Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області із даним позовом до відповідача про визнання договору дарування недійсним. Як на підставу своїх вимог покликається на те, що: - « В січні 2009 року був складений договір позики грошей між мною та [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Христинівського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] 19.01.2009 року за № 168. 20.01.2009 року [PERSON] була складена розписка про те, що в разі не повернення мені даного боргу, який складає 11 (одинадцять тисяч) доларів США до 19.01.2010 року, в рахунок погашення боргу мені буде передано магазин «[INFO]», який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана будівля торгового павільйону належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу, Черкаської області за реєстром № 3519 від 10.08.2006 року. Даний борг мені не було повернуто. Відповідно до вказаної вище розписки, я розраховував на передачу мені магазину «[INFO]», який повинен був перейти мені у власність. Але виявилося, що цей магазин був подарований [PERSON] гр. [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 10.02.2010 року. Вважаю даний договір незаконним та таким, що має бути визнаний судом недійсним з слідуючих підстав. [PERSON] не мав права розпоряджатися вказаним магазином, оскільки відповідно до ч.І ст. 589 ЦК України підставою набуття заставодержателем права звернення на предмет застави є невиконання основного зобов»язання, забезпечене заставою. Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане. Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визнається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про нотаріат» посвідчення угод про відчуження чи заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки та іншого нерухомого майна провадиться, а також правочинів, щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї з сторін відповідного правочину. Згідно цього нотаріус не мав повноважень на посвідчення даного договору. Також Відповідно п. 3.5. наказу 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», правочини від імені неповнолітніх, а також від імені осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника та з дозволу органу опіки та піклування. Листом Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області було повідомлено, що [PERSON] з питанням дарування житла неповнолітній [PERSON] до органу опіки та піклування Христинівської райдержадміністрації не звертався та відповідне розпорядження не видавалось. А тому, просить суд визнати договір дарування торгового від 4 лютого 2010 року не дійсним. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі просив суд визнати договір дарування недійсним. Відповідач та його представник позов не визнали, подали до суду письмове заперечення в якому просили у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та зазначили, що договір дарування не порушує права позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини: Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Згідно зі ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Судом встановлено, що відповідач 4 лютого 2010 року [PERSON] обдарував, а [PERSON], [PERSON], які діяли в інтересах своєї малолітньої доньки (обдарованої) [PERSON] прийняли дарунок, а саме: - торговий павільйон, встановлений по [ADDRESS] договір посвідчено нотаріально. [PERSON] яка діяла в інтересах [PERSON], укладала договір дарування на підставі рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради від 22.01.2010 року. Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Статтею 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, судом встановлено,що договір дарування від 4 лютого 2010 року укладений у відповідності до ст.ст.717,719 ЦК України та Законів України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних громадян і безпритульних дітей. Окрім того, суд зазначає, що рішення про надання дозволу в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей, вимагається виключно при відчужені майна, в даному випадку [PERSON] отримала майно. Безпідставним є твердження позивача, що між ним та відповідачем було укладено договір застави, оскільки відповідно до ч. 1 ст.589 ЦК України підставою набуття заставодержателем права звернення на предмет застави є невиконання основного зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визнається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором-неустойки), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачене договором застави. Відповідно до статті 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку встановлених Законом. Таким чином, виходячи з наведеного вбачається, що застава повинна бути оформлена відповідно до вимог Закону, а саме статті 574 ЦК України, яка передбачає, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду, однак як вбачається з наданих позивачем документів то такі докази суду не надані, а тому дане майно не є предметом застави, в зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України» № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено правочином. Позивач не є стороною оспорюваного правочину, та у порушення вимог ст. ст. 10, 60ЦПК України ним не доведено, що укладанням договору дарування спірного майна його права порушені, оскільки право власності на спірний будинок в установленому законом порядку ним не набуто. Наявність боргу відповідача перед позивачем за договором позики не є підставою для визнання укладеного між відповідачами договору дарування будинку недійсним у розумінні положень ст. ст. 203, 215 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що спірним правочином не порушені права позивача та договір дарування відповідає вимогам закону є правильними та такими, що ґрунтуються на вимогах Закону у зв"язку з чим [PERSON] необхідно відмовити в задоволенні цих вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed