Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі по тексту - Банк), треті особи: Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.03.2013 року між позивачем та Банком було укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» № 13-20258, відповідно до умов якого Банк відкрив позивачу депозитний рахунок на період з 20 березня 2013 року по 21 березня 2014 року в доларах США (п. 1.1. договору) с зобов'язанням сплачувати [PERSON] відсотки. У відповідності з розділом 2 «Строк дії договору», зазначений договір було пролонговано до 21 березня 2016 року. Згідно з додатковою угодою від 20 травня 2015 року до договору банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» № 13-20258 від 20 березня 2013 року, на депозитному позивача рахунку обліковуються кошти у сумі 50000,00 доларів США. Після закінчення строку дії договору Банк повинен був повернути позивачу її вклад з відсотками, однак, з моменту припинення дії договору та по день звернення до суду із позовом вклад не повернуто. При цьому, сума депозитного вкладу становить 50000,00 доларів США, а сума несплачених відсотків складає 4263,95 доларів США., з яких 3199,37 доларів США було зараховано на картку, яка з січня місяця 2016 року заблокована, а також 1064,58 доларів США відсотків за січень, лютий, березень 2016 року. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 50000,00 доларів США (суми депозитного вкладу), 4263,95 доларів США (нарахованих але несплачених відсотків, що разом становить 542632,95 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 18.03.2016 року становить 1448793,20 грн. В процесі розгляду справи судом, за клопотанням позивача, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України було здійснено заміну первісного відповідача ПАТ «Український інноваційний банк» належним відповідачем ПАТ «УКРІНКОМ» у зв'язку із зміною найменування та місцезнаходження відповідача. Окрім того, 17.05.2016 року позивач звернулась до суду із заявою про зменшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1248793,20 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд про його задоволення з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях про справі. При цьому зазначав, що Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 року, ухваленого на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12 2015. № 934 в ПАТ «Укрінбанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25 грудня 2015 року. Після введення у ПАТ «Укрінбанк» тимчасової адміністрації, порядок виплати коштів за договорами банківського вкладу, черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів встановлено та здійснюється відповідно до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, згідно з виписками по особовим рахункам та меморіальним ордерам від 18 квітня 2016 року № 343918, № 343921, № 343924 частина коштів, які були внесені згідно договору № 13-20258 від 20 березня 2013 року, були списані на рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як гарантовані суми коштів відповідно до переліку вкладників ПАТ «Укрінбанк» в межах гарантованої суми 200000,00 грн. Окрім того, відповідно до меморіального ордеру № 399319 від 25 травня 2016 року кошти в сумі 1191337,53 грн. було визнано Фондом гарантування вкладів як акцептовані вимоги 4 черги Реєстру кредиторів за № 829/0/7-16 від 06.04.2016 року відповідно до Рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 755 від 19.05.2016 року. З урахуванням того, що Постановою Правління НБУ № 180 від 22 березня ж 2016 року відкликана банківська ліцензія та ліквідовано ПАТ «Укрінбанк», залишок коштів в розмірі 44785,97 доларів США за курсом на вказану дату, становить 1191337,53 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, 20 березня 2013 року між ПАТ «Укрінбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» № 13-20258, за умовами якого Банком було прийнято кошти в сумі 100000,00 доларів США на строк з 20.03.2013 року по 21.03.2014 року з нарахуванням процентів за користування коштами в розмірі 8,5 % річних (а.с. 10-11). За умовами додаткової угоди до договору банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» № 13-20258 від 20.05.2015 року, сторони домовились про те, що станом на 20.05.2015 року на рахунку позивача обліковуються кошти в сумі 50000,00 доларів США та встановлено процентну ставку в розмірі 11 % річних (а.с. 12). Так, депозитним договором було передбачено, що Банк зобов'язаний повернути повністю Вкладнику суму вкладу з рахунку після закінчення строку дії договору (п. 4.1.6. договору. Разом із тим, на момент розгляду справи судом, доказів повернення Банком суми вкладу суду не надано. Із матеріалів справи вбачається, що станом на час звернення до суду із позовом, заборгованість Банку складала 50000,00 доларів США - суми основного вкладу та 4263,95 доларів США суми нарахованих відсотків, що підтверджується випискою по рахунку позивача (а.с. 13-18). Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Оскільки позивач правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобов'язання банку також має бути здійснено у валюті вкладу, тобто у доларах США. Проте, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-1672цс16: «відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом». Разом із тим, частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 1248793,20 грн. в межах заявлених позовних вимог. Щодо посилань представника відповідача на введення у банку тимчасової адміністрації, а в подальшому, і початок ліквідаційної процедури, слід зазначити наступне. Проте, як вбачається з інформації, розміщеної на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб http://www.fg.gov.ua/not-paying/temporary/154-pat-ukrinbank/3209-zaprovadzheno-tymchasovu-administratsiiu-v-pat-ukrinbank, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 р. № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24 грудня 2015 р. № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (далі - ПАТ «УКРІНБАНК») запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «УКРІНБАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій Ірині Володимирівні строком на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно. Реквізити ПАТ «УКРІНБАНК»: код ЄДРПОУ 05839888, МФО 300142, місцезнаходження: м. Київ вул. Смирнова-Ласточкіна, буд.10-А Про час та порядок виплат вкладникам ПАТ «УКРІНБАНК» буде повідомлено додатково на офіційному сайті Фонду - www.fg.gov.ua, на сайті ПАТ «УКРІНБАНК» - www.ukrinbank.com та відділеннях даного банку. Оскільки в Банку було введено тимчасову адміністрацію, до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються не норми ЦК України, а спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частина 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Частина 2 статті 26 Закону передбачає, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (ч.5 ст.26 Закону). Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону). Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.3 ст.27 Закону). Проте, слід зазначити, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 року у справі № 826/1162/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року, було визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних". Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Зобов'язано Національний банк України надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк». Також постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року у справі № 826/5325/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року, було визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 22.03.2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» з моменту її прийняття. Визнано протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.03.2016 № 385 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» з моменту його прийняття. Зобов'язано Національний банк України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству «Український Інноваційний Банк» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у зазначених вище системах). Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки станом на час розгляду справи, скасовано постанови Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» та Правління Національного банку України від 22.03.2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» з моменту їх прийняття, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved