Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 серпня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1088 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Починаючи з 2014 року сімейне життя між ними поступово погіршувалося. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб і сім'ю. Відповідач почав нехтувати сімейними цінностями, почав пиячити, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає маленька донька, що впливає на її психічний стан, та кожного разу спричиняє душевні страждання. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та відсутність почуттів взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Спільне господарство не ведуть, разом не проживають, примирення з відповідачем неможливе, спір про поділ спільного майна відсутній. Оскільки сім'я розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишити їй прізвище прізвище «[PERSON]», стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвіання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи приписи ст. 174 ЦПК України, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв'язку між останніми. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути визначені у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони 15 серпня 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №1088. Від шлюбу народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка після розлучення залишається проживати з матір"ю. Сторони мають різні погляди на життя, на права і обов'язки подружжя. Спільне господарство не ведуть, разом не проживають з серпня 2014 року, примирення між сторонами неможливе, спір про поділ спільного майна відсутній. Вище викладене свідчить про остаточний розпад сім'ї і є підставою для розірвання шлюбу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи матеріальний стан батьків дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 03.02.2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До стягнення з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 3, 110, 112, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved