Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» 18 листопада 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 24 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № ML-D00/12/2006, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 28050 доларів США, але відповідач станом на 14 вересня 2016 року має заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 17119.72 доларів США та 2579.15 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом. 24.02.2016 року в забезпечення виконання вказаного кредитного договору між банком та відповідачем [PERSON] укладений договір поруки № ML-D00/12/2006, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобов»язання відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником умов кредитного договору. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2006 року в розмірі 17119.72 доларів США заборгованості по платі кредиту та 2579.15 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, також витрати по справі. Позивач в судове засідання свого представника не направив, будучи повідомлений про час та місце судового розгляду, звертався до суду з заявами про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з»явились. Провадження у справі відносно позовних вимог до [PERSON] закрите у зв"язку з його смертю. Представник [PERSON] [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позивачем не надано до суду первинних документів, які б підтверджували факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі, зазначеному в кредитному договорі, з розрахунком заборгованості не погоджуються, вважають, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 лютого 2006 року між Акціонерним Комерційним Банком «Райффайзенбанк Україна» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № ML-D00/17/2006, відповідно до умов якого банківська установа надає відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 28050 доларів США з цільовим призначенням купівля нерухомого майна, з датою остаточного повернення кредиту 23 лютого 2021 року з відсотковою ставкою 11 % річних. Факт укладення кредитного договору та виникнення між сторонами правовідносин з укладення договору не спростовано відповідачем в судовому засідання та підтверджено дослідженими в справі доказами. Також як встановлено судом, банк свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 28050 доларів США. Факт отримання кредитних коштів відповідачем не спростовано та підтверджено тією обставиною, що [PERSON] частково виконувалися зобовязання по поверненню кредитних коштів та укладалися додаткові угоди. Надання відповідачу [PERSON] кредиту саме в іноземній валюті в повній мірі узгоджується з нормами ст. ст. 192, 524 ЦК України та Закону України «Про банки та банківську діяльність». При цьому суд виходить з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Також судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства «ОТБ Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерного Комерційного Банку «Райффайзенбанк Україна». 26.02.2016 року між сторонами по справі було досягнуто згоди та між ПАТ «ОТП банк» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № № ML-D00/12/2006, від 24.02. 2006 року, за умовами якого сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору, в частині визначення процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач свого обовязку належним чином не виконував, у встановлені договором строки, враховуючи також і умови додаткової угоди та графік погашення платежів, грошові кошти не сплачував. Разом з тим, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача. Позивач ПАТ «ОТП Банк», використовуючи на власний розсуд надані йому диспозитивні права, звертаючись до відповідачів з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, на обґрунтування своїх позовних вимог надав лише довідку про наявність відповідної суми боргу, але будь-який розрахунок наявності відповідної суми заборгованості позивачем суду надано не було. Надана позивачем до суду інформація про наявність розміру заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2016 року (а.с. 19) за своїм змістом та суттю не є розрахунком заборгованості, а лише констатує суму такої заборгованості, визначену позивачем в поданій до суду позовній заяві, тому не може бути судом прийнята до уваги. При цьому матеріали справи не містять жодних розрахунків щодо наявності відповідної суми боргу. По справі призначалась судово-економічна експертиза, проведення якої доручене Полтавській філії Харківського науково дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф.. [PERSON]. 08.09.2017 року з експертної установи надійшов лист про витребування додаткових матеріалів для проведення експертизи. Так як додаткові матеріали, які потрібні були для проведення експертизи повинен надати відповідач суд направив відповідачеві 09.10.2017 року вимогу про надання додаткових матеріалів, які зазначені в клопотанні експерта ( копію клопотання) , однак в зазначений судом строк відповідач такі матеріали суду не направив та не повідомив про неможливість їх надання. Оскільки відповідач не направив суду матеріали, які витребовувались експертиза не була проведена. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За нормами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так із наданих позивачем додатків до позову та інших доказів маються розбіжності в оригіналі договору та наданою до суду його копії, а саме остання сторінка частини 2 договору, оригінал додаткового договору № 1 до суду не наданий, маються розбіжності у графіку погашення кредитного договору. Твердження позивача про розмір заборгованості саме в сумі 17119.72 доларів США заборгованості по платі кредиту та 2579.15 доларів США заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом не підтверджено жодними доказами, дослідженими судом, є виключно припущенням, не підтверджено ні первинними банківськими документами, ні виписками по рахункам та оспорюється відповідачем. Зазначені недоліки могли би бути усунуті шляхом проведення судово-економічної експертизи, однак відповідач не надав суду необхідних матеріалів для її проведення. Відтак, за умови ненадання позивачем доказів на обґрунтування свої позовних вимог, суд, хоча і прийшов до висновку про наявність факту порушення відповідачем зобовязань, які виникли з кредитного договору від 24лютого 2016 року № ML-D00/12/2006, але позбавлений можливості дослідили розрахунок заборгованості за даним кредитним договором, з'ясувати період нарахування відсотків та її розмір, а відтак і встановити обсяг зобовязань між сторонами. На підставі викладеного, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову ПАТ «ОТП Банк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх недоведеністю. У звязку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed