Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивачка у судове засідання справи не з'явилась, направила до суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.09.2014 р.; копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батько [PERSON], мати - [PERSON]; копія паспорту [PERSON]; копія акту від 08.11.2016 р., складеного мешканцями м. Рені та депутата міської ради Колбінова І.М., про те, що [PERSON], [INFO] дійсно мешкає разом із своєю матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що 02.09.2014 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 567. Після укладання шлюбу прізвище позивачки було змінено на «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із позивачкою. У позовній заяві позивачка вказує, що сумісне життя з відповідачем не склалося, оскільки між сторонами постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний мав різні характери, погляді на сімейне життя і ведення спільного господарства.. З березня 2015 р. подружжя спільно не мешкає, ведення спільного господарства остаточно припинено. На даний час сім"я існує лише формально, тому подальшого сенсу у збереженні шлюбу немає. Спір про майно, яке є сумісною власністю, відсутній. Окрім розірвання шлюбу, позивачка висуває вимоги про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у 1/3 частини заробітку до досягнення повноліття доньки [PERSON], тобто до [INFO], оскільки, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Також просить визначити місце проживання малолітньої доньки разом із нею. Відповідач [PERSON] не заперечував проти розірвання шлюбу із позивачкою, однак заперечував проти вимог позивачки про визначення проживання дитини разом із нею, оскільки не бажає сплачувати аліменти на її утримання. Вивчивши матеріали справи, надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст.. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ст.. 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов'язок покладений як на матір дитини так і на батька, є особистим і індивідуальним для кожного з батьків. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Ст. 161 передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Заперечення відповідача щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір'ю, суд розцінює лише як небажання сплачувати аліменти на утримання дитини. Будь яких інших підстав неможливості визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір'ю, відповідач не навів суду. Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів можливості ним утримувати малолітню дитини, створити дитині належні умови для виховання та розвитку, та інше. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась, примирення неможливе, шлюб існує суто формально і підлягає розірванню, також враховує фактичні обставини справи і інтереси кожного з подружжя, між якими втратилися почуття любові і пошани, взаємодопомоги і підтримки, тобто морально - правові підстави шлюбу. Місцем проживанням малолітньої дитини, з урахуванням віку дитини, інтересів дитини, можливістю утримувати дитину, особистої прихильності до дитини та інше, суд визначає разом із матір'ю. Також судом встановлено, що відповідачем в добровільному порядку матеріальна допомога позивачці на утримання їх сумісної доньки не надається, а домовленість про способи надання утримання на дитини між сторонами не досягнута, тому суд, враховуючи обставини справи, матеріальне положення сторін і інтереси малолітньої, задовольняє позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів.

Outcome: approved