Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У липні 2017 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що згідно договору № б/н від 07.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобовязання відповідач за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 30.04.2017 р. утворилась заборгованість на загальну суму 18 702,78 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 1 600,00 гривень. Відповідно до заяви, представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Письмові пояснення позивача долучені до матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги також не визнав, просив залишити позов без задоволення, та застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із копії, наявної в матеріалах справи, Умов та Правил користування платіжною карткою (пункту 9.12) вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обовязок клієнта предявити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Пунктами 3.1.1, 5.4 умов і правил надання банківських послуг встановлений граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція ВСУ від 19.03.2014р. № 6-14цс14). З урахуванням викладеного, суд вважає, що строк дії картки відповідає строку дії договору, а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності, про сплив якої зазначив представник відповідача, та розглядає справу по суті спору. Як вбачається з кредитного договору № б/н від 07.11.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Згідно ст.ст. 526,527,536 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, і станом на 30.04.2017 р. він має заборгованість в сумі 18 702,78 грн., із яких: - 185,51 грн. заборгованість за кредитом; - 13 450,47 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3 700,00 грн. заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 866,80 грн. штраф (процентна складова). Відповідач та його представник не надали суду доказів, які б спростували наявність заборгованості відповідача за даним кредитним договором. Разом із цим, суд вважає за необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідача заборгованості по комісії та пені за користування кредитом у розмірі 3700,00 грн. виходячи із такого. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,\~договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналізуючи надані позивачем матеріали кредитного договору, суд приходить до висновку, що в них відсутнє зазначення обов"язку позичальника сплатити комісію та обгрунтування того, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, в звязку з чим, суд вважає за можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.11.2007 р., станом на 30.04.2017 р., на загальну суму 15\~002,78 грн., із яких: - 185,51 грн. заборгованість за кредитом; - 13\~450,47 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500 грн. штраф (фіксована частина); - 866,80 грн. - штраф (процентна складова). На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обовязок сплати судового збору.

Outcome: partial