Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей у зв'язку з навчанням, дочки [PERSON], [INFO], - у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення нею навчання, до 30.06.2017 року, та сина [PERSON], [INFO], - у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення ним навчання, до 30.06.2015 року, та заборгованості по аліментам у розмірі 142 грн. за період з травня 2014 року по листопад 2014 року включно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем до 25 листопада 2003 року. Від спільного подружнього життя вони мають повнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Син позивачки та відповідача навчається в Чернігівському центрі професійно-технічної освіти, денна форма навчання. Дочка навчається в Глухівському національному педагогічному університеті імені Олександра Довженка, філологічний факультет, денна форма навчання. Син та дочка є такими що потребують матеріальної допомоги, утримує їх позивач. Відповідач працює та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей у зв'язку з навчанням та заборгованості по аліментам - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], 1964 року народження, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти у розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, та повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, починаючи з 29 грудня 2014 року і до 30 червня 2015 року. В задоволенні решти вимог - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави - 121 грн. 80 коп. судового збору. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині задоволених позовних вимог [PERSON] скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач [PERSON] не має права на звернення до нього з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей у зв'язку з їх навчанням, оскільки таке право є тільки у повнолітніх дітей. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що відповідач не спроможний надавати позивачу бажану матеріальну допомогу, оскільки сам знаходиться в скрутному матеріальному становищі, а також постійно хворіє, має важке захворювання хребта, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 4 категорії, що підтверджується відповідними довідками. Крім того, апелянт вказує на те, що його діти навчаються на державному замовленні та отримують стипендію, розмір якої становить половину його заробітної плати. Не погоджуючись з вказаним рішенням [PERSON] також звернулася з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення скасувати, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги того, що діти знаходяться лише на її утриманні, оскільки відповідач не сплачує аліменти та має значну заборгованість по їхній виплаті. Апелянт зазначає, що [PERSON] працює, інших дітей не має, матеріально забезпечений, має житло, а тому вказане є підставою для стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходів відповідача на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до закінчення ними навчання. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 25 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 25 листопада 2003 року серія [NUMBER]. Від шлюбу вони мають повнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Корюківським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області 15.02.1996 року), та дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Корюківським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області 15.02.1996 року). Син позивача та відповідача з 01 вересня 2013 року навчається в Чернігівському центрі професійно-технічної освіти ІІІ атестаційного рівня, за професією "Офіціант. Бармен", денна форма навчання. Навчання здійснюється за рахунок державного бюджету та закінчується 30 червня 2015 року. На державному утриманні він не перебуває, отримує стипендію (довідка № 1009 від 24.11.2014 року). Дочка позивача та відповідача з 01 вересня 2013 року навчається в Навчально-науковому інституті гуманітарної освіти Глухівського національного педагогічного університету імені Олександра Довженка, денна форма навчання. Навчання здійснюється за рахунок державного бюджету та закінчується 30 червня 2017 року (довідка № 173 від 13.11.2014 року). У зв'язку з навчанням діти потребують матеріальної допомоги. Згідно довідки Відділу освіти Корюківської районної державної адміністрації від 02.02.2015 року № 09-13/125 [PERSON] дійсно працює з 22 травня 2014 року і по теперішній час в Корюківській ЗОШ І ст. № 3 на посаді кочегара та за період з 22.05.2014 року по грудень 2014 року отримав 8751,67 грн. заробітної плати. Згідно з відповіддю на запит Відділу державної виконавчої служби Корюківського районного управління юстиції від 30.01.2015 року заборгованість по аліментам [PERSON] за виконавчим листом № 736/261/14 від 03.04.2014 року, станом на 26.12.2014 року складає 3159,87 грн. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам у сумі 142,0 грн. суд першої інстанції дійшов висновку, що будь-які правові підстави для стягнення заборгованості з відповідача відсутні. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що обов'язок відповідача щодо сплати заборгованості по аліментам на користь позивача на утримання дітей, які продовжують навчання, встановлений рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 20 березня 2014 року, а тому примусове виконання такого рішення покладено на органи Державної виконавчої служби України, в обов'язки яких і входить вжиття заходів для своєчасного та повного його виконання. Умови та порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, передбачає Закон України „Про виконавче провадження". Враховуючи вказане апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги [PERSON] в цій частині підлягають відхиленню у зв'язку з їх необґрунтованістю. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання повнолітніх дітей у зв'язку з навчанням, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.ст. 199, 200 СК України [PERSON] зобов'язаний надавати матеріальну допомогу своїм дітям [PERSON] та [PERSON] на період їх навчання. Визначаючи розмір аліментів, районний суд, прийшов до висновку про можливість надання позивачу відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 29 грудня 2014 року та на період продовження навчання обома дітьми, а саме до 30 червня 2015 року, виходячи з принципів розумності та справедливості. Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов без достатнього з'ясування всіх обставин справи та вимог матеріального закону, а тому колегія суддів апеляційного суду з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно положень статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. А тому, доводи апеляційної скарги [PERSON] в частині обов'язку відповідача щодо сплати аліментів на утримання повнолітніх дітей які навчаються та потребують матеріальної допомоги зі сторони відповідача, а останній повинен надавати таку матеріальну допомогу, апеляційний суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта [PERSON], що суд першої інстанції не врахував всіх вимог ст. 182 СК України та не взяв до уваги роз'яснення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Так, як свідчать матеріали справи та зміст рішення суду, судом першої інстанції не було враховано, що відповідач постійно хворіє, має захворювання хребта, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 4 категорії, згідно довідки про заробітну плату від 02.02.2015 року № 09-13/125 [PERSON] за період з 22.05.2014 року по грудень 2014 року отримав 8751,67 грн. заробітної плати, тобто середній заробіток в місяць відповідача складає приблизно 1093 грн. 95 коп., а тому посилання апелянта на те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу дітям у розмірі встановленому судом першої інстанції на період навчання є обґрунтованими. Проте, інші доводи апеляційної скарги щодо неналежного позивача по справі не можуть бути взятими до уваги, оскільки суперечать положенням ст. 199 СК України. Таким чином, вищезазначене не звільняє відповідача від обов'язку утримувати своїх дітей, які продовжують навчання до досягнення ними 23 років, проте є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення аліментів та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині. Колегія суддів апеляційного суду вважає, що згідно наданих сторонами доказів по справі та з врахуванням норм чинного законодавства, що регулює дані правовідносини достатнім та можливим буде стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, починаючи з 29 грудня 2014 року і до 30 червня 2015 року та аліменти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, починаючи з 29 грудня 2014 року і до 30 червня 2017 року, тобто до закінчення навчання. В іншій частині рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 05 лютого 2015 року належить залишити без змін.

Outcome: partial