Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що у 1074 році йому видано ордер на право заняття квартири, що розташована у [ADDRESS]. В 1979 році будинок було визнано аварійним. У зв'язку з цим, адміністрацією ЖЕК при управління кадрів і учбових закладів Міністерства чорної металургії Амур-Нижньодніпровською районною у місті радою 11.10.1983 р. позивачу на склад сім'ї з 4 осіб був виданий ордер № 2010 на службову квартиру [ADDRESS]. Відповідно до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службове житлове приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37, позивач мав право на отримання службової квартири, так як займав посаду слюсаря сантехніка. При зверненні до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців було отримано довідку №755842, в якій зазначено, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів про проведення реєстраційних дій щодо юридичної особи "Орган державної влади Міністерства чорної металургії УРСР" не знайдено, тому відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, виключення жилого приміщення з числа службових проводиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У зв'язку вище зазначеним та на підставі того, що відпала потреба в використанні квартири [ADDRESS], як службової, мало місце звернення позивача до Дніпропетровської міської ради з проханням дозволити перевести квартиру зі списку службової в орендну, так як вона була отримана в результаті відселення з аварійного будинку, що знаходився за адресою: [ADDRESS], на що отримано відповідь про відсутність правових підстав для виключення квартири [ADDRESS] в якій проживає гр. [PERSON] із числа службових немає. Посилаючись у позові на те, що на даний час будинок [ADDRESS], перебуває на балансі Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 43, та на ст. 125 ЖК Української PCP, Положення "Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними", затвердженими Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 "Про службові жилі приміщення, у позові й заявлено вимогу про зобов'язання відповідача прийняти рішення щодо виключення квартири [ADDRESS] зі складу службового житла та про вирішення питання про розподіл судових витрат. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 11.10.1983 р. [PERSON] зі складом сім'ї з 4 осіб був виданий ордер № 2010 на право заняття трьох кімнатної службової квартири [ADDRESS]. Відповідно до Переліку категорій працівників, яким може бути надано службове житлове приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 позивач мав право на отримання службової квартири, так як займав посаду слюсаря сантехніка. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з проханням виключити вказану вище житлову квартиру зі списку службових, на що отримала відмову та для вирішення цього питання було рекомендовано звернутись до суду. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЖК Української РСР жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. Частиною 1 статті 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Згідно з п. 6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, виключення жилого примiщення з числа службових провадиться на пiдставi клопотання пiдприємства, установи, органiзацiї рiшенням виконавчого комiтету вiдповiдної районної, мiської, районної в мiстi Ради народних депутатiв. Як встановлено судом, спірна квартира перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та саме до компетенції відповідача належить вирішення питання про виключення квартири з числа службових за клопотанням відповідного органу, за яким житло закріплене як службове, а не за клопотанням наймача чи членів його сім'ї. Порушення питання про виключення жилого приміщення із числа службових є правом, а не обов'язком. Разом з тим, лише факт проживання в службових жилих приміщеннях осіб, які припинили трудові відносини з підприємствами, установами, організаціями, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Разом з тим, підстави набуття права власності визначені чинним ЦК України. Як встановлено судом, відповіддю від 14.03.2014 р. №С-206 [PERSON] (дружині позивача) були роз'яснені деякі норми чинного законодавства з питання виключення квартири [ADDRESS] із числа службових. Суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження здійснення ним дій, направлених на розгляд компетентним органом питання про виключення жилого примiщення з числа службових, адже саме він (тобто позивач) є наймачем даного житлового приміщення, що свідчило би про порушення його прав, які підлягали би захисту судом. В той же час, відповідно до ст. 123 Житлового Кодексу порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Згідно п. 17 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 перед винесенням рішення про надання службового жилого приміщення адміністрація підприємства, установи, організації зобов'язана роз'яснити працівникові особливості договору найму зазначеного приміщення. Відповідно до п. 18 зазначеного вище Положення громадяни, вказані в рішенні про надання службового жилого приміщення, дають письмове зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жилі приміщення належать на праві приватної власності). Таким чином, заняття особою у встановленому законом порядку службового житлового приміщення, яке за своїм характером призначене для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (ст. 118 ЖК) та припинення згодом трудових відносин із підприємством, про яке відсутні відомості, як про юридичну особу, в реєстраційному органі, само по собі не свідчить про наявність в особи права вимагати прийняття рішення про виключення квартири з числа службових, оскільки законом визначений інший порядок, тому підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України),

Outcome: dismissed