Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду та свої вимоги підтримала у судовому засіданні і мотивує тим, що відповідач [PERSON] є її рідним братом, який від цивільного шлюбу з [PERSON], має доньку [PERSON], [INFO]. Після народження батьки [PERSON] її покинули на неї та її батьків [PERSON] та [PERSON], та продовжували жити окремо від дитини, не виконуючи свої батьківські обов»язки. Саме вона здійснювала всі витрати пов»язані з придбанням необхідних речей (одяг, взяття, засоби особистої гігієни та інше), що було здійснено за її особисті кошти, батьки не приймали участі у вихованні доньки [INFO] мати дитини [PERSON] померла, батько з донькою взагалі не спілкується, не надає кошти на утримання доньки, не цікавиться її особистим життям, здоров»ям, навчанням, жодного разу не відвідував батьківські збори. На даний час [PERSON] вступила до коледжу Сумського національного аграрного університету за спеціальністю «Право» на комерційну основу, плату за навчання здійснює вона, та в подальшому бажає встановити піклування над своєю племінницею, здійснювати над нею повноцінний нагляд, представляти її інтереси як законний представник. [PERSON] має погані стосунки з батьком [PERSON], вона з ним майже не спілкується, має на нього певні образи за те, що він ніколи не виконував свої батьківські обов»язки. Її брат [PERSON] жодного разу не намагався налагодити відносини з донькою. Тому позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на її утримання у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 19.09.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. 10.10.2018 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON], про те, що він згоден з позовними вимогами пропозбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] та стягнення аліментів та просив розглянути справу без його участі. 3-тя особа: представник служби у справах дітей Сумської міськради Погрібна О.С. вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, оскільки з співбесіди з [PERSON] з"ясовано, що він дійсно не займається вихованням доньки, не надає їй матеріальної допомоги, має з нею складні відносини, які налагоджувати не збирається, фактично самоумунувся від виконання батьківських обов"язків та погоджується з позбавленням його батьківьких прав. ДВисновок служби у справах дітей про позбавлення батьківських праві підтримала. Заслухавши пояснення позивача, представника 3-ї особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], померла [INFO] (а.с.12). При житті вона була інвалідом 2-ї групи, що підтверджується пенсійним посвідченням від 26.03.2008 року (а.с.9). Згідно довідки КУ Сумськоїспеціалізованої школи 1-111 ступенів № 7 від 27.08.2018 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчалася у школі № 7 у 11\\В класі. Зі слів класного керівника за період навчання батько учениці не спілкувався з класним керівником, не брав участі в батьківських зборах та інших заходах класного колективу, не цікавився життям своїєї доньки (а.с.9). Згідно довідки МЄІРЦ № 348/07092018-30121999 вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, ніякої допомоги по її утриманню не надавав, вихованням доньки [PERSON] не займається на протязі її життя, не турбується станом здоров"я дитини, не відвідує доньку за місцем мешкання, тобто злісно ухиляється від виконання батьківських обов"язків. З висновку служби у справах дітей Сумської міської ради про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав вбачається, що він є батьков неповнолітеьої [PERSON], [INFO], яка перебуває на вихаванні та утриманні тітки [PERSON]. Мати дитини [PERSON] померла [INFO]. При співбесіді [PERSON]. погоджувався з позбавленням його батьківських прав, оскільки свідомо ухиляється від виконання батьківських обов»язків щодо виховання та утримання доньки, виявляє байдужість до дитини. Служба у справах дітей вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] (а.с. 21.22). Між сторонами склалися сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 3 статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], однак він не бере ніякої участі у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не бере доньку з собою на відпочинок, не створює умов для отримання нею освіти, що суперечить забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином,

Outcome: approved