Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що 16.10.2018 року між сторонами укладено кредитний договір № 23292-2649619226, відповідно до умов якого відповідач як позичальник отримала кредит у розмірі 12 500 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 127,75 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту - 16.10.2019 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 26.05.2021 року допустила виникнення заборгованості за кредитом, який позивачем визначено в сумі 119 360 грн., з яких: 12 431 грн.\~- заборгованість за тілом кредиту; 29 243 грн.\~- відсотки за користування кредитом; 72 684 грн.\~- нараховані штрафні санкції (пеня); 3 339 грн.\~- нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 1 663 грн.\~- 3% річних згідно\~ст. 625 ЦК України. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2 270 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 04.03.2021 року представник позивача, адвокат Ковач І.В. електронною поштою надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи (а.с.57). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, про що свідчать поштові повідомлення про одержання нею судових повісток-виклику. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 вказаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 16.10.2018 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 23292-2649619226, відповідно до пп. 1.1. п. 1, п.1.4 якого позивач як кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти [PERSON] у сумі 12 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 127,75 % річних. Тип процентної ставки фіксована, строк договору з 16.10.2018 року по 16.10.2019 року, цільове призначення споживчі цілі (а.с. 24, 25). Відповідно до п.п. 3.1. п. 3 вказаного договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 26). Пунктом 3.5 договору передбачено, що у разі виникнення заборгованості за цим договором сторони погоджують таку послідовність її погашення: 1) у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; 2) у другу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості за кредитом; 3) у третю чергу здійснюються поточні платежі згідно графіка розрахунків. Відповідно до п.п. 6.7. п. 6. Кредитного договору - у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за даним договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків, та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі один відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіку погашення кредиту зазначеного в додатку №1 позичальник сплачує пеню в розмірі 100 (сто) гривень. Судом також встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та на підставі заяви [PERSON] від 16.10.2018 року (а.с. 6) надав останній кошти за умовами договору, що стверджується платіжним дорученням № 29 від 16.10.2018 року (а.с. 7). Позивачем вказано, що відповідач станом на 26.05.2021 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість: за тілом кредиту - 12 431 грн.; за відсотками за користування кредитом 29 243 грн.; нараховані штрафні санкції ( пеня) 72 684 грн.; нараховане інфляційне збільшення заборгованості 3\~339 грн.; 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України 1\~663 грн. (а.с.7-14). Таким чином, загальний розмір заборгованості визначено як 119 360 грн. 24.11.2018 року, 21.12.2019 року та 11.02.2020 року позивачем на адресу відповідача адресовано досудові вимоги про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором із зазначенням, що враховуючи допущені нею порушення вправі звернутися до суду (а.с. 8-10). Згідно з наданим позивачем розрахунком інфляційних збитків вказано суму заборгованості 22 715 грн., дата початку розрахунку 17.12.2018 року, дата закінчення розрахунку 26.05.2021 року; місяці прострочення: січень 2019 року квітень 2021 року, сукупний індекс інфляції 114,70; сума боргу з урахуванням інфляції 26\~054,11, збитки від інфляції 3\~339,11 грн. (а.с. 15). Відповідно до розрахунку відсотків за користування коштами за період з 17.12.2018 року по 26.05.2021 року визначено в сумі 1\~663,48 грн. (сума заборгованості - 22\~715 грн.; дата початку розрахунку 17.12.2018 року, дата закінчення розрахунку 26.05.2021 року; кількість днів 892; відсоткова ставка 3 % річних, відсотки 1\~663,48 грн. (а.с. 16)). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом ч.2\~ст.625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-2168цс15 висловлено наступну правову позицію. За змістом норми закону, визначеної в ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших\~\~ правочинів, передбачених законом, а також\~\~угод, які не передбачені\~\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати\~\~з рішення суду. Судом встановлено, що за умовами договору від 16.10.2018 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків від суми кредиту, який надано до 16.10.2019 року. Оскільки зі спливом строку, на який надана позика, припинилося право позивача нараховувати відсотки за договором, то після 16.10.2019 року позивач не міг нараховувати такі відсотки. Право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, у даному випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2\~ст.625\~ЦК України, а не у вигляді стягнення відсотків. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з графіком розрахунків, за яким здійснюється періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, визначено дати платежу з 16.11.2018 року до 16.10.2019 року, кредит в сумі 12\~500 грн., визначено щомісячні платежі за вказані періоди в загальній сумі 12\~500 грн., а також проценти за вказані періоди в сумі 10\~215,65 грн., до сплати разом вказано 22\~715,64 грн. (а.с. 26). Згідно з карточкою платежів по кредиту (розрахунок заборгованості) з 16.10.2018 року по 28.02.2020 року відповідачу нараховано відсотки за ставкою 127,75, залишок по процентах за вказаний період 29\~243, 61 грн., сплачено процентів 11\~931,73 грн. (в тому числі після жовтня 2019 року по 28.02.2020 року), залишок по тілу 12\~431,73 грн. (а.с. 14). Отже, позовні вимоги про стягнення відсотків, нарахованих після закінчення строку дії договору, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550\~ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Однак, щодо позову в частині стягнення пені суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Поряд з цим, при вирішенні питання стягнення розміру штрафних санкцій суд враховує положення ч. 3\~ст. 551 ЦК України. Згідно з вимогами зазначеної норми, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом указаної норми, суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов`язання, тобто зменшити розмір штрафних санкцій через не співмірність із розміром основного зобов`язання. При цьому зменшення розміру неустойки (пені) - це право суду. З розрахунку заборгованості в частині, який суд визнає обґрунтованим, встановлено, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 12 431 грн., в той час як штрафні санкції за невиконання умов договору нараховано у сумі 72 684 грн. Тобто такі штрафні санкції значно перевищують основну суму боргу, тому,

Outcome: partial