Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

у жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначила про те, що у період з січня 2013 року по квітень 2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у період якого у сторін народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у період шлюбу відповідач неодноразово застосовував до неї фізичну силу, постійно бив, внаслідок чого позивач неодноразово підлягала госпіталізації. За фактом одного із таких побиттів відносно відповідача порушено кримінальне провадження, обвинувальний акт по обвинуваченню відповідача за ст. 125 ч. 2 КК України направлено на розгляд до суду. Позивач зазначає, що вказані події негативно відобразились на малолітньому синові, який п`ять років був свідком побиття матері батьком, влаштування останнім погромів. Позивач вважає, що наявні всі сукупні обставини, такі як протиправна поведінка відповідача, чисельні випадки застосування домашнього насильства зі сторони останнього, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. (а.с. 85) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. (а.с. 180) У строк, встановлений судом, відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому останній зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує на відсутність доказів, зокрема, рішень судів, які б вказувала на притягнення відповідача до відповідальності за вчинення домашнього насильства. Крім того, зазначає, що якби такі факти були доведені належними доказами, все одно вони не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. У своїх поясненнях спирається на практику Верховного Суду, відповідно до висновків якого, неприязні стосунки між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини. Також, вказує на те, що виконує обов`язок по утриманню малолітнього сина, добровільно сплачував аліменти на утримання останнього, продовжує матеріально утримувати дитину і після судового рішення про стягнення аліментів. (а.с. 98) Відповіді на відзив до суду не надходило. Від представника третьої особи, у грудні 2019 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 16 грудня 2019 року щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] (а.с. 126) В судовому засіданні позивач підтримада свої позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позовних вимог та заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи - служби у справах дітей та сім"ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] , зважаючи на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбу, зареєстрований 19 січня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві , про що складено актовий запис № 30, що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського управління юстиції у м. Києві, відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 4 квітня 2019 року, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу між батьками, малолітній [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовує наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, протиправною поведінкою відповідача [PERSON] по відношенню до позивача [PERSON] , а також чисельними випадками застосування фізичної сили та домашнього насильства до [PERSON] . Так, в ході розгляду цивільної справи, судом встановлено, що між батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] склалися вкрай негативні, конфліктні та неприязні стосунки. Дійсно, матеріали цивільної справи містять копії медичних карт, інших медичних документів, а також копію висновку судово-медичної експертизи від 10.11.2017 року, які свідчать про отримання [PERSON] тілесних ушкоджень. Однак, суд звертає увагу на те, що вказані медичні документи стосуються виключно позивача [PERSON] , та в жодному випадку не стосуються малолітнього [PERSON] , [INFO] . Матеріали цивільної справи містять також висновок № 151 від 2 серпня 2019 року психологічного обстеження, складений психологом міського центру дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за зверненням матері [PERSON] , відповідно до якого, психолог дійшла наступних висновків: [PERSON] - розумний, щирий, активний та ерудований хлопчик. На момент діагностики поводив себе спокійно та доброзичливо, проте у проективних методиках визначається, що серед емоцій [PERSON] наразі домінують гнів та сум. Серед домінуючих психологічних захистів спостерігається витіснення (коли дитина забуває та не пам`ятає певних моментів життя). Існують ознаки емоційної травми, що виражається у почутті самотності, неприйнятті самого себе та складних почуттях. Має потребу у безпеці, розумінні прийнятті, близькості, визнанні всіх його почуттів та поступовому визнанні попереднього досвіду, що наразі є не пережитим та татуйованим. Серед членів родини [PERSON] визначає матір, дідуся [PERSON] та бабусю [PERSON] . Наразі дідусь [PERSON] у свідомості [PERSON] виконує роль батька. До мами у [PERSON] надійний тип прив`язаності, почуття взаємної любові та турботи, задоволення від спільного часу. До батька [PERSON] визначається уникаюче ставлення та витіснення його фігури. Хлопчик взагалі про нього не згадує в бесіді та у проективних методиках не вказує фігуру батька. На питання психолога про тата у проективні грі «Сім`я тварин», [PERSON] відповів, що тато помер. Встановити тип прив`язаності [PERSON] до батька наразі не є можливим у зв`язку із особливостями психологічних захистів дитини (витісненням попереднього досвіду) та неможливістю проведення спільної зустрічі [PERSON] з батьком. З матеріалів цивільної справи, а саме - з листа Шевченківсської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 липня 2018 року, також вбачається, що у липні 2018 року відповідач [PERSON] звертався до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою щодо встановлення способу участі батька у вихованні дитини, за результатами розгляду якої відкладено її розгляд до завершення розгляду по кримінальній справі щодо насильства в сім`ї. Слід зазначити що матеріали цивільної справи містять лише копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та копію листа заступника прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 від 16 жовтня 2018 року, з яких вбачається, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016100010005164 від 17 травня 2016 року за заявою [PERSON] за ст. 125 ч. 1 КК України, та у кримінальному провадженні № 12017100010009745 від 17 жовтня 2017 року за заявою [PERSON] за ст. 125 ч. 1 КК України. Інших документів, які б свідчили про наслідки досудового розслідування у вказаних вище кримінальних провадженнях, матеріали цивільної справи не містять. В частині обов`язку батька [PERSON] по утриманню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд зазначає, що матеріали цивільної справи містять лише копію рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі ј частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 1 листопада 2017 року і до повноліття дитини. Слід зазначати, що матеріали цивільної справи не містять доказів, які б свідчили про невиконання вказаного вище судового рішення відповідачем [PERSON] або наявності у останнього заборгованості по сплаті аліментів. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що позивач [PERSON] , на думку суду, не довела належним та допустимими доказами в розумінні статей 77,78 ЦПК України, свідоме нехтування відповідачем [PERSON] батьківськими обов`язками по відношенню до малолітнього сина, а також небажання останнього приймати участь у його вихованні. Матеріали цивільної справи не містять доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування до відповідача такої виключної міри як позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина. Суд зазначає, що висновок № 151 від 2 серпня 2019 року психологічного обстеження, складений психологом міського центру дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за зверненням матері [PERSON] , не можна розцінювати як єдиний та беззаперечний доказ негативного впливу поведінки батька на малолітнього сина. Інших доказів такого впливу матеріали цивільної справи не містять. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. На думку суду, наявність конфліктних та неприязних стосунків між сторонами у справі, не є підставою в розумінні ст. 164 ч. 1 СК України, для позбавлення батька [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 109/04/40-11377, складеного 16 грудня 2019 року, останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок прийнято органом опіки та піклування у зв`язку із тим, що батько [PERSON] не виконує батьківські обов`язки, тим самим порушує принципи Конвенції ООН про права дитини та вимоги статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Суд звертає увагу на ту обставину, що дійшовши до висновку про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина, орган опіки та піклування не зазначає та не конкретизує у висновку від виконання яких саме батьківських обов`язків ухиляється батько [PERSON] . У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 109/04/40-11377, складеного 16 грудня 2019 року, суд вважає його таким, що не містить обґрунтованих підстав позбавлення відповідача батьківських прав та суперечить інтересам дитини. Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, суд надходить до висновку про те, що позивачем не доведено ухилення відповідача від виховання сина та свідомого нехтування батьківськими обов`язками по відношенню до нього, а батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed