Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини - сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви від 08.10.2018 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1\\3 частина з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 11 червня 2005 року по 27 травня 2016 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , який на даний час проживає з матір`ю. Всі обов`язки по утриманню та вихованню дитини покладені на позивача. Батько дитини не надає регулярну матеріальну допомогу на утримання сина, в зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги [PERSON] підтримали в повному обсязі і просили суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини, оскільки відповідач, починаючи з липня 2018 року, жодних коштів на утримання сина не надає, а отримувані позивачем доходи не дозволяють забезпечити нормальний рівень життєдіяльності дитини, її навчання. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визначала частково, однак заперечила проти пред`явленого до стягнення розміру аліментів та викладених стороною позивача обставин, посилаючись на те, що відповідач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, беручи активну участь у вихованні сина, його розвитку та оздоровленні. Представник відповідача просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Вислухавши пояснення представників сторін, позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з 11 червня 2005 р. сторони перебували у шлюбі, який зареєстровано Фруктовською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, про що складено актовий запис №03. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 27 травня 2016 р. шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , 2005 р. народження. На час розгляду судом справи неповнолітня дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. В силу положень ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В силу положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище позивача, яка отримує дохід близько 15 000 - 17 000 гривень на місяць, та розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Також суд враховує матеріальне становище відповідача, який на момент розгляду справи не працює, є особою працездатного віку. Суд не може взяти до уваги посилання позивача та її представника на значний рівень доходів відповідача та можливість сплачувати аліменти у пред`явленому до стягнення розмірі, оскільки жодних доказів на підтвердження викладених обставин суду надано не було. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі у розмірі 1\\4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.. Оскільки суду з боку позивача не надано доказів на підтвердження розміру витрат, які вона несе на утримання неповнолітнього сина, а також зважаючи на розмір доходу, який отримує відповідач суд вважає, що розмір аліментів, пред`явлений до стягнення з відповідача, є необгрунтований і недоведений позивачем, в зв`язку з чим в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з огляду на наступне. В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача на свою користь судових витрат на правову допомогу, позивачем надано копію касового прибуткового ордеру та квитанції. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Однак, матеріали справи не містять доказів надання адвокатом таких послуг, їх переліку, витраченого часу, а також відсутній акт прийняття позивачем таких послуг. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: partial