Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Кіровоград, вул. А.Павлова, 62, яка надана [PERSON] у користування для обслуговування домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Кіровоград, вул. А.Павлова, 62, шляхом знесення самовільно збудованого [PERSON] паркану вздовж зовнішньої межі земельної ділянки по вул. А. Павлова, 64, згідно з державним актом межа від В до Г, довжина якої становить 12,75 м та звільнення самовільно зайнятої ним частини земельної ділянки, наданої [PERSON] у користування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та в обґрунтування зазначила, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване у місті Кіровограді по вулиці А. Павлова № 62. Власником домоволодіння за адресою: м. Кіровоград, вул. А. Павлова, 64 та земельної ділянки під зазначеним домоволодінням є [PERSON]. На протязі чотирьох років відповідач, як власник суміжної земельної ділянки чинить позивачу перешкоди у реалізації права на отримання у власність земельної ділянки, яка розташована під його домоволодінням, окрім того позивач не може в повному обсязі використовувати свою земельну ділянку за її цільовим призначенням обслуговування домоволодіння. У 2012 році, позивачем було зібрано увесь пакет необхідних документів та подано до Кіровоградської міської ради з метою скористатися своїм переважним, безперешкодним та регламентованим Земельним кодексом України правом на отримання земельної ділянки під належним домоволодінням за адресою: м. Кіровоград, вул. А. Павлова, 62 у власність для обслуговування даного домоволодіння. 22 січня 2013 року від Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області надійшов лист, що при перевірці обмінного файлу в черговому кадастровому плані в базі Gis було виявлено накладку на обмінний файл суміжної земельної ділянки за адресою: м. Кіровоград, вул. А. Павлова, 64 і з даних підстав позивачу було повернено документацію із землеустрою на доопрацювання. Тобто Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області встановило факт того, що частину земельної ділянки суміжний землекористувач фактично захопив. В звязку з цим для вирішення даного спору звернувся до суду з захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача стверджує, що позивач позбавлений права саме з тих підстав , що відповідач зсунув межу та поатвив паркан , позбавивши їх права на приватизацію земельної ділянки . В судовому засіданні представник відповідача заперечує проти позову з посиланням, що Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2012 року, яке набрало законної сили 19.03.2013 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Управління Держкомзему у м. Кіровограді, Кіровоградської області про скасування рішення Кіровоградської міської ради про передачу земельної ділянки, державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку та відновлення меж земельних ділянок та Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 березня 2016 року, яке набрало законної сили на 12.04.2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Кіровоградська міська рада та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Вказане рішення суду постановлено з приводу спору між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав. Повторне звернення позивача до суду з аналогічними вимогами свідчить про зловживання позивача наданими йому законом процесуальними правами. Стверджує, що при розгляді даних справ позивач теж не з»являвся в судові засідання і при спілкуванні з ним не бажає жодних судових позовів , які ініціює його дружина , що є його представником . Представник відповідача , зазначив, що при розгляді попередніх справ суддями роз»яснювалась необхідність проведення судової експертизи для встановлення факту порушення меж , самовільного встановлення паркану, та невідповідність меж державному акту на земельну ділянку відповідача. Представник третьої особи - Кіровоградської міської ради в судове засідання не зявився про розгляд справи повідомлений належним чином. В наданій до суду заяві від 16.05.2016 року не заперечував проти розгляду справи у їх відсутність та на підставі наявних у справі даних чи доказів відповідно до чинного законодавства. Судом встановлено наступні факти . Згідно договору купівлі-продажу від 29.05.1965 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок загальною площею 27 кв.м. та надвірні будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 615,70 кв.м. за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62 (а.с. 5-11). Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.1995 року виданого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою [PERSON] отримав у спадок 29/50 частини домоволодіння за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62 [PERSON] (а.с. 54). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 24.01.2012 року [PERSON] є власником 29/50 частки житлового будинку за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62 (а.с. 54) на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 11.01.2012 року (а.с. 55). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та державного акту ( а.с. 87,88) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0458га по вул.. Павлова 64 в м. Кіровограді. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2012 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Управління Держкомзему у м. Кіровограді, Кіровоградської області про скасування рішення Кіровоградської міської ради про передачу земельної ділянки, державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку та відновлення меж земельних ділянок відмовлено (а.с. 57-60). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 19.03.2013 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2012 року залишено без змін (а.с. 30-31). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.03.2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Кіровоградська міська рада та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено в повному обсязі (а. с. 61-65). Рішення набрало законної сили 12.04.2016 року. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляд інших справ у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановленні ті самі обставини. Відповідно до матеріалів справи та вище зазначених судових рішень встановлено, що \~[PERSON] являється власником житлового будинку, з господарськими спорудами, розташованого на земельній ділянці загальною площею\~\~\~0,0458 га., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 88). \~Земельна ділянка була виділена [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 13 грудня 1995 року № 783 і належала йому на праві власності на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії КР №00004080, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів 23 січня 1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1458 (а. с. 87). В повідомленні Управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської міської ради від 24.02.2012 року зазначено, що при встановлені спірної огорожі суміжний землекористувач не дотримувався визначених відповідно до державного акту на право приватної власності на землю ліній, що ідуть від межових знаків на спірній межі та самовільно переніс огорожу. Для вирішення зазначеного питання управління земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища КМР листом від 21.05.2012 року рекомендовано [PERSON] терміново усунути порушення щодо встановлення меж між земельними ділянками від точки Г до точки Д в натурі (на місцевості) відповідно до державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 13). Листом від 27.06.2012 року першого заступника міського голови [PERSON] позивачу рекомендував для вирішення спору щодо порушених його майнових прав звернутися до суду (а.с. 14). В листі Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області від 22.01.2013 року позивачу повідомлено про те, що при визначені кадастрового номера на технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0612 га за адресою: м. Кіровоград вул. А. Павлова № 62. При перевірці обмінного файлу в черговому кадастровому плані в базі Gis 6 було виявлено накладку на обмінний фай суміжної земельної ділянки (а.с. 15). Згідно повідомлення міського голови від 07.11.2013 року позивача проінформовано про те, що відповідач проігнорував лист Управління від 21.05.2012 року та проводити виміри земельної ділянки зазначеною адресою відмовляється (а.с. 12). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян або осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій" (далі-Закон) фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (дозвіл на будівництво). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розяснив представнику позивача право на отримання юридичної допомоги з даного питання, проте вона вказала, що вже раніше зверталась за такою допомогою, однак наслідки розгляду справи в суді були для її сімї негативними. Також, представник позивача вказала на недоцільність проведення відповідного судового експертного дослідження, оскільки порушення прав її чоловіка, як землевласника є очевидними та підтверджується наданими нею письмовими доказами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки позивач не є власником земельної ділянки , а лише має право на користування земельною ділянкою як власник домоволодіння, відповідність меж земельних ділянок договору купівлі-продажу позивача та державному акту відповідача , факт перенесення паркану може визначити тільки відповідна судова експертиза, необхідність якої відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України судом неодноразово пояснювалось представнику позивача , яка категорично відмовилась від проведення даної експертизи. За даних обставин позов є необґрунтованим та недоведеним, тому задоволенню не підлягає . Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed