Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ "Київенерго" про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Позивач при обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 11.10.2016 року, близько 20 години, Відповідач без попередження, на тривалий проміжок часу, підвищив напругу до сталого значення U = 398 V в побутовій електро-vtht;s помешкання Позивача, через що вийшли з ладу підключені до мережі електроприлади. Отже, Позивачу була нанесена матеріальна шкода внаслідок порушеннявідповідачем: обов'язків, передбачених ст. 24 ЗУ «Про електроенергетику», п. 38 ПКЕЕН, а також п. 13 Договору; прав Позивача, передбачених ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 ч. 6 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 25 ЗУ «Про електроенергетику», п. 41 ПКЕЕН та п. 10 Договору; вимог діючого стандарту ДСТУ ЕN 50160:2014. Розмір збитків та матеріальної шкоди зазначений у «Розрахунку розміру матеріальної шкоди», уточненого на 15.02.2017 р. Зазначені порушення призвели також до пошкодження внутрішньобудинкових електромереж, які Відповідач дотепер не усунув, комісійну оцінку пошкоджень не здійснив. Отримавши Заяву про невідповідність якості електричної енергії діючим стандартам від 12.10.2016 р вх. № 24/ЦОК 31/11/1/Б-151919. Відповідач не виконав свого обов'язку, передбаченого ПКЕЕН та Договором, не направив до Позивачадо електрика для вимірювання напруги та з'ясування обставин на місці. Повноважений представник Відповідача для складання Акту у визначений Договором та п. 51 ЖЕЕН строк також не з'явився. Позивач зазначила, що 21.10.2016 року Отримавши Акт-претензію від 17.10.2016 р., Відповідач в порушення вимог п. 51 ПКЕЕН, від усунення недоліків та відшкодування збитків ухилився. Про дату розгляду Акту-претензії Позивача не повідомив. На розгляд Акту- претензії. Позивача не запросив. Обґрунтованої відмови від задоволення претензії, в передбачений вимогами п. 51 ПКЕЕН строк, не надав. З огляду на небезпеку для життя та майна, а також на протиправну бездіяльність відповідача, Позивач змушений був за свій рахунок обладнати вразливі електроприлади приладами захисного відключення. Як з'ясувалось згодом, такі дії Позивача упередили майже всі шкідливі наслідки правної недбалості та бездіяльності Відповідача, внаслідок яких ним в подальшому неодноразово вчинялись порушення умов Договору, ПКЕЕН, Закону «Про електроенергетику», Закону «Про захист прав споживачів» та ЦПК. Позивач зазначила, що 01.11.2016 р. близько 22 години, Відповідач вчинив повторне порушення Договору та відповідних Законів, підвищивши напругу до U = 402 V. Внаслідок порушення спрацювали ПЗВ з функцією вимірювання та відображення напруги електромережі. Отримавши Заяву про невідповідність якості електричної енергії діючим стандартам від 02.11.2016 р., Відповідач не виконав свого обов'язку, передба\-ченого ПКЕЕН та Договором, не направив до Позивача електрика для вимірювання напруги та з'ясування обставин на місці. Повноважний представник Відповідача для складання Акту у визначений Договором та ПКЕЕН строк також не з'явився. Відповідач, отримавши Акт-претензію від 11.11.2016 р., в порушен\-ня вимог п. 51 ПКЕЕН, від усунення недоліків та відшкодування збитків ухилився. Про дату розгляду Акту-претензії Позивача не повідомив. На розгляд Акту-претензії Відпо\-відач Позивача не запросив. Обґрунтованої відмови від задоволення претензії, в пе\-редбачений вимогами п. 51 ПКЕЕН строк, не надав. Замість обґрунтованої відмови на Акт-претензію від 11.11.2016 р. в передбаче\-ний п. 51 ПКЕЕН строк, Відповідач надіслав лист-відповідь вих. № 42КД/012/Б-8518 від 06.12.2016 р. (Додаток 8) на неіснуюче «звернення». В зазначеному листі Відпові\-дач посилається на неіснуючі норми законодавства, якими намагається обґрунтувати свою бездіяльність та перекласти відповідальність за порушення Договору на третіх осіб. Відповідальність третіх осіб за порушення умов Договору, ПКЕЕН, закону про Енергетику, вчинені Відповідачем насправді ніде не передбачена і не може бути пе\-редбачена, оскільки між Відповідачем та Позивачем заключний прямий Договір. Позивач зазначила, що 08.01.17 року, близько 21:30, Відповідач без попередження, на тривалий про\-міжок часу, підвищив напругу до сталого значення U = 385-594 V в побутовій елект\-ромережі помешкання Позивача, через що вийшли з ладу підключені до мережі еле\-ктроприлади, не захищені ПЗВ. Отже, Позивачу була нанесена матеріальна шкода внаслідок порушення Відповідачем: - обов'язків, передбачених ст. 24 ЗУ «Про електроенергетику», п. 38 ПКЕЕН, а та\-кож п. 13 Договору; - прав Позивача, передбачених ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 ч. 6 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 25 ЗУ «Про електроенергетику», п. 41 ПКЕЕН та п. 10 Договору; - вимог діючого стандарту ДСТУ EN 50160:2014. Відповідач, отримавши Акт-претензію від 21.01.2017 р., в порушен\-ня вимог п. 51 ПКЕЕН, від усунення недоліків та відшкодування збитків ухилився. Пре дату розгляду Акту-претензії Позивача не повідомив. На розгляд Акту-претензії Відповідач Позивача не запросив, обґрунтованої відмови від задоволення претензії в передбачений вимогами п. 51 ПКЕЕН не надав. Замість обґрунтованої відмови на Акт-претензію від 21.01.2017 р. в передбачений п. 51 ПКЕЕН строк, Відповідач надіслав лист «про надання інформації» вих. 030/010-155 від 07.02.2017 р. у відповідь на неіснуючий «лист» Позивача. В зазначеному листі Відповідач повідомив Позивача про події, які до предмет Акту-претензії від 21.01.2017 р. жодного відношення не мають. До моменту подачі Позовної заяви, внаслідок протиправної недбалості, бездіяльності та порушення Відповідачем умов Договору і діючих стандартів, небезпечні підвищення напруги, що призводили до спрацювання ПЗВ відбувались неодноразово. Не всі зазначені вище порушення були документально зафіксовані Позивачем, оскільки відбулись вночі та були виявлені вранці, коли вимірювання напруги вже не мало сенсу. Такі зухвалі протиправні дії та бездіяльність Відповідача, вчинені неодноразово, несуть загрозу для майна, здоров'я та життя Позивача, членів його родини, та Споживачів. Позивач зазначила, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди Відпо\-відач передбачені ч. 3 ст. 22 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про захист прав споживача ст.25 ЗУ «Про електроенергетику», п. 43 та 46 ПКЕЕН, а також п. 10 Договору. Позивач вимагає повного відшкодування збитків та матеріальної і Відповідачем, згідно «Розрахунку збитків та матеріальної шкоди в сумі: 128657,68 грн. (Двадцять вісім тисяч шістсот п'ятдесят сім грн. 68 коп.) Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду, оскільки спричинені протиправними діями (бездіяльністю) Відповідача аварійні ситуації у помешканні Позивача, запах горілої електропроводки, пожежонебезпечний стан, пошкодження майна спричинили Позивачу та членами його родину значну моральну шкоду, а саме моральні страждання внаслідок короткочасного розладу здоров'я через стрес, оскільки Позивач страждає на гіпертонію; фізичні та моральні страждання, яких Позивач та члени його родини зазнали у зв'язку з порушенням Відповідачем їх законних прав, в тому числі на безпеку, адже в помешканні позивача відчувався різкий сморід гарі, який привів до подразнення очей і дихальних шляхів, давав підстави вважати реальною небезпеку отруєння чадом та пожежі. Позивач просить суд відшкодувати моральну шкоду яку оцінює в розмірі 691 200 грн. Ухвалою суду від 04.11.2016 позов залишено без руху. Ухвалою суду від 23.11.2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 10.03.2017 року прийнято до провадження судді Т.О.Величко. Ухвалою суду від 30.08.2017 року залучено третю особу. Ухвалою суду від 07.09.2018 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 28.09.2018 року замінено відповідача. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник Позивача у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила суд слухати справу за відсутності представника. Представник Відповідача в судове засідання з'явився, надавав до суду заперечення, в яких проти позову заперечував та просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що наведені в позовній заяві доводи та заявлені вимоги вважаємо необгрунтованими та такими, що порушують норми чинного законодавства України, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Публічне акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО» (надалі - енергопостачальник) та [PERSON] (надалі - споживач) 23.12.2014 уклали договір про користування електричною енергією № 08036006321 (надалі - договір). Згідно з п. 13 договору енергопостачальник зобов'язується гарантувати безпечне користування послугами, пов'язаними з електропостачанням, за умови дотриманняСпоживачем вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових електроприладів. Представник Відповідача зазначив, що 11.10.2016 року в період максимального добового навантаження на енергосистему, під час відносно низької температури атмосферного повітря та за відсутності розпорядження КМДА про початок опалювального періоду в житловому фонді міста, в трансформаторній підстанції 4095, що живить електроенергією в т.ч. житловий будинок № [ADDRESS], внаслідок перенавантаження виникла аварійна ситуація, результатом стало підвищення напруги в електромережі. Наслідки збоїв в роботі електромережі були оперативно усунуті технічним персоналом району електричних мереж «Західний» структурного відокремленого підрозділу «Київські електричні мережі» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Обладнання, встановлене в трансформаторній підстанції № 4095 було придатне для експлуатації, що підтверджується протоколом випробувань №69 від 20.07.2015. 15.11.2016 року співробітником енергопостачальника [PERSON] за участю представника Комунального підприємства проведено технічну перевірку засобу обліку електричної енергії та схеми його підключення у побутового споживача [PERSON], про що складено акт. На момент перевірки напруга на відхідних клемах електролічильника склала 232 В, тобто в межах допустимих відхилень. Згідно п. 2.2. договору про спільне використання технологічних електричних мереж №СВ 0213 від 01.01.2016, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» та ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», власник мереж зобов'язаний: - забезпечувати на межі балансової належності електромереж підтримання параметрів якості електроенергіївідповідно до ГОСТ 13109-97 та узгодженого рівня надійності електропостачання відповідно до категорії струмоприймачів Користувача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, згідно з ПУЕ та п. 2.7. ДБН В.2.5-23-2003. Комунальне підприємство як власник електромереж не забезпечило дотримання параметрів якості електричної енергії при її передачі від кабельних наконечниках щитової в будинку до вхідних клем розрахункових засобів обліку квартирних електрощитків. Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача також заперечував, посилаючись на те, що описуючи моральну шкоду, Позивач не довів її завдання. Позов не містить жодного доказу порушення звичного способу життя, завдання позивачу фізичного болю та душевних стражданнях тощо. Відповідно до роз'яснень, які викладені в підпункті «в» пункту 19 постанови № 6 розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок. Таким чином, наявність в матеріалах справи товарних чеків про придбання медикаментів, ліків не є доказом фізичних та моральних страждань позивача, а тим більше спричинених діями відповідача, оскільки відсутні заключення спеціалістів-лікарів щодо стану здоров'я позивача і призначення відповідного медикаментозного лікування, яке потребує використання таких медикаментів, ліків. А тому просить суд, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи вислухавши доводи позивачів та відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що згідно дорказів поданих до справи позивачем в період спірного часу у квартирі позивача, а також періодом раніше, дійсно було підвищено напругу в електромережі, що встановлено згідно Акту претензії ( а.с..22-23т.1). Судом встановлено, що позивач у спосіб передбачений законом звернувся до відповідача із заявою та направив Акт-претензію, щодо порушеня прав позивача, як споживача послуг, аде відповідач в день звернення не відрядив комісію, для встановлення обставин збільшення напруги у електромережі, згідно Акту технічної первірки та схем підключення засобу обліку електричної енергії, збереження пломб у прбутового споживача ( а.с.122 т.1) від 15.11.2016 року напругу у електромережі у квартирі позивача не перевірив, обставин збільшення напруги не встановив. Судом встановлено, що згідно доказів поданих позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посить суд стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 26657,68 грн, що підтверджено письмовими доказамт ( а.с.41-53 т.1). У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з нормами частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Так, відповідно до вимог статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відносини з приводу постачання фізичним особам електроенергії регулюються ст.ст. 22,711,714,1209,1210 ЦК України, Законом України " Про електроенергетику" та Правилами, які не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі не виконання зобов"язання з постачання електричної енергії. А тому суд дійшов висновку, щопозов доведений частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial