Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та приведення до попереднього стану, покликаючись на те, рішенням Господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 року визнано право власності за ТзОВ «[PERSON] Центр» на приміщення на вул. Кульпарківській, 226 у м. Львові, площею 180,9 кв.м., на підставі якого було проведено реєстрацію права власності. 04 листопада 2010 року на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2010 року спірне приміщення було зареєстроване за ПП «Світ-Плюс». 12 січня 2011 року дане приміщення було відчужене на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року та зареєстроване за [PERSON] Постановою [PERSON] апеляційного господарського суду від 05 квітня 2011 року рішення Господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Тому у ТзОВ «[PERSON] Центр» не виникло право власності на спірний обєкт нерухомості, а відповідно не виникло право продажу майна, що є підставою визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 13 жовтня 2010 року та від 17 грудня 2010 року. Просить визнати недійсними договори купівлі-продажу від 13 жовтня 2010 року та від 17 грудня 2010 року, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на обєкт під літ. «Е-1», площею 180,9 кв.м. на вул. Кульпарківській, 226 у м. Львові, зобовязати [PERSON] звільнити даний обєкт, зобовязати ТзОВ «[PERSON] Центр» привести земельну ділянку на вул. Кульпарківській, 226 у м. Львові у попередній стан шляхом знесення приміщення. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у їх відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 року у справі № 19/117 за позовом ТзОВ «[PERSON] Центр» до [PERSON] міської ради, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] комунальне підприємство [PERSON] обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», позов задоволено та визнано право власності ТзОВ «[PERSON] Центр» на приміщення, які знаходяться за адресою: вул. Кульпарківська, 226, площею 180,9 кв.м. 27 вересня 2010 року на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 року було проведено реєстрацію права власності за ТзОВ «[PERSON] Центр» на приміщення, які знаходяться за адресою: вул. Кульпарківська, 226, площею 180,9 кв.м. 04 листопада 2010 року року на підставі договіру купівлі-продажу, Р.№1706 від 13 жовтня 2010 року, приміщення на вул. Кульпарківська, 226, площею 180,9 кв.м. було зареєстроване за ПП «Світ-Плюс». 12 січня 2011 року спірне приміщення було повторно відчужене на підставі договору купівлі-продажу, Р.№3938 від 17 грудня 2010 року, укладеного між ПП «Світ-Плюс» та [PERSON] Постановою [PERSON] апеляційного господарського суду від 05 квітня 2011 року, рішення Господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 року у справі № 19/117 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.\~ Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.\~ Внаслідок наведеного, а також того, що земельна ділянка на вул. Кульпарківська, 226 у м. Львові належить територіальній громаді м. Львова, та крім того, рішення Господарського суду Львівської області від 27 серпня 2010 року, на підставі якого ТзОВ «[PERSON] Центр» набуло право власності на приміщення, які знаходяться за адресою: вул. Кульпарківська, 226, площею 180,9 кв.м., скасовано постановою [PERSON] апеляційного господарського суду від 05 квітня 2011 року, суд вважає, що договори купівлі-продажу Р.№1706 від 13 жовтня 2010 року, укладений між ТзОВ «[PERSON] Центр» та ПП «Світ-Плюс», Р.№3938 від 17 грудня 2010 року, укладений між ПП «Світ-Плюс» та [PERSON] уклаладені без волевиявлення власника територіальної громади м. Львова, а відтак їх слід визнати недійсними та скасувати за [PERSON] державну реєстрацію права власності на обєкт під літ. «Е-1», площею 180,9 кв.м. на вул. Кульпарківській, 226 у м. Львові. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.\~ А також, відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На основі наведеного, оскільки земельна ділянка на вул. Кульпарківській, 226 у м. Львові зайнята [PERSON] без належних правових підстав, така земельна ділянка вибула із володіння [PERSON] міської ради не з її волі, на переконання суду, слід зобовязати відповідача [PERSON], яка на даний час є володільцем та користувачем нерухомого майна, яке влаштовано на даній земельній ділянці, звільнити обєкт під літ. «Е-1», площею 180,9 кв.м. на вул. Кульпарківській, 226 у м. Львові, зобовязати ТзОВ «[PERSON] Центр», яке безпосередньо влаштувало обєкт нерухомості на земельній ділянці, привести земельну ділянку на вул. Кульпарківській, 226 у м. Львові у попередній стан шляхом знесення приміщення. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та ТзОВ «[PERSON] Центр" слід стягнути солідарно на користь позивача [PERSON] міської ради 8000,00 грн. судового збору.

Outcome: approved