Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся зі позовом до відповідачів в якому просив суд: - зобов'язати [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс - Кіно» телеканал (2+2) за їхній рахунок, спростувати поширену ними недостовірну інформацію, а саме: про те що, [PERSON] нібито отримав від [PERSON] 10 000 тисяч доларів, шляхом спростування всієї поширеної інформації [PERSON] у передачі «[INFO]» [INFO] про [PERSON] в такій же програмі чи передачі, що й відомості, які не відповідають дійсності, наступного змісту: «Інформація відносно [PERSON] а саме: про те що, «[PERSON] нібито отримав від [PERSON] 10 000 тисяч доларі,» поширеної мною [PERSON] у передачі «[INFO]» [INFO] про [PERSON] не відповідає дійсності та є недостовірною інформацією», не пізніше п'яти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили. - зобов'язати [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс - Кіно» телеканал (2+2) за їхній рахунок, спростувати поширену ними недостовірну інформацію, а саме: про те що, [PERSON] лобіював призначення [PERSON] на посаду віце-президента федерації футболу Одеської області та нібито за призначення обіцяв платити 1000 дол. США в місяць, а також те, що позивач отримував щомісячно 1000 дол. США, шляхом спростування всієї поширеної інформації [PERSON] у передачі «[INFO]» [INFO] про [PERSON] в такій же програмі чи передачі, що й відомості, які не відповідають дійсності, наступного змісту: «Інформація відносно [PERSON] а саме: про те що «[PERSON] лобіював призначення [PERSON] на посаду віце-президента федерації футболу Одеської області та нібито за призначення обіцяв платити 1000 дол. США в місяць, а також те, що позивач отримував щомісячно 1000 дол.США,» поширеної мною [PERSON] у передачі «[INFO]» [INFO] про [PERSON] не відповідає дійсності та є недостовірною інформацією», не пізніше п'яти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили. В обґрунтування свого позову позивач посилався на те, що [INFO] на каналі 2+2 у передачі «[INFO]» [PERSON] була поширена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права, та завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам [PERSON], про те що остатній нібито отримав від [PERSON] 10 000 тисяч доларів, однак ця інформація не відповідає дійсності та не ґрунтується на жодному належно допустимому доказі. Також, [INFO] на каналі 2+2 у цій же передачі «[INFO]» [PERSON] була поширена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права, та завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам [PERSON] про те що остатній лобіював призначення [PERSON] на посаду віце-президента федерації футболу Одеської області та нібито за призначення обіцяв платити 1000 дол. США в місяць, а також те, що позивач отримував щомісячно 1000 дол.США, однак ця інформація не відповідає дійсності та не ґрунтується на жодному належно допустимому доказі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час слухання справи повідомлені належним чином, причин не явки суду не повідомили. Представник третьої особи у судовому засідання позов не визнав, просив відмовити у його задоволені. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню на підставі нижченаведеного. Так, статтею 201 ЦК України, встановлено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно частин 1 - 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частин 1 - 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, відповідно до положення ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Положення цієї норми визначають розподіл тягаря доведення між сторонами, з урахуванням чого мають бути застосовані положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язків доказування. Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Крім того, у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також і інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі, масової, інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи. Рішенням Європейського суду у справі «Лінгенс проти Австрії» та «Українська прес-група» проти України» не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, що являє собою громадський інтерес, але і громадськість має право її отримувати. Існування фактів можна довести, правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Деякі вислови можуть зовні бути схожими на те, що в них йдеться про реальні факт, проте завдяки їх мові або контексту було б безпідставно розуміти їх як такі. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права ст. 10 Конвенції. Журналісти користуються свободою вираження, яка допускає певний рівень перебільшення або навіть провокації. (Рішення Європейського суду від 29.03.2001 р. по справі «Тома проти Люксембурга»). Отже, жодної інформації, що підлягає спростуванню в розумінні приписів ст. 277 ЦК України, у випусках передачі «[INFO]» від [INFO] не було. Крім того, Законом України від 27.03.2014 року № 1170-УІІ частину 3 ст. 277 ЦК України було виключено. Зазначена норма встановлювала презумпцію добропорядності, тобто інформація вважалась недостовірної, доки особа, що її поширила не доведе протилежного (п. 15 Постанови). З моменту виключення зазначеної норми з ЦК України до спорів про спростування недостовірної інформації застосовується загальний принцип доказування, встановлений ст. 60 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається. Позивачем не надано доказів сповіщення спірного відеосюжету саме в ефірі телеканалу «2+2», запис, наданий до позовної заяви завантажений з Інтернету, що не може бути доказом сповіщення саме цього сюжету в ефірі. Відповідно до положень п.2 ст.16 ЦК України, до загальних способів захисту цивільних прав та інтересів відноситься зокрема припинення дії, яка порушує право та відшкодування моральної шкоди. До спеціальних способів захисту, які застосовуються до всіх особистих немайнових прав, відносяться відновлення порушеного особистого права, спростування недостовірної інформації, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права, в тому числі право на повагу до гідності та честі і недоторканості ділової інформації. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гравіс-Кіно» про захист честі, гідності, ділової репутації, так як посилання позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed