Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 30 жовтня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 500316204 на суму 12412,00 грн. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» отримав право грошової вимоги до відповідача по вищевказаному кредитному договору. 10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» /далі - Позивач/ було укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно з умовами якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги від Відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Договором, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач - ТОВ «ФК «ЄАПБ» - набув право вимоги грошових коштів від Відповідача. Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, ТОВ «ФК «ЄАПБ», тобто Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34834,81 грн., з яких: 11551,38 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 10883,43 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 12400,00 грн. - пеня, штраф, неустойка. На виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, відповідно до ст.ст.512-514, 516 ЦК України, ТОВ «Дата Майнінг Груп» направив на адресу Відповідача повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договором до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до п.2.3 Договору факторингу перехід від Клієнта да Фактора прав вимоги заборгованості від боржників згідно з Реєстром відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого Фактор стає Кредитором та набуває відповідні права за умовами Кредитного договору. Згідно з умовами Кредитного договору відповідач зобов`язувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі, у строки і на умовах, передбачених Кредитним договором. Позивач зазначає, що Відповідач порушила умови кредитного договору, не виконала свої обов`язки та не повернула надані їй в кредит кошти в строки, передбачені договором. У зв`язку з істотним порушенням Відповідачем умов кредитного договору, Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення загальної суми боргу. Згідно з Правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 «… боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору… неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до п.4.4.3. Договору факторингу від 30.09.2014, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк" та ТОВ «Дата Майнінг Груп», ПАТ «Альфа-Банк», у разі отримання коштів від боржників в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами після відступлення грошової вимоги ТОВ «Дата Майнінг Груп», перераховує ці кошти ТОВ «Дата Майнінг Груп» протягом трьох робочих днів з дати їх отримання (включно). В свою чергу, згідно з п.5.4.3. Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, у разі отримання коштів від Боржників, Державної виконавчої служби в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами після дати підписання цього договору, ТОВ «Дата Майнінг Груп» зобов`язане перерахувати ці кошти протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати їх отримання (включно) на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ». Тобто, у разі сплати Відповідачем коштів на рахунки Попередніх Кредиторів, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Однак, Відповідач всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, не виконала свої зобов`язання, не здійснила жодного платежу для погашення боргу ні на рахунки первісного кредитора - ПАТ «Альфа- Банк», ні на рахунки ТОВ «Дата Майнінг Груп», ні на рахунки Позивача - ТОВ «ФК «ЄАПБ». Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10.10.2016 нарахування Відповідачу жодних штрафних санкцій Позивачем не здійснювалося. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 500316204 від 30.10.2012 в сумі 34834,81 грн., з яких: -11551,38 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; -10883,43 грн - заборгованість за процентами та комісією; -12400,00 грн. - пеня, штраф, неустойка. Цю суму боргу, а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Позивач і просить стягнути з Відповідача. Заочним рішенням від 01.11.2017 позовні вимоги було задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 01.06.2021 заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В установлений судом строк заперечень проти розгляду справи в установленому порядку не надходило, відповідач відзив на позов не подала, але надала заяву про застосування позовної давності. Від позивача будь-яких пояснень не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Встановлено, що 30.10.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та Відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 500316204, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 12412,00 грн, строком до 02.11.2015, з процентною ставкою 12,99 % річних /а.с. 6/, та зобов`язалася належним чином виконувати умови зазначеного договору. 30.09.2014 між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу, за умовами якого відступив ТОВ «Дата Майнінг Груп» право грошової вимоги по первісному кредитному договору /а.с.13/. 10.10.2016 ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ», тобто Позивачу у справі належне йому право вимоги від Відповідача коштів за Кредитним договором, а Позивач - ТОВ «ФК «ЄАПБ» - набув право вимоги грошових коштів від Відповідача /а.с.16-18/. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 10.10.2016 та Додатку № 1-1 одним із боржників за Договором факторингу є Відповідач [PERSON] /а.с.19-20/. Встановлено також, що 19.10.2016 ТОВ «Дата Майнінг Груп» було направлено Відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» та про стан заборгованості за кредитним договором у розмірі 34834,81 грн. станом на дату відступлення права вимоги /а.с.11/. В подальшому, 24.10.2016 ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомило Відповідача про те, що ним отримано право вимоги за кредитним договором № 500316204 від 30.10.2012 на підставі Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, укладеному 10.10.2016 з ТОВ «Дата Майнінг Груп», та про те, що станом на 10.10.2016, тобто на дату відступлення вимоги, заборгованість за кредитом становить 34834,81 грн. /а.с.12/. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Стаття 1082 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідач, незважаючи на зазначені повідомлення, погашення кредитної заборгованості не здійснювала, свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 34834,81 грн., яка складається із наступного: 11551,81 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 10883,43 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 12400,00 грн. - пеня, штраф, неустойка /а.с.12/. За нормами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлені в судовому засіданні обставини витікають з відступлення права грошової вимоги фактору, правовідносин з належного виконання зобов`язань за договором кредиту та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань і наслідків, які виникають при неналежній відмові. Згідно з положеннями ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідач належними доказами не спростував обставину наявності грошових зобов`язань перед Позивачем, не оспорював їх розмір. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що права позивача порушені неналежним виконанням зобов`язання відповідачем, а тому суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафу (пені) грунтуються на нормах чинного законодавства і договірних відносинах, які склались між позивачем та відповідачем. Водночас, судом перевірено строки звернення позивача з позовом до суду, оскільки відповідачем заявлено відповідне письмове клопотання. Норми ст.256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права. Початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як встановлено судом, відповідач частково сплачувала заборгованість за кредитним договором, останній платіж було здійснено 20.03.2013 /а.с.10/, а згідно з установленим кредитором і підписаним відповідачем графіком погашення кредиту повинно здійснюватись частинами до 30 числа кожного місяця. Отже, оскільки до 30 квітня 2013 року відповідач не погасила чергову частину кредиту, з цього часу позивач дізнався про порушення умов договору відповідачем, а тому з 01 травня 2013 року у нього виникло право протягом трирічного строку на звернення з позовом до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Тому, оскільки строк пред`явлення позову до суду позивачем був пропущений, суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в межах трирічного строку, а саме за період з 02.08.2014 року по 02.08.2017 (день звернення з позовом до суду) у сумі 5764,62 грн. При цьому суд не приймає позицію позивача, викладену ним у запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення, про те, що оскільки відповідно до п.п.2.3. Кредитного договору № 500316204 від 10.10.2012 дата повернення кредиту - 02.11.2015, то трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 03.11.2015 (наступний день місяця після закінчення строку дії договору) і закінчується 02.11.2018, і відповідно позивач звернувся з позовом до суду у серпні 2017 року в межах строку позовної давності. При цьому виходить із наступного. Кредитним договором №500316204 встановлено окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно, в межах трирічного строку (за період 02.08.2014 по 02.08.2017) підлягає стягненню з відповідача заборгованість за несплаченими відсотками у сумі 1350,44 грн. Щодо застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення штрафних санкцій, про що просить відповідач, суд враховує, що згідно з позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідача неустойку (штраф) за порушення зобов`язань, передбачених ст.549 ЦК України, а тому до цієї вимоги слід застосувати спеціальну позовну давність та стягнути з відповідача штрафні санкції в межах річного строку - за період з 02.08.2016 року по 02.08.2017 (день звернення до суду) у розмірі 700,00 грн. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості, відсотків та штрафів підлягають частковому задоволенню у межах строку позовної давності. Щодо вимоги про стягнення комісії, яка заявлена позивачем в одній сумі з відсотками, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит на споживчі цілі. Згідно з п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки і фінансові установи не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Крім того, банки, відповідно до п.3.4 Правил, зобов`язані в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти, щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Відповідно до абзацу 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Аналогічна правова позиція висловлена у висновку ВСУ у справі № 6-1746цс16 від 16.11.2916. Згідно позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, висловленої під час розгляду справи № 6-2071 цс 16 за позовом до ПАТ «Ідея Банк», обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, суд вважає, що включення позивачем до розрахунку заборгованості комісії за обслуговування кредиту є незаконним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Отже позовні вимоги у справі задовольняються частково. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд керується положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial