Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

покликаючись на те, що, відповідач, перебуваючи у трудових відносинах з позивачем, скоїв ДТП, завдавши матеріальних збитків потерпілим, які відшкодовані позивачем та у зв"язку із розірванням між ними трудових відносин, позивач у поданій до суду 18 жовтня 2016 року позовній заяві просить стягнути з відповідача 66 059 грн. 70 коп. матеріальної шкоди та 1 378 грн. 00 коп. судового збору. Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах вони просять справу слухати у їх відсутність, представник позивача [PERSON] позов підтримує, представник відповідача [PERSON] позов не визнає, подавши письмові заперечення проти позову. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захистуі в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою. З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, працюючи водієм. За вчинене 20 січня 2009 року ДТП він був засуджений вироком Городоцького районного суду Львівської області від 21 травня 2009 року за ч.2 ст.286 КК України. Рішенням цього ж суду від 29 січня 2013 року частково задоволені цивільні позови потерпілих у ДТП і позивач повністю відшкодував заподіяну шкоду, перерахувавши [PERSON] 25 380 грн. 00 коп. за пошкоджений автомобіль, 20 962 грн. 50 коп. моральної шкоди, 2.Грицині [PERSON] 25 962 грн. 50 коп. моральної шкоди, 3.Гайдош [PERSON] 20 750 грн. моральної шкоди, 4.УДКСУ у Городоцькому районі 368 грн. 50 коп. судового збору. Крім того, відповідно до ухвали цього ж суду від 16 грудня 2011 року позивач перерахував Львівському НДІ судових експертиз 3 979 грн. 80 коп. за проведення судово-товарознавчої експертизи автомобіля та ПП [PERSON] 1 400 грн. 00 коп. за проведення огляду, фотографування і надання висновку.Загальна сума склала 98 803 грн. 30 коп. Відповідно до заяви відповідача від 10 квітня 2013 року він добровільно погодився відшкодовувати завдану шкоду і з квітня 2013 року на підставі наказу позивача №331 від 30 квітня 2013 року проводилися щомісячні відрахування у розмірі 10 % його заробітної плати. 15 червня 2016 року відповідач звільнився з роботи у позивача на підставі ст.38 КЗпП України. Станом на 01 липня 2016 року відповідач відшкодував 32 743 грн. 60 коп., більше коштів не вносив. Неспроможними є посилання сторони відповідача у своїх письмових запереченнях як на підстав відмови у позові на пропуск позивачем строку позовної давності, зважаючи на те, що відповідач у власноручнаписаній заяві добровільно погодився на умови її відшкодування. Оскільки ці обставини не спростовані в судовому засіданні, порушене право позивача підлягає захисту. Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно змісту ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ч.1 ст.1191 ЦК України юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових обов»язків на підставі трудового договоору, має право зворотньої вимоги /регресу/ до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.3 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На думку суду, в разі заподіяння шкоди внаслідок дій, що мають ознаки злочину, має місце кумуляція санкцій: одночасне притягнення особи як до кримінальної, так і до цивільно-правової відповідальності. Це є можливим тому, що кримінальне покарання, як правило, впливає на особистість злочинця, а зобов»язання із відшкодування шкоди - на майнову сферу правопорушника. Суд вважає, що у позивача після виплати відшкодування виникло право зворотної вимоги до винної особи в порядку регресу, тому наявне порушене право позивача, за захистом якого він і звернувся до суду. Позивачем належними доказами доведено заподіяння відповідачем матеріальної шкоди, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує її документальну підтвердженість і вважає, що це становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивача. Суд вважає, що він забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачем на підставах, передбачених законом. У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved