Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 17.08.1958 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Вказаний будинок належав за життя її батькові [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. Після смерті батька вона продовжила проживати у вказаному будинку, вільно та відкрито користуючись ним, сплачуючи комунальні послуги, маючи на руках оригінали правовстановлюючих документів на ім'я батька. Про те,що батько за життя відчужив будинок вона не знала. У 1998 році після смерті батька, вона будучи законним спадкоємцем померлого звернулася до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, і нотаріусом за її заявою була заведена спадкова справа, однак у видачі свідоцтва їй було в усному порядку відмовлено, причини відмови не пояснено. Як їй пізніше стало відомо право власності на будинок зареєстроване не на батька, і начебто батько відчужив його на користь її брата [PERSON] - відповідача по справі. Однак, вона не надала цій інформації належної уваги, оскільки в сільській раді була відсутня така інформація, крім того після смерті батька її брат з нею не спілкується, жодних вимог стосовно будинку не пред'являв, а вона продовжувала жити в спірному будинку, вести господарство, сажати город, доглядати за домоволодінням, самостійно сплачувала комунальні послуги. У 2017 році вона знов звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після батька [PERSON], померлого [INFO], однак на запит нотаріуса надійшли відомості з КП ДОР «Криворізьке БТІ» про те, що її батько [PERSON] подарував спірний будинок іншій особі. На сьогоднішній день вона продовжує безперервно проживати у вказаному будинку, право власності за яким зареєстровано за її братом . Володіє та відкрито користується даним будинком, господарчими побудовами, доглядає за будинком та надвірними спорудами, утримує його, саджає город, постійно робить в ньому ремонтні роботи, змінила вікна на металопластикові, сплачує комунальні послуги за цією адресою, особові рахунки відкрити на її ім'я, тобто безперервно та відкрито володіє цим майном більше 20 років. Іншого житла ніколи не мала. На протязі всього часу ані її брат - відповідача по справі, ані будь-хто інший до неї з вимогами про витребування будинку не звертався. Після дарування братові будинку він в ньому не проживав, комунальні послуги не сплачував, жодних домовленостей між ними не існує, де він на теперішній час проживає та перебуває їй невідомо. Тому, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 86,3 кв. м, житловою площею 52,2 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», гараж «В», погріб «Г», конюшня «Д», вбиральня «Е», ворота № 1, огорожа №2, водо колонка І, басейн ІІ, який розташований за адресою: [ADDRESS], за набувальною давністю. Ухвалою судді від 03 серпня 2018 року позовна заява прийнята судом до розгляду та за заявою позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду з Шостої криворізької державної нотаріальної контори та з КП ДОР «Криворізьке БТІ» витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин. 05 жовтня 2018 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 55-57, 74-76, 86-88), у зв'язку з чим відповідно до ст. 128, ст. 130 ЦПК України, вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідач до суду повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Представник третьої особи - Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився від них надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради (а.с. 84). Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності житлового будинку, виданого Лозуватською сільською радою 08.08.1988 року на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів від 27.11.1987 року № 309, належав житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.7). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. За життя [PERSON] розпорядження з приводу вказаного спадкового майна не здійснив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53013852 від 17.08.2018 року (а.с. 63). Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] є його донька [PERSON]- позивач по справі, яка змінила прізвище з «[PERSON]» під час укладення шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 5). З довідок Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 03.04.2018 року вбачається, що [PERSON] на час смерті [PERSON], померлого [INFO], проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS], де зареєстрована та проживає по теперішній час (а.с. 13,14), що також, підтверджується актом депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Костенко Н.О. та мешканців [ADDRESS] (а.с. 15). Як вбачається з інформації наданої Криворізькою філією державною нотаріального архіву Дніпропетровської області від 03.09.2018 року, Криворізькою районною державною нотаріальною конторою 09 лютого 1998 року за заявою позивача по справі [PERSON] заведена спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Інші спадкоємці за заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини не звертались, свідоцтва не видавались (а.с. 61). Згідно довідки наданої КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 1391 від 23.10.2018 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою [ADDRESS], зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 19.08.1996 року Криворізькою районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-3288 (а.с. 82) Як зазначила в позові позивач вона після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] по теперішній час продовжує безперервно проживати у вказаному будинку, володіє та відкрито користується даним будинком, господарчими побудовами, доглядає за будинком та надвірними спорудами, утримує його, саджає город, постійно робить в ньому ремонтні роботи, змінила вікна на металопластикові, сплачує комунальні послуги за цією адресою, особові рахунки відкрити на її ім'я, тобто безперервно та відкрито володіє цим майном більше 20 років. Про те, що батько відчужив будинок її братові [PERSON] вона не знала. Її брат [PERSON] - відповідач по справі до неї з вимогами про витребування будинку не звертався, крім того після дарування братові будинку він в ньому не проживав, комунальні послуги не сплачував, жодних домовленостей між ними не існує, де він на теперішній час проживає та перебуває їй невідомо, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому, суд враховує, що набувальна давність визначається як спосіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння, про що також наведено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Під час судового засідання було встановлено, що [PERSON] лише користувалася спірним житловим будинком, а тому в даному випадку дія норми 344 ЦК України застосуванню не підлягає. Крім того, доводи позивача про те, що вона, постійно відкрито та безперервно користуюся спірним житловим будинком більше 20 років, доглядає за будинком, утримує його, постійно робить у ньому ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, суд до уваги брати не може, оскільки ці дії позивача не свідчать про набуття нею права власності на цей житловий будинок та не є підставою для набуття такого права. Зважаючи на те, що власник спірного будинку відомий позивачу, про що зазначила позивач в позовній заяві, крім того, в судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок на праві власності належить [PERSON] - відповідачу по справі, на підставі договору дарування, посвідченого 19.08.1996 року Криворізькою районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-3288, тому суд вважає, що правові підстави для встановлення факту добросовісного, безперервного, відкритого користування спірним домоволодінням позивачем відсутні, а тому відсутні і підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: dismissed