Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 24 грудня 2011 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склались через несумісність характерів. З жовтня 2012 року шлюбних стосунків не підтримують, наміру зберігати сім"ю не мають. Просила розірвати укладений з відповідачем шлюб в судовому порядку, залишити дочку проживати з нею та після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивача заявлені позовні вимоги підтримала, в поясненнях послалася на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві. Додатково пояснила, що має іншу сім»ю. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, пояснив, що збереження шлюбу суперечить обом з подружжя. Він має добрі відносини з дружиною, дитина проживає з матір»ю за їх спільною згодою. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 грудня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 24 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Від шлюбу мають малолітніх дочку [PERSON], [INFO], що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З жовтня 2012 року року шлюбних відносин сторони не підтримують, проживають окремо. Сімейні відносини між подружжям розладились через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. Позивач має іншу сім»ю. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України не має. Згідно зі ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивач зазначила, що малолітня дочка проживає з нею та перебуває на її вихованні. Заперечень щодо вказаних обставин відповідач не подав. Сторони дійшли згоди про місце проживання дитини, і вимога позивача про визначення місця проживання дочки з нею є обґрунтованою. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». У відповідності до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 7594 від 20 травня 2014 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved