону України «Про банки і банківську діяльність» та вимогам Цивільного кодексу України, оскільки з дня введення ліквідаційної процедури - 20.07.2016 року, ПАТ «Фідобанк» втратив право на здійснення банківських операцій та у нього відкликана відповідна банківська ліцензія, а відкриття рахунку є банківською операцією. В письмових запереченнях [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк», а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, оскільки не відкриття банком рахунку на його ім»я позбавляє його права на отримання коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. Згідно п.п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне. На підставі договору дарування грошових коштів від 20 травня 2016 року [PERSON] отримав в дар від [PERSON] грошові кошти в сумі 53031 грн. 13 коп., які знаходилися та обліковувалися на поточному та депозитних рахунках, відкритих у Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Фідобанк» із заявою про виплату коштів з рахунків, що належать дарувальнику згідно договору дарування від 20.05.2016 року, а у випадку неможливості з будь-яких причин видати кошти - позивач просив здійснити відкриття рахунку та/або оформити договір банківського вкладу на його, позивача, ім'я (а.с. 7). 26 травня 2016 року [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «Фідобанк» із заявою, в якій просив виплатити йому кошти, що знаходяться на поточному і депозитних рахунках у банку і належать йому на праві власності на підставі договору дарування коштів, надавши оригінал договору дарування коштів (а.с. 8). Проте, як встановлено апеляційним судом, ПАТ «Фідобанк» не повідомив про результати розгляду звернень [PERSON] від 20.06.2016 та 26.05.2016 року та не виплатив належні йому грошові кошти. Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору дарування коштів від 20.05.2016 року позивач став власником грошових коштів, що знаходяться на поточних та депозитних рахунках банку, а відповідач в порушення ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протиправно не вніс його до Переліку рахунків вкладників та не визначив розрахункові суми відшкодування коштів за належними йому вкладами за рахунок коштів Фонду станом на день початку виведення Фондом банку з ринку - 20.05.2016 року. Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись апеляційний суд не може, з огляду на таке. Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення Правління Національного банку України № 8 від 20 травня 2016 року, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 травня 2016 року №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку»», згідно з яким з 20 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» призначено Коваленка О.В. Рішенням Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПУАТ «Фідобанк». (а.с. 61). На виконання вищевказаного рішення Правління Національного банку України, Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк»» строком з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку - Коваленка О.В. (а.с. 56). Відповідно до статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Частинами 1, 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено черговість, у якій кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів. Таким чином, кошти, отримані під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості. З 20 травня 2016 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку, а на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (24 листопада 2016 року) рішенням Національного банку України від 18 липня 2016 року у банку вже було відкликано ліцензію та прийнято рішення про його ліквідацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом не враховано п. 27 постанови пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», згідно з яким виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК. Відтак, суд першої інстанції усупереч ч.3 ст. 213 ЦПК України не врахував, що з 20 травня 2016 р. на підставі рішення Правління Національного Банку України № 8 від 20.05.2016 р. у ПАТ «Фідобанк» введено тимчасову адміністрацію, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.05.2016 р. № 783 ПАТ «ФІДОБАНК» визнано неплатоспроможним та розпочато процедуру виведення його з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації. На підставі рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року № 142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 липня 2016 року прийнято рішення №1265 "Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку", відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано усі повноваження ліквідатора ПУАТ «ФІДОБАНК» строком з 20 липня 2016 року по 19 липня 2018 року включно. (а.с.56,61). Суд усупереч ч. 4 ст. 10, ч.1 ст. 33, ст. 35 ЦПК України не обговорив питання про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, незважаючи, що наявні спірні правовідносини стосовно банківського вкладу впливають на права та обов'язки Фонду і ухвалене судове рішення може спричинити порушення законних інтересів Фонду. Сукупність досліджених обставин справи та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги [PERSON], безпосередньо стосується прав та обов'язків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був залучений до участі у справі, не зважаючи на те, що існуючі між сторонами правовідносини охоплюються приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14. Відтак, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не з'ясував усіх обставин справи, не встановив кола всіх учасників судового розгляду та передчасно ухвалив рішення по суті спору. Зважаючи, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, апеляційна скарга ПАТ «Фідобанк» підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2016 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ Фідобанк» підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1212 грн. 64 коп.

Outcome: approved