Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON],\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~на стороні\~відповідача голова\~Костянтинівської\~сільської ради\~Новомиргородського району\~\~Кіровоградської області [PERSON]\~ \~про\~визнання\~ недійсним\~заповіту [PERSON], складеного 15 грудня 2016 року на користь [PERSON], посвідченого головою Костянтинівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області [PERSON], зареєстрованого в Спадковому реєстрі 16 січня 2018 року за номером 61861319. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 29 липня 2017 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на все його майно. Від приватного нотаріуса вона дізналась, що її батьком за життя було складено заповіт, яким останній заповів все своє майно [PERSON] та який був посвідчений головою Костянтинівської\~сільської\~ради Новомиргородського\~району\~ Кіровоградської\~області [PERSON]\~ Позивач вважає, що її батько не укладав даний заповіт, оскільки весь час\~проживав у\~м.\~Києві, був\~людиною похилого\~віку, мав змогу звернутися до будь-якого нотаріуса у м. Києві, а не їхати для цього в іншу область. Крім того, у позивачки з батьком були досить теплі стосунки, вона постійно піклувалась про нього, він кожного року приїздив до неї у гості. Позивач вважає даний заповіт таким, що не відповідає вимогам законодавства України щодо його форми, посвідчення та реєстрації в Спадковому реєстрі, а відтак вважає, що наявні всі підстави для визнання даного заповіту недійсним. Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник позивача подала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Надав до суду відзив, в якому просить позовну заяву [PERSON] задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 липня 2017 року помер батько [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БК № 414648 від 1 серпня 2017 року/а.с. 16/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все його майно. [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. [PERSON] зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) [PERSON] за життя було складено заповіт, яким останній заповів все своє майно відповідачу [PERSON]. Даний заповіт було складено 15 грудня 2016 року, посвідчено головою Костянтинівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області [PERSON] та 16 січня 2018 році зареєстровано в Спадковому реєстрі за номером 61861319(а.с.13). Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. З оскаржуваного заповіту вбачається, що місцем його складання та посвідчення є село Костянтинівка Новомиргородського району Кіровоградської області. Відповідно до п. 2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Виходячи з того, що посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування прирівнюється до нотаріальної дії, на підставі ч. 9 ст. 1252 ЦК України, то місцем посвідчення оскаржуваного правочину є Костянтинівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області. В оскаржуваному заповіті не зазначено місця його складання, що свідчить про невідповідність даного заповіту формі встановленої ст. 1247 ЦК України. Оскільки позивач вважає, що оскаржуваний заповіт її батько, [PERSON] особисто не підписував, так як підпис, який міститься на заповіті візуально не схожий на той підпис, яким підписувався [PERSON] протягом останніх років свого життя вона звернулась до експертного центру з клопотанням про проведення почеркознавчого дослідження підпису [PERSON] [PERSON] Висновку від 19.08.2018 р. за № 17 Відокремленого підрозділу «Центр експертиз та оцінки» Приватного підприємства «Консалтинг [PERSON] «Диктум-Фактум» точно встановити ознаки монтажу документа не виявилося за можливе, так як для цього необхідно дослідити оригінал документа(а.с.19-23). Відповідно до листа ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-КООП» 15.12.2016 р. [PERSON] було укладено з ПрАТ «СГ «Ю.Бі.Ай-КООП» міжнародний договір страхування подорожуючих та на виконання зазначеного договору була проведена оплата, що вказує на те, що [PERSON] взагалі одночасно не міг бути і в м. Києві і бути присутнім при складанні та посвідченні оскаржуваного заповіту. Відповідно до п. 9 Порядку посвідчення заповітів і доручень прирівняних до нотаріально посвідчених затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 15.06.1994 р. № 419 (далі по тексту Порядок № 419) для посвідчення заповіту і довіреності посадовими, службовими особами на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, затвердженими Мін'юстом. Правилами ведення нотаріального діловодства затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 визначено форму № 45 «Посвідчувальний напис на заповіті записаному зі слів заповідача», згідно з якою у посвідчувальному написі має міститися фраза про те, що заповіт записаний зі слів спадкодавця. Таким чином, у посвідчувальному написі сільського голови [PERSON] на оскаржуваному заповіті повинно бути зазначено про те, що оскаржуваний заповіт записаний сільським головою зі слів [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ Однак,\~даний посвідчувальний\~напис вищезазначеної\~вказівки не\~містить. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за вимогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Тобто заповідач перед своїм підписом на заповіті повинен зазначити «Заповіт прочитано вголос і власноручно підписано» і це не повинно бути надруковано в тексті заповіту за допомогою технічних засобів, оскільки не узгоджується з вимогами ч.2 ст.1248 ЦК України. В тексті заповіту відсутній власноручно написаний текст заповідачем [PERSON] «Заповіт прочитано вголос і власноручно підписано», що свідчить про те, що заповідач не ознайомився з текстом заповіту, а тому складений з порушеннями. Відтак, посвідчувальний напис на оскаржуваному заповіті здійснено з порушенням вимог Правил ведення нотаріального діловодства затвердженими наказом Міністерства юстиції України" від 22.12.2010 № 3253/5 в частині дотримання форми посвідчення таких заповітів. Також у заповіті міститься така фраза: «Заповіт підписаний мною, сільським головою, зі слів [PERSON]», що є ще одним прикладом порушення вимог Правил ведення нотаріального діловодства затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 № 3253/5 в частині дотримання форми посвідчення таких заповітів, оскільки заповіт не може бути підписаний зі слів заповідача. Крім цього, відповідно до п. 15 Порядку № 419 посадова, службова особа посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб у присутності свідків. Як вбачається з п. 18. Порядку № 419 присутність не менш як двох свідків є обов'язковою умовою при посвідченні заповітів. Свідком може бути фізична особа, що має повну цивільну дієздатність. У заповіті зазначаються прізвище, ім'я та по батькові свідка, дата його народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого встановлено особу свідка. [PERSON] з ч. 5, ч. 6 ст. 1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Однак, оскаржуваний заповіт будь-яких даних щодо посвідчення даного заповіту в присутності свідків та відомостей про особи залучених свідків не містить, що свідчить про посвідчення заповіту за їх відсутності. Таким чином, оскаржуваний заповіт посвідчено з порушенням вимог чинного законодавства України. Крім того, сільським головою [PERSON] порушено вимоги Порядку № 419 та не передано другий примірник оскаржуваного заповіту до Київського державного нотаріального архіву (так як [PERSON] постійно проживав у м. Києві). Відповідно до п. 8. Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 p. N 491 (далі за текстом - Порядок № 491) посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мін'юсту або його філіям, заяв про реєстрацію. [PERSON] з п. 14 Порядку N 491 Реєстратор здійснює державну реєстрацію посвідчених заповітів і спадкових договорів, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів у Спадковому реєстрі в день отримання заяви про реєстрацію, у тому числі архівних заповітів. Таким чином, сільський голова [PERSON] зобов'язаний був подати Кіровоградській філії ДП «Національні інформаційні системи» заяву про реєстрацію заповіту в день його посвідчення, а саме 15.12.2016 p., а Кіровоградська філія ДП «Національні інформаційні системи», в свою чергу, зареєструвати такий заповіт в день надходження такої заяви, тобто також 15.12.2016 р. Однак, як вбачається з витягу із Спадкового реєстру даний заповіт було зареєстровано лише 16.01.2018 p., тобто більше як через рік після складання та посвідчення заповіту сільським головою [PERSON] Пунктом 2.9. Положення про Спадковий реєстр затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5 передбачено, що внесення відомостей до Спадкового реєстру здійснюються Реєстратором у день вчинення відповідної нотаріальної дії. Однак, оскаржуваний заповіт у супереч вимогам вищезазначених нормативних актів, у день вчинення його посвідчення, тобто 15.12.2016 р., у Спадковому реєстрі зареєстрований не був. Відтак, має місце порушення вимоги ст. 1247 ЦК України щодо реєстрації заповіту в Спадковому реєстрі у день вчинення відповідної нотаріальної дії. [PERSON] з ч. 1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права є нікчемним. Відповідно до п. 6 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 419 посадові, службові особи встановлюють особу, що звернулася за посвідченням заповіту чи довіреності, та перевіряють її цивільну дієздатність. Встановлення особи громадянина України здійснюється за паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичним чи службовим паспортом, тимчасовим посвідченням громадянина України, виданим у зв'язку із втратою паспорта, тимчасовим посвідченням громадянина України, виданим у зв'язку з набуттям громадянства України, посвідченням особи на повернення в Україну. Як вбачається з листа сільського голови [PERSON] наданого на запит приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], сільським головою [PERSON] при посвідченні оскаржуваного заповіту було встановлено особу [PERSON] на підставі паспорта громадянина України серії СН номер 260404 виданого Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 17.08.1996 р. При перевірці інформації по вказаному паспорту виявилося, що він з 01.10.2002 р. міститься в базі даних недійсних, викрадених, загублених паспортів Міністерства внутрішніх справ України. Відтак, станом на 15 грудня 2016 року (на момент складання та посвідчення заповіту) у [PERSON] був інший паспорт громадянина України, а саме: паспорт серії ТТ номер 189576 виданий Солом'янським РВ ГУ ДМС України в м. Києві 26.11.2013 p., що є ще одним підтвердженням тієї обставини, що [PERSON] в момент складання та посвідчення оскаржуваного заповіту у сільського голови [PERSON] не було. [PERSON] з роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п. 16 постанови). Частиною першою статті 215 ЦК України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зазначеними частинами статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи зазначене, оскаржуваний заповіт складений з порушеннями вимог щодо його форми, посвідчення та реєстрації в Спадковому реєстрі. При його складанні мало місце недодержання сільським головою [PERSON] вимог ЦК України [PERSON] інших актів цивільного законодавства, в результаті чого було порушено спадкові права та інтереси [PERSON], а відтак наявні підстави для визнання такого заповіту недійсним. Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, те що надані до суду представником позивача документи, а саме: договір про надання правової допомоги № 01/06/18-1 від 01.06.2018 року рахунок фактура від 05.10.2018 року на суму 5\~200 грн., копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 111 від 14.08.2018 року про сплату «ПП «Консалтинг [PERSON] «Диктум-Фактум» 3500 грн. за проведену почеркознавчу експертизу(а.с.52-55), квітанція про сплату судового збору (а.с.1) документально підтверджують понесені позивачем судові витрати, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 9\~404,80 грн. За вищевикладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved