Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У грудні 2013 року до Києво-Святошинського районного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 листопада 2006 року між ним та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 2606,80 грн. на придбання майна, зі сплатою 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості із кінцевим терміном повернення заборгованості - по 23 листопада 2007 року включно. За умовами даного договору [PERSON] мав регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідач не вносив необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Станом на листопад 2013 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті кредиту - 2606,80 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 12630,48 грн. Оскільки у встановлений строк [PERSON] кредит не погашав, відсотки за користування кредитом не сплачував, тому банк відповідно до умов договору нарахував пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 22 980, 38 грн., штраф за порушення строків погашення кредиту та відсотків в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина), 1910,88 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку із зверненням до суду позивач поніс додаткові витрати за оплату судового збору - 406,29 грн. Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №DNH4TP69090049 від 24 листопада 2006 року у розмірі 40 628, 54 грн. та судові витрати у розмірі 406, 29 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задовольнити позов. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А 01 №054809 від 17 липня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційного банку «Приват Банк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк», при цьому ПАТ КБ «Приват Банк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «Приват Банк». 24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNH4TP69090049. За цим договором [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 606,80 грн. шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - по 23 листопада 2007 року. Відповідно до умов договору від 24 листопада 2006 року, договір складається із заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії за користування кредитом на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до п.5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, при порушенні боржником строків платежів з будь-яких грошових зобов'язань за договором більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк вимушений буде звернутися до суду, боржник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідно до п. 5.3 Умов відповідачу було нараховано процентну складову штрафу 5% від суми заборгованості, що становить 1910, 88 грн. Відповідно до вимог ст. 257, 261 Цивільного кодексу України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено /позовна давність/ встановлена в три роки, щодо вимог про стягнення пені - один рік. Перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4TP69090049 від 24 листопада 2006 року, укладеного між сторонами, кінцевий термін повернення коштів 23 листопада 2007 року. Відповідно до п.п.5.5. п.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, узгоджених між сторонами, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за Договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років. Тобто кінцевий термін повернення коштів 23 листопада 2007 року і з цього ж часу почався перебіг строку позовної давності для пред'явлення позову до суду з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів. Позивачу було відомо, що відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором, оскільки сплата коштів на виконання зобов'язання мала проводитись позивачу. Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до положень ст. ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання Як зазначено в п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" враховуючи положення п.7 частини тринадцятої ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог. Отже, позивач пропустив строк позовної давності, поважних причин пропущення вказаного строку судом не встановлено, клопотань про його поновлення суду не заявлено, а тому з цих підстав в позові слід відмовити. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення.

Outcome: dismissed