Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 88703 гривні 26 копійок, мотивуючи тим, що 09 липня 2009 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „Приват Банк" та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 19800 гривень. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач надала суду заяву, у якій щодо задоволення позову заперечує, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 09 липня 2009 року [PERSON] звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку „Приват Банк" із заявою про відкриття кредитного рахунку у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 250 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості - щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості, про що свідчать копії заяви, витягу з Умов та правил надання банківських послуг (надалі-Умови). З копії статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк „Приват Банк", погодженого Національним Банком України 11 червня 2018 року вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного та приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк „Приват Банк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк „Приват Банк". У розрахунку заборгованості за договором позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 17 березня 2020 року становить 88703 гривні 26 копійок, в тому числі: 0 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 49152 гривні 99 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 19437 гривень 50 копійок - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 16650 гривень 71 копійка - нарахована пеня, 250 гривень - штраф (фіксована частина), 4212 гривень 06 копійок - штраф (процентна ставка) Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на наступне. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, атакож усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник та яку, зважаючи на зміст позовних вимог та розрахунок заборгованості сплатив у повному обсязі), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на копії заяви відповідача (а.с. 25) та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (надалі - Довідка про умови, а.с.26), а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.27-32). Оскільки наданий позивачем Витяг з Умов не підписаний відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на Умови, як на обґрунтування своїх вимог в частині обрахування розміру штрафів, є безпідставним. Досліджена судом копія Довідки про умови, яка була підписана відповідачем 09 липня 2009 року, не містить обов`язку відповідача сплатити заборгованість за простроченим тілом кредиту. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що позивачем не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, суд дійшов переконання про безпідставність позовних вимог в цій частині. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих позивачем доказів не вбачається, що фактично отримані відповідачем кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а тому, суд дійшов переконання, що вимога про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процентів річних від простроченої суми є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Крім того, приймаючи до уваги відсутність доказів на підтвердження існування та розміру заборгованості відповідача щодо повернення фактично отриманих коштів, а також те, що Довідка про умови не містить обов`язку відповідача сплатити пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд також вважає безпідставними й вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені. Ухвалюючи рішення суд зважає на те, що відповідач просила застосувати позовну давність. Проте, враховуючи те, що суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача, заява відповідача про позовну давність не підлягає застосуванню судом. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 гривні, за правилами статті 141 ЦПК України зазначені кошти відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed