Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю(ТзОВ) «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пред'явило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 17142,93 грн.. В свою чергу, [PERSON] подала в суд зустрічний позов до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними. Ухвалою суду від 21.03.2014 рокуи первісний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження. Вимоги первісного позову мотивовані тим, що 07.04.2011 року між [PERSON] та ТзОВ «ФК «ЦФР» укладено кредитний договір №67282732, згідно якого нею отримано кредит в розмірі 10400 гривень, строком на 30 місяців, з зобов'язанням повернення кредиту та плати за ним щомісячно за графіком платежів, з відсотковою ставкою 0,01 % річних, одноразовою платою за надання кредиту в розмірі 400 гривень, платою за управління кредитом в розмірі 468 гривень. Внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка становить 17142, 93 грн. 20.06.2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісним кредитором) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(позивачем) було укладено договір відступлення права вимоги № 26/12-ФНКю. Згідно виписки з реєстру боржників від 20.06.2012 року позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 17142,93 грн., яка складається з: 7972,73 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 0,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3421, 24 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; 5748,49 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Згідно повідомлення про відступлення права грошової вимоги вих.№ 000461961 від 26.06.2012 року, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» [PERSON] було поінформовано про відступлення права грошової вимоги по кредитному договору № 67282732 від 07.04.2011 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». В зв'язку з цим ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить в судовому порядку стягнути з [PERSON] 17142,93 грн. заборгованості за кредитним договором. В ході судового розгляду даної справи відповідачкою [PERSON] подано зустрічний позов, в якому вона просить визнати недійсними п.п.4.8, п.6 - в частині щомісячної плати за управління кредитом, кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»; визнати недійсними положення додатку до кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» щодо умов надання кредиту в частині плати за управління кредитом(щомісячно) в розмірі 4,50% від суми кредиту, що становить 468,00 гривень в зв'язку з їх явною несправедливістю у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»; стягнути з товариства «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», код ЄДРПОУ 35725063 в користь [PERSON] 3276 (три тисячі двісті сімдесят шість) гривень грошових коштів, які були нею сплачені як плата(комісія) за управління кредитом; визнати недійсним п.23 Загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, як частини кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року, щодо збільшення позовної давності до 50 років у зв'язку з їх явною несправедливістю у відповідності до вимог ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»; застосувати позовну давність та в задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] в користь фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пені за порушення графіку погашення заборгованості в сумі 5748, 49 гривень відмовити; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», код ЄДРПОУ 35725063 в користь [PERSON] понесені нею та підтверджені документально судові витрати по справі: по оплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Представник первісного позивача ТзОВ ««Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах цивільної справи міститься його клопотання про розгляду справи у його відсутності. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON], в судове засідання також не з'явились, однак від адвоката [PERSON] до суду поступило клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «ФК «ЦФР», про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання повторно не з'явився, і від нього не надійшло жодного клопотання про поважні причини неявки та необхідність відкладення розгляду справи. А відтак, в порядку ст..169 ЦПК України, суд визнає необов'язковим відібрання від даних учасників особистих пояснень та вважає за можливе провести розгляд даної справи за їх відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши подані письмові докази, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для прийняття рішення по суті спору, суд встановив наступне. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів». В свою чергу, стаття 60 ЦПК України проголошує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що 07.04.2011 року між [PERSON] та ТзОВ «ФК «ЦФР» укладено кредитний договір №67282732, згідно якого нею отримано кредит в розмірі 10400 гривень, строком на 30 місяців, з зобов'язанням повернення кредиту та плати за ним щомісячно за графіком платежів(згідно додатку до договору), з відсотковою ставкою 0,01 % річних, одноразовою платою за надання кредиту в розмірі 400 гривень, платою за управління кредитом в розмірі 468 гривень(а.с.10-14). ТзОВ «ФК «ЦФР» взяті на себе зобов'язання виконано повністю та надано [PERSON] кредитні кошти, фактичне отримання яких відповідачкою підтверджується її заявою про перерахування таких з позичкового рахунку, платіжним дорученням від 07.04.2011 року(а.с.16) і дана обставина не була заперечена відповідачкою. На підставі того, що кредит не призначався ні для підприємницької, ні для комерційної діяльності, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на ствердження протилежного, кредитні кошти отримані [PERSON] як фізичною особою для споживчих потреб, а не як суб'єктом господарської діяльності для її здійснення, суд дійшов висновку, що даний кредит, наданий відповідачці за первісним позовом згідно договору № 67282732 від 07.04.2011 року, є споживчим. Суд констатує, що в порядку ст.ст.512-516 ЦК України, 20.06.2012 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (Первісним кредитором) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»(первісним позивачем) було укладено договір відступлення права вимоги № 26/12-ФНКю і згідно виписки з реєстру боржників від 20.06.2012 року первісний позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 17142,93 грн., яка складається з: 7972,73 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 0,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3421, 24 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; 5748,49 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості(а.с.5,6). У відповідності до повідомлення про відступлення права грошової вимоги вих.№ 000461961 від 26.06.2012 року(а.с.7), ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» [PERSON] було проінформовано про відступлення права грошової вимоги по кредитному договору № 67282732 від 07.04.2011 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», і дана обставина відповідачкою за первісним позовом жодним належним та допустимим доказом не спростована, отже її твердження про те, що будь-яких повідомлень вона не отримувала, судом до уваги не береться. В судовому засіданні встановлено, що кредитний договір разом із Умовами надання кредиту та Загальними умовами ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів становить між відповідачем за первісним позовом та первісним кредитором Договір про надання банківських послуг, на що відповідач дав згоду, підтвердивши таку підписом в кредитному договорі та умовах надання кредиту. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.п. 4.3 кредитного договору кредит виданий строком на 30 місяців з кінцевою датою виконання зобов'язань і сплатою останнього платежу, у відповідності до умов надання кредиту 10.10.2013 року. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, плати за надання кредиту, плати за управління кредитом та інших платежів. Відповідно до п.п.14.1, 14.2 загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів(далі Загальні умови) - позичальник зобов'язується вносити плату за надання кредиту, якщо це взначено Сторонами, у розмірі, встановленому Сторонами, повертати одержаний кредит, вносити плату за кредитом у порядку, визначеному кредитним договором. Згідно п.п.14.3 Загальних умов - за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом Позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 1% від суми прострочення за кожний день прострочення. В свою чергу, п.п.4.8 Кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року передбачено справляння позичальником плати за управління кредитом в розмірі 4,50% від суми кредиту, що становить 468, 00 грн., а згідно п.6 Кредитного договору, до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною процентною ставкою, плата за надання кредиту та плата за управління кредитом і зазначено, що плата за управління кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів, тобто 468 гривень щомісячно, протягом 30 місяців. З довідки про графік руху коштів по кредиту та розрахунку суми боргу за кредитним договором(а.с.17) вбачається, що [PERSON], як плату за управління кредитом(комісію), відповідно до п.п.4.8, п.6 кредитного договору первісному кредитору сплачено 3276 гривень. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту ( перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту , його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Статтею 546 ЦК передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Отже, комісія - це не проценти в розумінні ст.1054 ЦК України і не вид забезпечення зобов'язання в розумінні ст.546 ЦК України, а, як вбачається з договору, плата за управління кредитом. При цьому , кредитний договір не містить істотних умов щодо того, які саме послуги по управлінню кредитом повинен здійснювати банк за цю плату. Статтею 627 передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Укладаючи договори, передбачені актами цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати в них також ті свої відносини, які цими актами не врегульовані. Якщо при цьому використовуються елементи інших відомих видів договорів, то такий комплексний договір називається змішаним. Згідно вимог Цивільного Кодексу України поняття комісії притаманне лише договору комісії. Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Стаття 1013 ЦК України визначає, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Отже, встановивши в кредитному договорі комісію(плату) за управління кредитом , ТзОВ «ФК «ЦФР» під час укладання договору не проінформував [PERSON] як позичальника про те, які саме послуги він за вказану комісію буде їй надавати. Суд також дійшов висновку, що вказану комісію(плату) не можна вважати і витратами [PERSON] за оформлення договору або іншими витратами, оскільки такі витрати , взагалі окремо не передбачені кредитним договором, умовами надання кредиту та Загальними умовами з надання фізичним особам кредитів, а відтак, умови кредитного договору, за якими [PERSON] повинна сплачувати відповідачу крім відсотків за користування кредитом , ще й щомісячну плату за управління кредитом, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимога позивачки за зустрічним позовом про визнання недійсними п.п.4.8, п.6 - в частині щомісячної плати за управління кредитом, кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»; визнання недійсними положення додатку до кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» щодо умов надання кредиту в частині плати за управління кредитом(щомісячно) в розмірі 4,50% від суми кредиту, що становить 468,00 гривень, - підлягають до задоволення. Частиною першою ст.216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відтак, в світлі вище викладеного, суд вважає, що сплачені [PERSON] первісному кредиторові відповідно до п.п.4.8, п.6 кредитного договору 3276 гривень в якості плати за управління кредитом, підлягають стягненню з нього в її користь. Даючи оцінку доводам [PERSON] щодо несправедливості умови договору про збільшення позовної давності до 50 років, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З матеріалів, доданих до позовної заяви вбачається, що в п.12 кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року зазначено «Підписанням цього договору Позичальник засвідчує(підтверджує), що один з оригінальних примірників цього договору, включно із загальними умовами надання кредитів переданий Кредитодавцем Позичальникові в день підписання цього договору Позичальником». В свою чергу, згідно п.23 Загальних умов сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами, які виникають з кредитного договору, включно з відшкодуванням збитків, сплати неустойки(штрафу, пені) тощо, становить 50 років. Зазначене застереження до кредитного договору є договором про збільшення строку позовної давності. Отже, суд вважає, що твердження [PERSON] про те, що в контексті ч.1 ст.259 ЦК України, не можна вважати договором про збільшення позовної давності п.23 Загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і спростовується матеріалами справи. Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору (постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2012 р. у справі № 6-80цс12). Враховуючи приписи ч.4 ст.42 Конституції України та зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" про те, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, а положення п.23 загальних умов про збільшення строку позовної давності до 50 років, не відповідає передбаченим в частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, внаслідок чого із розумного строку, у межах якого особа(споживач) може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, перетворюється на несправедливий засіб зловживання кредитором своїми правами, зокрема щодо постійного нарахування пені, яка в рази перевищує суму наданого боржнику кредиту, суд вважає, що в наявності є всі правові підстави для визнання недійсним п.23 Загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, як частини кредитного договору № 67282732 від 07.04.2011 року. Крім того, [PERSON] в зустрічному позові також було зроблено заяву про застосування позовної давності до вимоги первісного позивача про стягнення з неї в користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пені за порушення графіку погашення заборгованості в сумі 5748, 49 гривень. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, враховуючи вище викладене, а також наявність підстав для визнання недійсними положень кредитного договору про збільшення строку позовної давності, суд вважає, що до вимоги про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пені за порушення графіку погашення заборгованості в сумі 5748, 49 гривень слід застосувати позовну давність і відмовити в її задоволенні, в зв'язку із спливом однорічної позовної давності, з огляду на таке. Як вбачається з довідки про рух коштів по кредиту, останній платіж на погашення кредитних зобов'язань [PERSON] було здійснено 06.12.2011 року, а з Виписки з Реєстру боржників від 20.06.2012 року, повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 26.06.2012 року та повідомлення про зміну умов кредитного договору від 26.06.2012 року пеня в зазначеному розмірі - 5748,49 гривень вже на той момент була нарахована. Отже на момент звернення до суду первісного позивача - грудень 2013 року - однорічний строк позовної давності по вимозі про стягнення пені сплив. Відтак, в контексті всього вище викладеного, з врахуванням положень ст.ст.526, 530, 610, 611, 612 ЦК України, суд приходить до переконання, що первісний позов ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення на суму 7973,20 грн.(7972,73 грн. - заборгованість по тілу кредиту + 0,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В свою чергу, зустрічний позов, заявлений [PERSON] до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»; ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними; стягнення грошових коштів, які були нею сплачені як плата(комісія) за управління кредитом, підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд констатує наступне. Стаття 88 ЦПК України встановлює, що «… Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено». Беручи до уваги, що вимоги первісного позову задоволено частково на суму 7973,20 гривень, стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в рахунок сплаченого при звернення до суду судового збору, підлягає 106,69 гривень В свою чергу, згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Таким чином до витрат на правову допомогу належать не лише витрати понесені стороною за послуги фахівця у галузі права, а й витрати на послуги адвоката. Як слідує з матеріалів справи правова допомога [PERSON] надавалася на підставі договору про надання юридичних послуг з адвокатом [PERSON] (а.с.61). За надані їй юридичні послуги відповідачкою було сплачено 3600 грн., що підтверджується договором та актом здачі-приймання наданих юридичних послуг (а.с.59-60). В даному акті чітко розписано які юридичні послуги надавалися адвокатом та вказана кількість годин надання таких послуг. При цьому вартість однієї години роботи (450 грн.) не перевищує 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, як це встановлено Постановою КМУ від 27.04.2006 року за №590. Як слідує з матеріалів справи, адвокат [PERSON] надавав юридичну допомогу відповідачці, складав зазначені в акті документи та брав участь у судових засіданнях. Крім того, при поданні зустрічного позову [PERSON] також понесені витрати в зв'язку з оплатою судового збору в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.1) За таких обставин суд приходить до висновку про правомірність вимоги [PERSON] про стягнення з первісного позивача в її користь понесених судових витрат по оплаті судового збору в сумі 243 грн.60 коп. та витрат на правову допомогу розмірі 3600 грн. сума витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню, не є надмірною та співмірна з ціною позову.

Outcome: partial