Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом до Юджела Джахіта, мотивуючи свої вимоги тим, що магазин № 4, що розміщений по пр. Ворошилова, 10 м. Каховки був зданим в експлуатацію у 1976 році і знаходився на балансі Каховського заводу залізобетонних виробів імені 50-річчя СРСР, підпорядкованому Міністерству меліорації та водного господарства УРСР (в подальшому нині ліквідованого ВАТ «Каховка»). Наказом даного міністерства вся будівля магазину-кафе безкоштовно у грудні 1976 році передана з балансу заводу на баланс відділу робітничого постачання заводу ЗБВ імені 50-річчя СРСР, також підпорядкованому зазначеному ж міністерству, правонаступниками якого в подальшому стали організація орендарів Каховського орендного підприємства робітничого постачання та нинішнє ККТВП «Меліоратор» - позивач по справі. На підтвердження своїх доводів про передачу будівлі кафе-магазину позивач надав архівну копію наказу міністерства та архівні документи заводу ЗБВ. Будівля кафе-магазину збудована відповідно до наданого ним будівельного проекту будівництва і що частина приміщення магазину законно вбудована в частину вже існуючого гуртожитку, розміщеного за адресою пр. Ворошилова,8 м. Каховки з вбудованою площею 49,3 кв.м. Відповідно до наданого позивачем нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.11.1993 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та організацією орендарів Каховського орендного підприємства робітничого постачання останнім викуплено у держави державне майно цілісного майнового комплексу, до складу якого ввійшла й будівля магазину № 4 кафе «Платан». Документальним підтвердженням зазначеного позивач вважає надані ним звідний акт по інвентаризації основних засобів позивача, складений відділенням ФДМУ перелік нерухомого майна, яке приватизоване у складі комплексу і в яких зазначено як придбаний магазин по пр. Ворошилова,3. Після передачі з балансу на баланс будівлі кафе-продмагу (разом з вбудованою частиною магазина) завод ЗБВ був зобовязаний провести технічну інвентаризацію свого гуртожитку по пр. Ворошилова, 8, де було б відображено про перехід частини приміщення гуртожитку до магазину торгової організації позивача. Як на доказ законності розміщення частини магазину в приміщенні колишнього гуртожитку позивач посилається на лист Приватного акціонерного товариства «ХЕРСОН-ДІПРОМІСТО», яким надано архівну копію будівельного проекту, тотожному оригіналу, наданому самим позивачем. Матеріали технічної інвентаризації 1977 року, 1996 року, 2007 року із зазначенням того, що від будівництва і до 2011 року вбудована в колишній гуртожиток частина приміщення магазину не зазнавала змін своєї площі за рахунок переміщення чи реконструкції межуючої стіни між магазином та колишнім гуртожитком. Межуюча між приміщеннями стіна не переміщалася. Будівля по пр. Ворошилова, 3 м. Каховки як цільна споруда, перепродувалася тричі, при цьому останнім її покупцем є відповідач. Посилаючись на всі три договори купівлі-продажу нерухомості, позивач зазначив, що кожен з продавців в них гарантував їх необтяженість і незалежність від інших осіб, а відповідач ще й гарантував, що особисто оглянув будівлю і негативу при цьому не виявив, вважає, що привласнені відповідачем частини приміщень магазину загальною площею 49,3 м.кв., їх реконструювання в складі приміщень колишнього гуртожитку та продажу частини приміщень його І поверху стороннім особам, зроблені незаконно. В порушення нормативно-правових актів, КП «Каховське бюро технічної інвентаризації» неодноразово проводило технічні інвентаризації будівлі по пр. Ворошилова, 8 м. Каховки, безпідставно на підставі технічної інвентаризації 1969 року зазначаючи вбудовані приміщення магазину в загальній площі будівлі колишнього гуртожитку. У звязку з неможливістю повернення в натурі безпідставно набутого відповідачем майна, позивач вимагає відшкодування відповідачем його вартості, яка встановлена відповідно до наданого суду акту оцінки, тому просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна між товариством з обмеженою відповідальністю «АСЕ» та громадянином [PERSON] Туреччини Юджелом Джахітом від 11 червня 2010 року (посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2129) недійсним в частині продажу 43,9 кв.м. будівлі (гуртожитку) по пр. Ворошилова, 8 м. Каховки Херсонської області, стягнути з відповідача на користь позивача вартість відібраного майна у розмірі 125318,25 грн., стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1496,78., з яких 243,60 грн. за подання позову немайнового характеру, та 1253,18 грн. за подання позову майнового характеру. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, також просив суд стягнути з відповідача на користь ККТВП «Меліоратор» судові витрати за проведення судової будівельної-технічної експертизи у розмірі 9990,00 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 121,80 грн., витрати повязані з публікацією в газеті оголошення про виклик у судове засідання відповідача у розмірі 144,00 грн. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явився, належно сповіщений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач до суду не з'явився, належно сповіщений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, додатково повідомлений через оголошення в газеті «Наддніпрянська правда». Представник позивача не заперечував проти винесення заочного рішення. Суд вислухавши свідків, дослідивши докази в судовому засіданні, вважає, що позовна заява ККТВП «Меліоратор» до Юджела Джахіта підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з положень ч. 1 ст. 346 ЦК України для позивача відсутні виключні підстави припинення права власності. Не припинялося право власності позивача на спірне майно й в інших випадках, передбачених ч.2 ст. 346 ЦК України. Ст. 15 ЦК України гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 20 ЦК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання і кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом як визнання повністю або частково недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, так і відшкодування збитків. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У відповідності до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, що закріплено у ч. 2 ст. 1213 ЦК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 1976 році він займав посаду заступника директора заводу ЗБВ з капітального будівництва, безпосередньо керував будівництвом будівлі кафе-магазину по пр. Ворошилова, 10 м. Каховки у відповідності до наданого позивачем суду будівельного проекту. Відповідно до проекту частина приміщень магазину законно та відповідно до будівельних норм вбудована в приміщення колишнього гуртожитку по пр. Ворошилова, 8 м.Каховка вбудовано-прибудованим методом. Був у складі державної прийомної комісії, яка у 1976 році будівлю кафе-продмагу прийняла в експлуатацію. Завдяки займаній посаді стверджує, що закінчене будівництвом приміщення магазину та кафе в цілому передано безкоштовно з балансу заводу ЗБВ на баланс позивача, що підтверджується документально архівними документами підпорядкованого йому відділу капітального будівництва. Був членом комісії з боку заводу при передачі обєкта позивачу. Підтверджує, що відповідно до схем приміщень магазину межуюча з колишнім гуртожитком стіна від дня закінчення будівництва змін не зазнавала. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що на Каховському заводі ЗБВ у 1976 році займав посаду голови профкому, знав про вбудовані в будівлю колишнього гуртожитку частини приміщень магазину. Був членом заводської комісії при безкоштовній передачі всього приміщення кафе-магазину з балансу заводу на баланс торгової організації позивача. Передача здійснена на підставі наказу міністерства, якому підпорядковувалися як завод, так і позивач. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що у 2007 році вона, як головний архітектор м. Каховки, готувала документи для продажу частини будівлі по пр. Ворошилова, 10 кафе. Ознайомлена з проектом будівництва зазначеної будівлі, її поточними технічними інвентаризаціями БТІ 1977 року, 1996 року, 2007 року. Стверджує, що від закінчення будівництва площа вбудованих приміщень магазину за рахунок площ колишнього гуртожитку по пр. Ворошилова, 8 не збільшувалася. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначили, що частина приміщення магазину по пр. Ворошилова,10 м. Каховки була вбудованою у приміщення та межуюча стіна між магазином позивача № 4 та колишнім гуртожитком по пр. Ворошилова,8 м, Каховки не зазнавала змін. У приміщені колишнього гуртожитку, до його реконструкції, у 2002-2011 роках зі сторони входу у будівлю з пр. Ворошилова було лише одне вікно - окрашене, ціле, з занавісками, квітами на підвіконні, яке належало одному з вбудованих приміщень магазину позивача. Зайняття свідками, при зазначеному ними часі, певних посад підтверджується їхніми трудовими книжками, копії яких додано до справи (а.с. 129-138). Судом по справі призначена судова будівельно-технічна експертиза. ЇЇ висновок № 36/2014 доводить закономірність вбудування в будівлю по пр. Ворошилова частини приміщень магазину загальною площею 49,3 кв.м., а саме: коридор площею 11,1 кв.м., 2-19 комора 2,2 кв.м., 2-20 коридор 1,9 кв.м., 2-21 туалет 1,1 кв.м., 2-22 туалет 1,2 кв.м., 2-23 комора 1,2 кв.м., 2-34 коридор 3,0 кв.м., 2-25 душова 4,6 кв.м., 2-26 кабінет 17,6 кв.м. Доступу в приміщення магазину з боку колишнього гуртожитку відповідно до документів не передбачалося і не було. Експлуатація за призначенням продовольчого магазина без використання санітарних (туалет, душова) та побутових (роздягальня, кімната персоналу), якими фактично були вбудовані в будівлю колишнього гуртожитку неможлива. Вбудовані приміщення до складу колишнього гуртожитку не відносилися. Поточні технічні інвентаризації колишнього гуртожитку по пр. Ворошилова,8 м. Каховки у 2003, 2004 та 2010 роках зроблені з порушеннями без огляду та вимірювання частини приміщень. Частина реконструйованих приміщень будівлі № 8 м.Каховка на даний момент повністю знаходиться на місці вбудованих у колишній гуртожиток приміщень магазину, а саме приміщень від 2-18 до 2-26, загальною площею 43,9 кв.м. ( а.с.199-215). В судовому засіданні експерт [PERSON], який проводив судову будівельну-технічну експертизу № 36/2014, розяснив свій висновок, що належність вбудованих приміщень з 2-18 по 2-26 включно до магазину позивача, про відповідність чинному будівельному законодавству вбудування в будівлю існуючого на момент будівництва гуртожитку, про відсутність проходів між будівлями 8 та 10 по пр.Ворошилова м. Каховки, про допущені порушення інструкції про проведення технічних інвентаризації при проведені таких у будівлі по пр. Ворошилова,8 м. Каховки з 2002 по 2010 рік включно, що межуюча стіна між магазином та колишнім гуртожитком не зазнавала змін, з 2002 року по 2011 рік всі поточні інвентаризації проводилася з порушеннями Інструкції. Надані позивачем та досліджені у судовому засідання докази свідчать про наступне. Проект будівництва будівлі кафе-продмаг розроблено ще у 1961 році Херсонською фірмою «Діпромісто» Держбуду УРСР зроблено проект будівництва магазину-кафе на замовлення дирекції «Каховской строящейся промысловой базы». На проекті стоїть мокрий штамп замовника будівництва з датою 01.11.1972 року з написом «В ПРОИЗВОДСТВО». З проекту вбачається, що частину магазину вбудовано у вже існуючу будівлю гуртожитку, про свідчить й напис на проекті - «Существующее общежитие». Приватне акціонерне товариство «Херсон-Діпромісто» у листі № 274 від 14.11.2011 року стверджується, що "Даний магазин з кафе виконувався вбудовано-прибудованим до існуючого гуртожитку і жилого дому. Допоміжні приміщення магазину, а саме: кімната персоналу, санвузли і ін. виконані вбудованими в гуртожиток і є невідємною частиною магазину. Експлуатація даного магазину без цих приміщень, згідно норм, неприпустима» (інвентаризаційна справа № 518 а.с.6). До зазначеного листа ПАТ «Херсон-Діпромісто» надано копію будівельного проекту, повністю тотожного проекту наданого позивачем, з приписом головного архітектора про належність вбудованих в гуртожиток приміщень саме до магазину (інвентаризаційна справа № 518). 28 вересня 1976 року державна приймальна комісія Каховського міськвиконкому прийняла в експлуатацію приміщення кафе-продмагу, про що свідчить акт державного приймання будівлі, споруди. Членом цієї комісії зазначено заступника директора заводу ЗБВ по капітальному будівництву [PERSON] свідок по справі ( інвентаризаційна справа № 518 а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради № 305/20 затверджено акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію зазначеного обєкту (інвентаризаційна справа № 518 а.с.5). Наказом від 20.12.1976 року № 634-б Міністерства меліорації і водного господарства УРСР «Про передачу кафе-продмага» було наказано передати безкоштовно з балансу Каховського заводу ЗБВ імені 50-ти річчя СРСР на баланс ВРП заводу ЗБВ імені 50-ти річчя СРСР будівлю кафе-продмагу (а.с. 17). Доказом фактичної передачі заводом позивачу всієї будівлі кафе-магазину є звітні бухгалтерські документи Каховського заводу ЗБВ, а саме: «Рух основних засобів за 1976 рік» та «Накопичувальна відомість № 5 безкоштовної передачі основних засобів за 1976 рік по Каховському заводу ЗБВ імені 50-річчя СРСР» (а.с. 18-19). Доказами того, що приміщення магазину своєю частиною вбудовано в приміщення гуртожитку, а весь магазин належить саме позивачу, є поверхові плани за 1997 рік, 1996 та 2007 роки та експлікації за 1996 та 2007 роки, оригінали яких містяться в інвентаризаційній справі БТІ № 518 на будівлю по пр. Ворошилова,10 м. Каховки. Відповідно до акту по інвентаризації основних засобів по Каховському ОПРП на 01.08.93 р.» (а.с.12), який затверджено Наказом РВ ФДМУ по Херсонській області № 93 від 30.09.1993 року «Про затвердження оцінки майна», вбачається, що до складу цілісного майнового комплексу внесені приміщення кафе «Платан» та магазину № 4 по пр. Ворошилова,10 м. Каховка. Звідний акт є невідємною частиною матеріалів Каховської державної нотаріальної контори (нотаріус [PERSON]А.), що посвідчила договір. Згідно договору купівлі-продажу державного майна від 22 листопада 1993 року (а.с.9) між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та організацією орендарів Каховського орендного підприємства робітничого постачання, позивач став власником цілісного майнового комплексу, до складу якого ввійшло і приміщення кафе-магазину № 4 по пр. Ворошилова, 10 м. Каховки Херсонської області. Виконавчим комітетом Каховської міської ради видано позивачу реєстраційне посвідчення, яким посвідчується що цілісний майновий комплекс в цілому зареєстрований за позивачем (а.с.33). Державне майно цілісного майнового комплексу передано позивачу актом прийому-передачі № 8 від 11.03.1994 р. (а.с.142). РВ ФДМУ у Херсонській області 11.03.1994 року за № 7 позивачу видано свідоцтво про власність цілісного майнового комплексу (а.с.14). 04.10.1996 року позивачу видано реєстраційне посвідчення на обєкт нерухомого майна, яке належить юридичним особам. Цим документом Каховським бюро технічної інвентаризації посвідчено, що кафе-магазин «Платан по пр. Ворошилова,10 м. Каховки в цілому зареєстроване за ККТІВП «Меліоратор» (інвентаризаційна справа № 518 а.с.20). Згідно рішення виконкому Каховської міської ради Херсонської області від 28.08.2007 року позивач отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 447445 від 29.08.2007 року, а саме на нежитлову будівлю кафе-магазину по пр. Ворошилова,10 м. Каховка загальною площею 749,8 кв.м. Відповідач намагався шляхом подачі адміністративного позову в порядку адміністративного судочинства скасувати зазначене рішення органу місцевого самоврядування, але постановою Одеського апеляційного адміністративного суду в задоволені позову Юджел Джахіту відмовлено (а.с. 168). На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах став власником будівлі кафе-магазину по пр. Ворошилова, 10 м. Каховки, включаючи всі приміщення магазину, які були вбудованими у будівлю по пр. Ворошилова, 8 м. Каховки. Суд піддає критичній оцінці інвентаризації будівлі колишнього гуртожитку з 2002 по 2010 роки та звіт експерта про оціночну вартість будівлі гуртожитку № 3 ВАТ «Каховка від 16.07.2003 року, оскільки зазначені інвентаризації проводилися з грубими порушеннями «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 25.05.2001 року, а саме пунктів 3 та 4 щодо не проведення перевірки відповідності даних зовнішнього та внутрішнього розмірі будинку, п.6 щодо не проведення підрахунку площі приміщень за сумою площ внутрішніх приміщень технічного, першого і наступних поверхів, п.10 щодо виконання поточних інвентаризаційно-оцінювальних робіт за відсутності власника, та п.12 щодо неналежного контролю за якістю виконання робіт відсутності належної перевірки. Крім того ВАТ «Каховка» в особі регіонального відділення ФДМ України по Херсонській області серед іншої нерухомості передало будівлю гуртожитку по пр. Ворошилова,8 м. Каховки без зазначення його площі, що підтверджується «Переліком нерухомого майна, переданого у власність ВАТ «Каховка», складеного РВ ФДМУ (а.с.15). Суду не надано правовстановлюючих чи інших документів, і доказів, які б свідчили про отримання товариством будівлі по пр. Ворошилова,8 м. Каховки разом з приміщеннями, які були вбудованими як частина магазину позивача. Судом встановлено, що будівля по пр. Ворошилова,8 в період 2003 2010 роках продавалася тричі. 03.09.2003 року відповідно договору купівлі-продажу майна № 9 відкритим акціонерним товариством «Каховка» продано Закритому акціонерному товариству «БАСКО» обєкт нерухомості по пр. Ворошилова, 8. При цьому покупець гарантував (п.8.1. Договору) що, обєкт продажі не є проданим (а.с.21). 29.10.2004 року за договором купівлі продажу майна (обєкта нерухомості) ЗАТ «БАСКО» реалізував той же гуртожиток товариству з обмеженою відповідальністю «АСЕ». Покупець також гарантує (п.8.1. Договору), що обєкт продажу не є проданим (а.с.24 ). 11.06.2010 року ТОВ «АСЕ» за договором купівлі-продажу нерухомого майна продає цей же гуртожиток відповідачу. При цьому не тільки продавець гарантує (п.1.3. Договору), що предмет договору раніше нікому не продано, але й відповідач зазначив, що відчужуване нерухоме майно ним оглянуто і що недоліки або дефекти, що перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням ним не виявлено. Претензій до продавця відповідач, щодо якісних характеристик відчужуваного нерухомого майна, не мав і прийняв гуртожиток у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням (а.с. 27). Суд критично ставиться до того, що при двох перших продажах площа гуртожитку становила 4843,8 кв.м., і що відповідач, як третій покупець, придбав нерухомість вже площею 5004,1 кв.м., та що відповідно до актів прийому передачі нерухомості гуртожиток саме з такими площами передавався покупцям, так як в час укладення зазначених договорів частина гуртожитку, як частина вбудованих у колишній гуртожиток приміщень магазину, вже належала позивачу як частина магазину і з його власності та володіння не виходила. З огляду на положення ч.1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власникові. У відповідності до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. У жодного з трьох продавців (ВАТ «Каховка», ЗАТ «БАСКО», ТОВ «АСЕ») на момент укладення договорів не було у власності чи володінні частини приміщень магазину позивача, що були вбудованими у приміщення колишнього гуртожитку по пр. Ворошилова, 8 м. Каховки, тому площа вбудованих приміщень магазину не могла стати предметом договору, тобто й не могла бути проданою. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 ЦК України). В момент укладання договору-купівлі продажу нерухомого майна 11.06.2010 року обидві сторони не додержалися вимого закону у розумінні ст. 203 ЦК України ТОВ «АСЕ» не будучи власником і не володіючи частиною приміщень продав їх, а відповідач придбав, що продавцю не належало. Якщо особа, що вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, суд може визнати правочин недійсним, (ч.1 ст. 229 ЦК України). Належність третій особі, а саме позивачу, частини будівлі по пр. Ворошилова, 8, а саме вбудованих приміщень його магазину, є саме такими обставинами, що мають істотне значення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю і якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України). У відповідності до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Судом не отримано будь-яких даних про те, що договір-купівлі-продажу між ТОВ «АСЕ» та відповідачем не міг би бути укладеним за відсутності 43,9 кв. м. площі, що належить до магазину позивача . Суд зазначає, що в розумінні положень статті 687 ЦК України продавець не виконав свій обовязок щодо перевірки додержання продавцем всіх умов договору, хоча мав би при огляді будівлі по пр. Ворошилова, 8 м. Каховки встановити, що частина цього приміщення відділена від інших приміщень належного продавцю гуртожитку, але проявив недбалість. Листом № 416 від 27.09.2010 року на заяву відповідача від 21.08.2010 року Комунальне підприємство «Каховське БТІ» повідомляє йому що «Первинна інвентаризація будівлі гуртожитку була проведена в 1969 році. Наступна, поточна інвентаризація проводилася в 2002 році по заяві ВАТ «Каховка» в результаті якої доступу до спірних приміщень представникам замовника не надано. В подальшому при продажу гуртожитку наступному власнику також доступу до цих приміщень не надавалося» (а.с.31). У вересні 2010 року працівником БТІ складають акт, де зазначено, що «В будівлі ведеться реконструкція, що є повним зносом внутрішніх перегородок, що не дає можливості визначити призначення приміщень і межувань вбудованих приміщень до гуртожитку» та що доступу до спірних приміщень немає (а.с.30). Позивач повторно 21.08.2010 року звертався із завою (а.с.29) до КП «Каховська БТІ» і отримав аналогічну відповідь, де зазначено, що поточна інвентаризація після 1996 році проводилася у 2002 році на замовлення ВАТ «Каховка», і з того часу доступу до спірних приміщень вже не було. Із заяв відповідача та відповідей БТІ чітко вбачається про обізнаність відповідача про володіння частиною гуртожитку сторонньою особою позивачем. Виходячи з наданих позивачем викопіювання з інвентарної справи на будівлю магазину по пр. Ворошилова, 10, яка була виготовлена станом на 18.12.2008 року (а.с. 99-112),та технічного паспорту від 21.03.2014 року, будівельного проекту, документів технічних інвентаризацій за 1977 рік, за 1996 рік, за 2007 рік встановлено, що відповідач самовільно та безпідставно з 21.05.2011 року привласнив приміщеннями магазину загальною площею 43,9 кв.м., а саме: 2-18 коридором площею 11,1 кв.м., 2-19 коморою площею 2,2 кв.м., 2-20 коридором 1,9 кв.м., 2-21 вбиральнею площею 1,1 кв.м., 2-22 другою вбиральнею площею 1,2 кв.м., 2-23 другою коморою площею 1,2 кв.м., 2-24 ще коридором площею 3,0 кв.м., 2-25 душовою площею 4,6 кв.м., 2-26 кабінетом площею 17,6 кв.м. За даних обставин суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право власності позивача, яке підлягає поновленню шляхом відшкодування винною стороною збитків позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед інших, належать: витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п.п. 4, 6 ч.3 ст. 79 ЦПК України). Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ч.1 ЦПК України). Позивачем надані всі платіжні документи.

Outcome: approved