Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19.07.2008 року між нею та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб, від якого у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка за спільної згоди сторін буде проживати разом з позивачем. Між сторонами по справі втрачено почуття любові та поваги один до одного, фактично припинили шлюбно - сімейні стосунки та ведення спільного господарства, з початку 2019 року проживають окремо як подружжя. Вважає, що шлюб між ними існує формально, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем вже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Панченко О.М. (а.с. 15). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року було відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 17). В судовому засіданні 24.11.2020 року було частково задоволено клопотання відповідача та надано сторонам по справі строк на примирення терміном один місяць, про що постановлено ухвалу суду від 24.11.2020 року (а.с. 32). Позивач в судовому засіданні пояснила, що між нею та відповідачем примирення не сталося. Відповідач, протягом терміну наданого судом для примирення, не застосовував будь - яких дій спрямованих на примирення між ними, вважає, що спроби примирення і в подальшому не приведуть до жодних позитивних результатів. Просила суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши вступне слово позивача та її представника, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 19 липня 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис - 1089 (а.с. 4). Від спільного шлюбу подружжя має дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Як було встановлено в судовому засіданні, сторони по справі не підтримують шлюбно - сімейні стосунки, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо. Відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України судом було вжито заходів щодо примирення подружжя, проте як зазначила в судовому засіданні позивач примирення між нею та відповідачем по справі досягнуто не було. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тому, суд приходить до висновку про те, що сім"я позивача та відповідача існує лише формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Судом взято до уваги те, що чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування означає добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи позицію позивача, беручи до уваги, що примирення між сторонами не відбулося, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved