Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідача засуджено вироком Зарічного районного суду м.Суми від 04.03.2014 року за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України. Так останній неналежно виконав свої обов'язки, не надав допомогу хворому, що потягло його смерть. Цим же вироком стягнуто з підприємства 200 000 грн.. Відповідачем сплачена зазначена сума коштів. Тому позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Відповідач позову не визнав. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Вироком Зарічного районного суду м.Суми від 04.03.2014 року відповідача було визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, тобто неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для неповнолітнього хворого. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11.06.2014 року вирок залишено без змін. /а.с.5-22/ Так вироком суду встановлено, що відповідач, «будучи лікарем, маючи вищу медичну освіту і першу кваліфікаційну категорію за спеціальністю "Медицина невідкладних станів" та 25.06.2013 року будучи керівником бригади №11 Комунального закладу Сумської обласної ради "Сумського обласного центру екстреної медичної допомоги та медичних катастроф", яка заступила згідно графіку на чергування, всупереч вимогам ст.ст. 37, 78 Закону України "Про екстрену медичну допомогу Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров'я», ч.6 та ч. 7 ст. 3 Закону України «Про екстрену медичну допомогу», неналежно виконав професійні обов'язки як медичний працівник внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, що виразилось у ненаданні без поважних причин медичної допомоги неповнолітньому хворому, а саме: прибувши близько 21 год.12 хв. за викликом про надання медичної допомоги [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], без поважних причин не провів клінічний огляд та не встановив діагноз хворій неповнолітній дитині - [PERSON], що зумовило ненадання дитині необхідної медичної допомоги, вплинуло на перебіг захворювання та спричинило тяжкі наслідки - смерть неповнолітнього хворого внаслідок гострого гангренозного апендициту, який ускладнився дефузним фібронозно-гнійним перитонітом з розвитку сепсісу (септицемії), загальної інтоксикації організму (полі органної недостатності).»/а.с.5-17/ Цим же вироком частково задоволені цивільні позови батьків неповнолітнього [PERSON] і [PERSON], стягнуто з КЗ СОР «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю дитини у розмірі по 100 000 грн. Кожному, а всього 200 000 грн. Відшкодування шкоди було покладено на заклад, оскільки [PERSON] був спричинив шкоду при виконанні трудових обов'язків. У ході розгляду справи за позовом, судом встановлено, що позивач повністю сплатив за спричинену шкоду. Так меморіальним ордером № 1 (#76480726) та виписки з казначейства від 05.09.2014 року на користь [PERSON] перераховано позивачем 100 000 грн. та відповідно до меморіального ордеру № 1 (#76642852) та виписки з казначейства від 12.09.2014 року на користь [PERSON] перераховано позивачем 100 000 грн./а.с.25,27/ З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст. 134, 233 КЗпП України, ст.ст. 1172, 1191 ЦК України. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положеннями п.3 ч. 1 ст. 134, 233 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відтак позивач після сплати відшкодування набув права стягнення сплаченою суми. Таким чином, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. У зв'язку з цим з відповідача також необхідно стягнути судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved