Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Представник позивача Пономарьова Н.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] вартість спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: м.Харків, [ADDRESS], та судовий збір, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві власності належить приміщення в житловому будинку [ADDRESS] у м.Харкові з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП «ХТМ». Відповідач згідно акту безготівкового користування тепловою енергією, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку останній подає у централізовану систему опалення та гарячого водопостачання зазначеного житлового будинку. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. За період користування тепловою енергією з грудня 2002 року по липень 2007 року включно, відповідачем спожито теплової енергії на суму 5717,40 грн. За кожен розрахунковий період направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, які до цього часу не сплачені. На підставі викладеного, просив стягнути з [PERSON] вартість спожитої теплової енергії у приміщенні за адресою: м.Харків, [ADDRESS] у сумі 5717,40 грн. за період з 01.12.2002 р. по 30.07.2007 р. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові, також просила поновити строк позовної давності з моменту вручення листів-вимог щодо сплати боргу, які відповідач отримала власноручно 18.06.2006 року та 25.08.2006 року. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд застосувати строк позовної давності у три роки, вважала що немає поважних причин пропущення позовної давності, оскільки надіслання листів-вимог не перешкоджало позивачу звернутися з відповідним позовом до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено в судовому засіданні та визнано представниками сторін, що [PERSON] на праві власності в період з 2001-2007р.р. належало нежитлове приміщення у житловому будинку [ADDRESS] в м.Харкові. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обстави. Відповідач, не уклавши договір про постачання теплової енергії, отримував теплову енергію за рахунок позивача, у зв'язку з чим за період бездоговірного користування з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року відповідачем спожито теплової енергії на суму 5717,40 грн., що підтверджується актами звірки від 19.03.2003 року, 24.02.2004 року, 28.07.2006 року, 14.11.2006 року, 12.04.2007 року. КП «Харківські теплові мережі» за розрахунковий період [PERSON] направлялись платіжні вимоги-доручення про оплату за спожиту теплову енергію, однак на момент звернення до суду відповідачкою заборгованість не сплачена. У відповідності до ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.2 ст. 317 ЦК України - на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Судом встановлено, що з [PERSON] не було укладено письмового договору про надання послуг теплопостачання, але вказане вище приміщення, що належало відповідачеві на праві власності, знаходиться у багатоповерховому будинку [ADDRESS] у м. Харкові з централізованим опаленням та від вказаних послуг вона не відмовлялася, внаслідок чого створилась заборгованість перед КП „Харківські теплові мережі". Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі-продажу. Судом встановлено, що приміщення відповідача не обладнані пристроями обліку теплової енергії, у зв'язку з чим розрахунок спожитої теплової енергії здійснений позивачем згідно з «Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження. Відповідно до розрахунків, які надані позивачем, заборгованість відповідача за споживання теплової енергії за період з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року складає 5717,40 грн. Разом з тим, у ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом 06.05.2014 року, в якому просить стягнути заборгованість за споживання теплової енергії за період з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року, тобто включаючи період після спливу позовної давності. У судовому засіданні представник позивача не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом. Посилання представником позивача на те, що КП «ХТМ» надсилалися на адресу відповідача листи-вимоги про сплату за спожиту теплову енергію не визнаються судом як поважні причини пропущення позовної давності, оскільки жодних перешкод для звернення з відповідним позовом до суду у позивача не було. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.12.2002 року по 30.07.2007 року заявлена поза межами строку позовної давності, в зв'язку із чим сума заборгованості за цей період, не підлягає стягненню, оскільки як вбачається із заяви, поданої відповідачем [PERSON], вона просить суд застосувати строк позовної даності у три роки з моменту подання позову до суду. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed