Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 15 листопада 2012 року, у розмірі 13049,66 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено вищевказаний кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 12774,00 грн, зі сплатою відсотків за користування таким 25,25 % річних. Позивач правонаступник банку за договором про відступлення права вимоги. Вважає, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином. Попри те, відповідач не виконав взяти на себе зобов`язань за спірним кредитним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у спірному розмірі. Просить позов задовольнити. Вирішити питання судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Відповідачем подано заяву, яку суд розцінює як відзив, яка містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що кошти фактично не отримував, адже такі були перераховані на погашення відсотків за іншим кредитним договором, що підтверджено листом-гарантією банку. Позивач просить повторно стягнути кошти, які стягненні раніше за судовим рішенням на користь банку. Разом із тим, подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності, а у позові відмовити. 03 лютого 2018 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 03 травня 2018 року ухвалою суду справу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. 09 липня 2018 року у справі проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями та головуючим суддею визначеного Васильченка О. В. 07 травня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл та головуючим суддею визначено Якимець О. І. 17 травня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. У судовому засіданні відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити, адже коштів не отримувала та закінчився строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 15 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Л69.188.14845. Відповідачу надано кредит на поточні потреби у розмірі 12774,00 грн. Проценти за користування кредитними коштами встановлено у розмірі 25.25 % річних від залишкової суми кредиту. Погашення кредиту здійснюється в порядку і в строки відповідно до Графіка, який є невід`ємною частинною цього договору, на транзитний рахунок 29099418814845,980. Остаточне погашення кредиту не пізніше 15 січня 2017 року. 28 лютого 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальність «Факторингова компанія "Рантье» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/02-1, зокрема за спірним кредитним договором та договором застави. Право вимоги на загальну суму заборгованості у розмірі 13049,66 грн / арк. спр. 17-19, 23-28/. Отже, повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками станом на момент відступлення права вимоги за договором від 28 лютого 2017 року, тобто після спливу передбаченого кредитним договором строку кредитування. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором становить у сумі 13049,66 грн з яких: 9505,29 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3544,37 грн -заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісією. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 13049,66 грн, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. Суд застосовує спеціальні норми права, які регулюють спірні правовідносин, що містяться у ст. ст. 1046- 1049 Цивільного кодексу України та на які вірно покликався позивач у позовній заяві. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. Суд критично оцінює доводи відповідача про неотримання кредитних коштів за спірним кредитним договором, виходячи з наступних мотивів. Відповідач у судовому засіданні стверджував, що меморіальний ордер від 22 листопада 2012 року № ТR.1007472.2377.1787 підтверджує факт не отримання коштів за спірним кредитним договором, оскільки видані лише 22 листопада 2012 року. Дані обставини також підтверджено листом-гарантією від 14 листопада 2012 року. Відповідного до умов кредитного договору від 15 листопада 2012 року кредитні кошти отримуються у готівковій формі через касу банку (при видачі кредиту готівкою) та списання коштів з рахунку банку ( при безготівковому переказі коштів). Кредитні кошти надані позичальнику через касу банку. Датою видачі кредиту є дата видачі коштів (п. п. 1.2, 1.3 кредитного договору). Факт отримання кредитних коштів підтверджено меморіальним ордером від 22 листопада 2012 року № ТR.1007472.2377.1787. Призначення платежу видача кредиту, згідно кредитного договору від 15 листопада 2012 року № Л69.188.14845 /арк. спр. 20/. Таким чином, цей меморіальний ордер підтверджує отримання кредитних коштів 22 листопада 2012 року у відповідності до вимог п. п. 1.2, 1.3 кредитного договору, а тому суд не приймає аргументи відповідача про не отримання коштів. Щодо листа-гарантії ПАТ «Ідея-Банк» від 14 листопада 2012 року, то такий судом не приймається до уваги, адже відомості у ньому, а саме: при підписанні спірного кредитного договору, кредитний договір № 0162/БП1/95/0031295 від 05 липня 2008 року вважається закритим, не стосується предмету доказування, не підтверджує відсутність факту отримання кредитних коштів відповідачем та перерахування таких у безготівковій формі на погашення заборгованості за іншим кредитним договором /арк. спр. 131/. Щодо доводів відповідача про наявність судововго рішення про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, то такі суд оцінює критично, адже не доводено доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України. Відповідачем заявлено перед судом питання щодо строку позовної давності у цій справі. Відносно цього суд прийшов до наступного. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з умов кредитного договору повернення грошових коштів здійснюється відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною цього договору. Останній платіж 15 січня 2017 року. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку надання позики зобов`язання боржника за договором не припиняється. Починаючи з 16 січня 2017 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитного договору, тобто до 15 січня 2017 року. Повертаючись до матеріалів справи суд установив, що позивач про порушення свого права дізнався 28 лютого 2017 року, тобто у день укладення договору факторингу. Позивач звернувся до суду за захистом свого права у січні 2018 року, тобто у межах трирічного строку з монету коли позивач дізнався про порушення свого права. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що у заяві відповідача про застосування строків позовної давності необхідно відмовити, оскільки відсутні підстави для цього. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи, який необхідно покласти на позивача.

Outcome: approved