Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач у позові просив стягнути з відповідача [PERSON] 31537 грн. 99 коп. заборгованості за кредитним договором (договором банківського обслуговування) від 24.04.2012 року № BL_NK00099697, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 8198грн. 38коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 867грн.62 коп., заборгованості за комісіями у розмірі 3823грн. 49коп., пені за несвоєчасне виконання зобов»язань - 18648грн. 50коп., мотивуючи свої вимоги тим, що в порушення умов зазначеного кредитного договору взяті відповідачем [PERSON] зобов"язання по своєчасному погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, комісії та інших витрат відповідно до умов договору, шляхом внесення щомісячних платежів з кінцевим терміном повернення кредиту 24.04.2015 року не виконані, у зв»язку з чим станом на 19.08.2015року утворилася вищезазначена заборгованість. На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М. А. строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно, яка у свою чергу, відповідно до довіреностей, копії яких на а.с.6, 37, уповноважила Лазарько О.А. представляти інтереси ПАТ «ВіЕйБі Банк». У судове засідання представник позивача не з»явився, але до суду надійшло клопотання, підписане представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Лазарько О.А., у якому зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути без участі представника банку і не заперечує проти заочного розгляду справи ( а.с.36). Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з"явилася. Судові повістки, які направлялися за зареєстрованим місцем її проживання (відповідно довідки Ніжинського УДМС України в Чернігівській області на а.с.32) повернулися суду неврученими з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.33, 39, 43), тобто, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач вважається повідомленою про час розгляду справи, і так як вона про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи за її відсутності не просила, то відповідно до ст.224 ЦПК України суд визнав можливим заочний розгляд справи, проти чого представник позивача письмово не заперечувала, та, відповідно до ст.197 ч.2 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Дослідивши письмові докази, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно пунктів 1.1 - 1.7 загальної частини договору та пунктів 1-2 спеціальної частини договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 20 000 грн. у формі відкличної невідновлювальної кредитної лінії з терміном повернення 24 квітня 2015 року. Відповідно до п. 2.4.2 договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку №1 цього договору. Процентна ставка за договором встановлена на рівні 15 % річних (п.3 спеціальної частини договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом встановлена в розмірі 1,50 % від суми кредиту (п.4 спеціальної частини договору). Згідно із п. 2.5.2 договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно пункту 4.3 договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 спеціальної частини договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, належними сторонами та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З копії розписки держателя карти на а.с. 26 убачається, що свої зобов»язання позивач виконав, перерахувавши обумовлену кредитним договором суму на рахунок, та надавши відповідачу карту. Про невиконання відповідачем взятих зобов"язань свідчить заборгованість, розмір якої підтверджується розрахунком позивача на а.с. 8, у спростування якої протягом розгляду справи жодні докази відповідачем не надані. Як зазначено в позові та видно з розрахунку, розмір пені за несвоєчасне виконання зобов»язань значно перевищує розмір заборгованості по кредиту та сплаті відсотків. Відповідно до ст.549 ЦК України пеня вважається неустойкою, розмір якої згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За положеннями вказаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність із розміром основного зобов'язання. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).Також частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за власною ініціативою (постанова Верховного Суду України № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року). Наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України або не застосувати, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Але так як відповідачем по справі неодноразово направлені судові повістки не отримуються і вона в судове засідання не з»являється, то суд позбавлений можливості з»ясувати обставини, необхідні для вирішення питання застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України. З огляду на встановлене суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими, доведеними належними доказами, а тому їх слід задовольнити у повному обсязі, та, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути 315 грн.38 коп. судового збору, оскільки саме такий розмір був встановлений п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» на час подачі позову, що згідно штампа на поштовому конверті на а.с.27 мало місце 31.08.2015 року ( 1% від ціни позову).

Outcome: approved