Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовною заявою до АТ «КредоБанк» про стягнення 262238, 39 грн. інфляційного збільшення боргу, 28055, 00 грн. -3% річних та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.12.2015року , яке набрало законної сили 05.04.2016 року, на її користь стягнуто грошові кошти у розмірі 190000 гривень депозитного вкладу, 8052,87 грн. процентів, 11503, 92 грн. - інфляційних втрат, 1930, 80 грн. - 3% річних за період з 28 квітня по 22 серпня 2014 року. Вказує, що з огляду на те, що її банківський вклад так і не було повернуто по час звернення до суду із позовом, а рішенням суду інфляційні втрати та 3 % річних було стягнуто по серпень 2014 року, то починаючи з 23.08.2014 року по 17.01.2019 рік, ПАТ «КредоБанк» без жодних правових підстав користувався її коштами. Із покликанням на ст.. 625 ЦК України, вважає, що ПАТ «КредоБанк» повинен сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до рішення суду, яке є остаточним та набрало законної сили. сума, яку ПАТ «КредоБанк» повинен був їй сплатити станом на 22.08.2014 р. є 190 000 грн. депозитного вкладу, 8 052 грн. 87 коп. процентів, 11 503 гри. 92 коп. інфляційних втрат, 1 930 грн 80 коп. - 3 % річних, що разом становить 211 487, 59 грн. Проте, дана сума коштів була повернута їй Відповідачем лише 24.01.2019 року, Відтак, за період з 22.08.2014 р. по 24.01.2019 р. Відповідач в силу приписів чинного законодавства повинен відшкодувати інфляційні втрати та 3 % річних. Посилаючись на власні розрахунки, просить суд стягнути з ПАТ «КредоБанк» 262 238.39 грн. інфляційного збільшення боргу та 28 055.00 грн. - 3% річних. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позові. Просять такий задовольнити. В чергове судове засіданні позивач та представник не прибули, представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечив, посилаючись на письмовий відзив, згідно якого стверджує, що позивачем не додано до позову жодних доказів на підтвердження факту невиконання відповідачем умов договору банківського вкладу № 2630/64/663186 від 19.12.2013 року. Просить звернути увагу на те, що в обгрунтування позовних вимог у справі щодо стягнення з Відповідача суми вкладу в розмірі 190 000 грн., процентів у сумі 8052, 87 гривень та інших платежів, що були предметом цього позову, Позивачем було додано до позовної заяви копію Договору № 2630/70/668383 банківського вкладу «Стандарт» 28.01.2014 року, а не договору банківського вкладу №2630/64/663186 від 19.12.2013. Таким чином, подаючи цей новий позов, Позивач повинен був довести факт укладення договору банківського вкладу №2630/64/663186 від 19.12.2013, факт внесення на виконання саме цього договору коштів у сумі 190 000 грн., та факт неповернення (несвоєчасного повернення) Відповідачем саме цього банківського вкладу тощо. 24 січня 2019 року AT «КРЕДОБАНК» повністю виконано рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року у справі №465/5368/14-ц - перераховано на поточний рахунок Позивача грошові кошти в сумі 211 487,59 грн. (190 000 гри, депозитного вкладу, 8 052 грн. 87 коп. процентів, 11 503 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 1 930 грн. 80 коп.-3% річних). Відтак, зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог Позивача, яке повністю виконане AT «КРЕДОБАНК», припиняє правовідносини сторін договору, та звільняє AT КРЕДОБАНК» від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та позбавляє Позивача права на отримання будь яких додаткових сум, на чому особливо наголошує Верховний суд України. Звертає увагу суду на пропуск строку позовної давності у справі, оскільки у серпні 2014 року Позивач зверталась до суду із позовом до ПАТ «КредоБанк» про повернення коштів, виплату відсотків та відшкодування моральної шкоди. Подаючи у січні 2019 року новий позов, позивач просить суд стягнути інфляційне збільшення боргу та 3% річних за період з 24.08.2014 по 24.01.2019 (понад 4,5 роки) на підставі договору банківського вкладу №2630/64/663186 від 19.12.2013. Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. На погоджуючись із твердженнями відповідача, викладеними у відзиві, позивач подав клопотання про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із позовом, мотивуючи тим, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року оскаржувалось у апеляційному та касаційному порядку, відтак підстав для звернення до суду із даним позовом не було. Вважає, що виправданим було спочатку домогтися судового рішення, яким встановлено порушення банком умов банківського вкладу. В чергове судове засідання представник відповідача не прибув, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв"язку із встановленим в Україні карантином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає , що позовні вимоги підлягають до задоволення. Так, судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16.12.2015 року , яке набрало законної сили 05.04.2016 року, на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 190000 гривень депозитного вкладу, 8052,87 грн. процентів, 11503, 92 грн. - інфляційних втрат, 1930, 80 грн. - 3% річних за період з 28 квітня по 22 серпня 2014 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КредоБанк» задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на статті 1058. 1060 ЦК України. За результатом розгляду касаційної скарги ПАТ «Кредобанк» 12.12.18 року Верховний Суд вирішив Рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року скасувати. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року залишити в силі, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на положення статті 1172 ЦК України, та поновити виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2015 року. Відповідно до рішення суду, яке є остаточним та набрало законної сили- сума, яку ПАТ «КредоБанк» повинен був сплатити позивачу станом на 22.08.2014 р. є 190 000 грн. депозитного вкладу, 8 052 гри 87 коп. процентів, 11 503 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 1 930 грн 80 коп. - 3 % річних, що разом становить 211 487, 59 грн. Проте, дана сума коштів була повернута Відповідачем лише 24.01.2019 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язком для всіх судів, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. З огляду на зазначене, суди апеляційної та касаційної інстанцій, установивши, що рішенням суду було стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням, дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов`язань, які належним чином не виконані, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Відповідно до правової позиції у справі №6-157цс16 від 25.05.2016 р. наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач в поданій нею позовній заяві ставила питання про стягнення з відповідача на її користь 262 238.39 грн. інфляційного збільшення боргу та 28 055.00 грн. - 3% річних. Разом з тим, нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних було виконано позивачем за рішеннями судів в розмірі 211487,59 грн., в тому числі і суми інфляційних втрат, трьох відсотків річних та судових витрат. Між тим, стягненню підлягають інфляційні втрати за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, оскільки боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватись, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць прострочення. Така позиція висвітлена в листі Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. № 62-97р. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на індекс інфляції за кожен місяць прострочення платежу окремо. При цьому, якщо заборгованість виникла з 1 по 15 число відповідного місяця, розрахунок індексу інфляції слід проводити з врахуванням цього місяця. Згідно з розрахунком трьох відсотків річних та інфляційних втрат від суми боргу 211487,59 грн. за період з 22.08.2014 року по 24.01.2019 року, сума трьох відсотків річних становить 28055,00 грн., а інфляційні втрати складають 262238,39 грн. Приймаючи дане рішення, суд виходить з диспозитивності та рівності сторні процесу, що сторони користуються рівними правами на власний розсуд. Кожна сторона зобов`язана довести перед судом ті обставини на які вона покликається. Разом з тим, відповідач вказаних позовних вимог не спростував. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду із позовом, оскільки рішення суду переглядалось у апеляційному та касаційному порядку та виконе стороною відповідача лише 29.01.2019 року. Враховуючи те, що до суду з позовною заявою у даній справі позивач звернулася 30.01.2019 року, тобто наступного дня після виконання рішення суду, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України , кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, частиною першою статті 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved