Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача Київської міської ради, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Арсеналець-27», про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON], померлого [INFO] А позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивачі по справі у визначений законом строк звернулись до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом. Крім того позивачка [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя. До складу спадкового майна входить квартира [ADDRESS]. Однак, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації вищевказаної квартири державний нотаріус [PERSON] відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках, а також свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, та видала постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] як частку в спільному сумісному майні подружжя, право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом та за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів позовну заяву підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача: Київської міської ради в судове засідання не з'явився, однак від нього на адресу суду надійшло пояснення відповідно до якого просить слухати справу у відсутність представника Київської міської ради та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Представник третьої особи: Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-27» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.12.2017 року занесеною до журналу судового засідання за клопотанням представника позивачів забезпечено докази та зобов'язано П'ятнадцяту київську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи №1433/2016, заведеної після смерті [PERSON], який помер [INFO] Вислухавши пояснення представника позивачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В свідоцтві про одруження серії [NUMBER] зазначено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] одружилися 27.01.1979 року про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №2. Після одруження прізвище [PERSON] змінено на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Дарницьким відділом РАЦС в м. Києві 05.08.1986 року батьками [PERSON] є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 05.01.2006 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім"ї дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] - [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Печерським відділом РАЦС в м. Києві 25.07.1979 року батьками [PERSON] є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON] Згідно з свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 02.09.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] - [PERSON] Згідно з Ордером на жиле приміщення в будинку ЖБК «Арсеналець-27» серії [NUMBER] від 01.08.1988 року, він був виданий на заняття квартир сім'єю з чотирьох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS]. Чоловік позивача [PERSON] та батько позивачів [PERSON] та [PERSON] був членом ЖБК «Арсеналець-27», що підтверджується довідкою №245 від 26.12.1986 року ЖБК «Арсеналець-27». Згідно з довідкою ЖБК «Арсеналець-27» №29 від 15.08.2017 року [PERSON] 24.03.1992 року в повному обсязі сплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у розмірі 15229,70 карб. Згідно довідки Форма №3 виданої ЖБК «Арсеналець-27» від 07.06.2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] (дочка власника), [PERSON] (власник), [PERSON] (дочка власника), [PERSON] (дружина власника), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука). 29.05.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.05.2016 року. Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації від 15.12.2016 року за №46488 згідно з даними бюро квартира [ADDRESS], на праві власності не зареєстрована. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі і на квартиру [ADDRESS]. Позивачі звернулись до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожному та видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя пережившій дружині [PERSON] на квартиру [ADDRESS] після смерті чоловіка та батька [PERSON], але їм було відмовлено постановою державного нотаріуса від 29.12.2016 року у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України УРСР «Про власність» в редакції, що діяла станом на 24.03.1992 року члени житлового, житлово-будівельного кооперативу, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Отже, вбачається, що право власності члена житлово-будівельного кооперативу на квартиру раніше виникало моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. У відповідності до абз. З п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після й смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщи може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об'єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державне реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, зважаючи на вищевикладене можна стверджувати, що померлий [PERSON] будучи членом ЖБК «Арсеналець-27» повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] і став за життя її власником, у зв'язку з цим дана квартира входить до складу спадщини, а тому за позивачами як спадкоємцями за законом першої черги має бути визнано право власності на вказану квартиру. Оскільки померлий не зареєстрував у відповідні органах право власності на спірну квартиру, позивачі не можуть вступити в спадщину в загальному порядку і змушені звертатися до суду з даним позовом. Також позивачка [PERSON] в позовній заяві вказує на те, що квартира [ADDRESS] була набута померлим [PERSON] у період його перебування у шлюбі з [PERSON], тобто, вищевказана квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], як подружжя, а тому частка позивачки [PERSON] становить 1/2 частину квартири. У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Положенням ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до норм чинного законодавства набуття майна за часі шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презумується), що воно є спільним. Відповідно до п. 1.1. та п. 2.2. Глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. Отже, оскільки пай померлим виплачувався у шлюбі з позивачкою [PERSON], яка також брала участь у виплаті пайового внеску, тому спірна квартира є об'єктом спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки частки дружини і чоловіка у праві спільної власності подружжя є рівними, дружині померлого - позивачці [PERSON], належить 1/2 частини спірної квартири. Інші ? частини спірної квартири у порядку спадкування має бути розподілена між усіма позивачами у рівних долях. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до положень вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що за позивачкою [PERSON] повинно бути визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] як частку в спільному сумісному майні подружжя та на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. За позивачами [PERSON] та [PERSON] повинно бути визнано право власності по 1/6 частині кожній квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved