Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У березні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що з 12 червня 1983 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння та конфліктів в сім`ї позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 16 травня 2017 року провадження по даній справі зупинено, надано подружжю строк на примирення до 16.06.2017. Ухвалою суду від 19.06.2017 відновлено провадження в справі, розгляд справи призначено на 19.06.2017 о 09 год. 40 хв. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд вивчивши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та задовольнити позовні вимоги. Встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 12.06.1983 Черняхівською с/Радою Яготинського району Київської області, актовий запис № 12. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як зазначає Позивач, вона з Відповідачем не проживає однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, спору щодо поділу спільного сумісного майна між подружжям не має. Ухвалою суду від 16.05.2017 року провадження по даній справі зупинено, надано подружжю строк на примирення до 16.06.2017. Ухвалою суду від 19.06.2017 відновлено провадження в справі, розгляд справи призначено на 19.06.2017 о 09 год. 40 хв. Разом з тим, вжиті судом заходи виявились безрезультатними. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення позивача та відповідача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім'я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім'ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім'ю не можливо. Суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 18, 105, 110 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved