Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - 3/100 частинами домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та визначити порядок виконання рішення, згідно з яким воно є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за цією адресою. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником 3/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 20.01.1994 року. Починаючи з 15.06.2001 року по 25.03.2012 року сторони перебували у шлюбі. При цьому відповідач проживав та був зареєстрований у зазначеній квартирі. У зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та розпадом сім'ї у 2011 році відповідач добровільно виселився з квартири позивача та нині проживає за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з необхідністю зняти відповідача з реєстраційного обліку позивач змушена була звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав . Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримала та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'являвся, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, заяву про розгляд справи за його відсутністю не подавав. Представник третьої особи Головного управління ДМС в Одеській області в особі Малиновського РВ ГУ ДМС в Одеській області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] належить на праві власності 3/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 20.01.1994 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори Орзіх В.М. Право власності зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 30.03.1994 року. У подальшому [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS]. Згідно з довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім'ї та прописку) за адресою: [ADDRESS], окрім позивача та її доньки, зареєстрований (починаючи з 27.06.2001 року) також колишній чоловік позивача [PERSON]. Відповідно до відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області місце проживання [PERSON] дійсно зареєстроване за вищезазначеною адресою. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2012 року. Актом від 22.07.2014 року встановлено, що [PERSON] не проживає за зазначеною адресою починаючи з березня 2011 року. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], будучи зареєстрованим у будинку за адресою: [ADDRESS], не проживає за зазначеною адресою тривалий час. Зважаючи на той факт, що квартира належить позивачу на праві власності, а відповідач, будучи чоловіком позивача, на відповідній правовій підставі, здійснював користування нею, суд вважає, що між сторонами виникли відносини із приводу користування чужим майном (сервітуту), які регулюються главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту цієї норми закону, ухвалене рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку з відповідною адресою, що передбачено ст. 217 ЦПК України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved