Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2015 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис № 1384. 13.01.2004 року у них народився спільний син - [PERSON], про що 21.01.2004 року міський відділ реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління в книзі записів актів громадянського стану про народження зробив відповідний запис за № 119 та видав свідоцтво про народження. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17.02.2017 року по справі № 715/2411/16-ц вирішено стягувати з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання дитини: [PERSON] в розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень, 00 копійок щомісячно, починаючи з 12.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, дане рішення суду відповідачем не виконується та згідно розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області станом на 01.01.2018 року заборгованість [PERSON] становить 10529,04 грн. Спільна дитина, [PERSON], [INFO] проживає зі позивачкою за адресою вул. Долинянська, 6-а с. Коровія, Глибоцького району, Чернівецької області та фактично перебуває тільки на її утриманні. Відповідач проживає в [INFO] з листопада 2015 року. Факт проживання сина зі позивачкою в судовому засіданні визнано сторонами та їх представниками у рамках розгляду справи № 715/2411/16-ц, провадження № 2/715/64/17 Глибоцьким районним судом Чернівецької області. ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На даний час позивачці доводиться одній забезпечувати дитину одягом, харчуванням, оплачувати кошти за відвідування дитиною басейну та фітнес залу, давати кошти на проїзд до школи та на обід, оплачувати комунальні послуги, купувати ліки (при необхідності) та інше. Окрім того, син є дитиною-інвалідом, про що свідчить копія довідки від 22.10.2015 року №184. Сину діагностовано ДЦП, про що свідчить копія висновку ЛКК, у зв'язку із чим синові потрібно постійно займатися фізичними вправами та ходити на масажі. Просила суд визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. 16 березня позивачка направила до суду зміненні позовні вимоги, в яких просила суд стягувати з [PERSON], [INFO] щомісячно аліменти на користь [PERSON], [INFO] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття та стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 3666,51 (три тисячі шістсот шістдесят шість гривень п'ятдесят одна копійка) грн. 28 березня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд задовольнити позовні вимоги частково, а саме 930 гривень на дитину. У задоволенні інших поховних вимог просить суд відмовити. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві і просили суд позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме в розмірі 930 гривень щомісячно на дитину, заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін та, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що зміненні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 17.02.2017 року по справі №715/2411/16 з [PERSON] вирішено стягувати на користь позивача на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 850 грн. щомісячно, починаючи з 12.12.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Свідоцтвом про народження від 21 січня 2004 року підтверджується те, що [PERSON] народився 13 січня 2004 року і його батьками зазначені сторони по справі. Як вбачається з розрахунку про розмір заборгованості по виплаті аліментів від 01.03.2018 року ВП № 54031845, у [PERSON], [INFO], існує заборгованість на загальну суму 12229,04 грн., за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року. Як вбачається з правової позиції, що виражена в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною, ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 01 червня 2016 року Верховний суд, розглядаючи справу № 6-535цс16 висловив правову позицію, яка полягає у тому, що оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. В судовому засіданні судом встановлено, що розмір неустойки (пені) за період з грудня 2016 року по лютий 2018 року у сумі 3666,51 грн. позивачем визначено не вірно, оскільки в червні 2017 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою медичної установи, тому сума неустойки (пені) складає 3411,51 грн. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Несплата аліментів, за відсутності обєктивних причин, обумовлена винною поведінкою відповідача, який був працездатним і, мав можливість сплачувати аліменти. Право стягувача аліментів вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні нового розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоровя дитини, яка хворіє на ДЦП, стан здоровя відповідача, який періодично лікується, має на утриманні непрацездатних батьків, також суд враховує, що майновий стан сторін змінився, те, стягнення по виконавчих листах з відповідача не проводяться те що право вибору способу стягнення аліментів належить позивачці. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку змінити розмір стягнення аліментів з [PERSON], на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] з 850 грн. на дитину щомісячно на 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та стягнути неустойку (пеню) в сумі 3411,51 грн. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивач, в розмірі, передбаченому ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 185, 191, ч.1 ст.192, 196 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial