Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У березні 2020р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг в сумі 91659,26 грн., з яких 67693,00 грн. основний борг за договором позики, 18469,26 грн. інфляційних втрат та 5497,00 грн. 3% річних. В обґрунтування позову [PERSON] вказала на те, що 07.03.2017р. відповідач отримала від неї грошові кошти в сумі 67693 грн. зі строком повернення до17.03.2017р., що підтверджується розпискою. В зв`язку з неповерненням суми боргу, позивач звернулась з даним позовом до суду. Крім суми основного боргу позивач також просить стягнути з відповідача на її користь 18469,26 грн. інфляційних, 5497 грн. 3% річних. Представник позивача [PERSON] в заяві від 10.06.2021р. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та здійснювати розгляд справи у його відсутність. У судове засідання відповідач не з`явилась, хоча про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомила. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно договору позики від 07.03.2017р., відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 67693 грн., які зобов`язалась повернути не пізніше 17.03.2017р. (а.с.6). В зв`язку з невиконанням [PERSON] грошових зобов`язань, [PERSON] звернулась з даним позовом до суду. Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. В матеріалах справи відсутні докази про повернення суми позики. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу, що становить 67693 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні полощення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Судом встановлено, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Перевіривши шляхом математичного обрахунку наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про його арифметичну вірність та необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача 18469,26 грн. інфляційних та 5497 грн. 3% річних. Зважаючи на викладене, позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 91659,26 грн., з яких 67693,00 грн. основний борг за договором позики, 18469,26 грн. інфляційних втрат та 5497,00 грн. 3% річних. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 916,59 грн.

Outcome: approved