Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди, посилаючись на те, що 11.06.2014 року [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаду фахівця управління безпеки. 02.02.2015 року [PERSON] було звільнено з посади головного фахівця департаменту безпеки ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» у зв'язку з скороченням штату працівників. Станом на 23.06.2015 року позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі та вихідна допомога в розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за один календарний день щорічної відпустки. ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з дня звільнення [PERSON] і до теперішнього часу не провело повний розрахунок, що заподіяло позивачу моральні страждання, він був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, звільнення було раптовим та негативно позначилося на матеріальному становищі позивача, оскільки іншого джерела доходів позивач не має. Позивач у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання представник відповідача ПАТ "Українська страхова компанія "ГАРНТ-АВТО" не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій зазначив що не заперечує проти задоволення позову та просив розглядати справу, за відсутності їхнього представника. Суд, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 11 червня 2014 року по 02 лютого 2015р. позивач працював у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на посаду фахівця управління безпеки. Наказом в.о.Голови Правління від 02.02.2015р. № 123-кго позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. 21.07.2015 року позивач надіслав на адресу суду заяву про збільшення заявлених позовних вимог, зі змісту заяви вбачається, що станом на 23.07.2015р. заборгованість за весь час затримки розрахунку з позивачем складає 77 095,38 грн. ( 562,74 грн.*137 грн.) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 237-1. КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 2)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000грн., в узагальненому вигляді моральних страждань, які пов'язані із погіршенням матеріального становища, зважаючи на те, що позивач був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, крім того, оскільки позивач проживає сам і веде самостійне господарство, не має інших джерел доходу, заробітна плата є єдиним джерелом існування. Виходячи з наведеного, судом встановлено, що з позивачем не було проведено розрахунку при звільненні, порушені його права, які підлягають захисту, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в розмірі 77 095 грн. 38 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1014 грн. 55 коп. ( 770 грн. 95 коп. + 243 грн. 60 коп.). Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial