Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивачка [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який належав колгоспному двору. В обґрунтування вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що її батьки за час подружнього життя побудували житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями. Станом на 30.06.1990 в житловому будинку, який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Отже, виходячи з цього кожен з них має рівну частку у майні колишнього колгоспного двору, тобто по 1/6 частині. 03.12.2001 її батько [PERSON] на випадок своєї смерті зробив письмове розпорядження (заповіт), згідно якого все своє майно заповів їй, позивачці по справі. Після його смерті [INFO] вона успадкувала належну батькові частку за заповітом. [INFO] померла її мати і після її смерті вона як єдиний спадкоємець успадкувала і її частку майна колгоспного двору, тобто в даний час їй повинно належати половина майна колгоспного двору. Крім цього відповідачі відмовилися від своїх часток у майні колгоспного двору в її користь і не заперечують проти визнання за нею права власності на цілий житловий будинок. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просить суд позов задовольнити. Відповідачі позов визнали повністю, ствердивши суду, що розуміють наслідки визнання позову. Крім цього, відповідачі ствердили суду, що не претендують на частки у майні колгоспного двору. Заяви, клопотання учасників справи. Позивачка подала заяву про відкладення розгляду справи для уточнення позовних вимог, розгляд справи за її відсутності та призначення справи до судового розгляду (а.с.57, 78). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяви, в яких відмовилися від належних їм по 1/6 часток у майні колгоспного двору на користь позивачки. Позовні вимоги визнають повністю, просять справу розглядати за їх відсутності (а.с.64, 67, 70). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.50-51). Ухвалами підготовчого засідання від 19.11.2020 та 12.01.2021 підготовче засідання відкладено (а.с.58, 62). Ухвалою від 25.01.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.79-80). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.10.1989 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.5). 03.12.2001 [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право [PERSON] (а.с.17). [PERSON] помер [INFO] у с. Рогізно Жидачівського району Львівської області, а [PERSON] померла [INFO] у с. Рогізно Жидачівського району Львівської області, про що свідчать свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.12.2001 та серії [NUMBER] (а.с.16, 61). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.09.2014, до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію заповіту від [PERSON] (а.с.18). Витягом з погосподарської книги від 14.11.2018 встановлено, що станом на 30.06.1990 у житловому будинку по [ADDRESS] , який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір були зареєстровані та проживали: [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] внук, [PERSON] внук (а.с.19). Довідкою Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 14.11.2018 встановлено, що [PERSON] до дня смерті, яка наступила [INFO] , проживав в с.Рогізно. На день смерті проживав разом з дружиною [PERSON] , дочкою [PERSON] , зятем [PERSON] , внуками [PERSON] та [PERSON] . Від імені [PERSON] посвідчено заповіт під №58 від 03.12.2001 в користь [PERSON] (а.с.20). Згідно з довідкою Стрийського МБТІ від 28.11.2018 у [ADDRESS] знаходиться житловий будинок «А-1» загальною площею 101,0 кв.м., житловою площею 51,5 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами: сараєм «Б», сараєм «В», навісом «Г», навісом «Д», гаражем «Е», воротами 1, огорожею 4, колодязем «к» (а.с.15). Постановою нотаріуса Жидачівської ДНК від 15.11.2018 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.4). Відповідно до інформації з Жидачівської державної нотаріальної контори від 24.04.2019 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась (а.с.37). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері, права власності на частку у житловому будинку як члена колгоспного двору та права власності на частки у житловому будинку як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР. Так, згідно з положеннями частини 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до приписів статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою частини 1 статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 563 ЦК УРСР якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] голова двору, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка, [PERSON] зять, [PERSON] внук, [PERSON] внук. Станом на 15.04.1991 ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/6 частці цього двору. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина на належні йому права та обов`язки, що не припинилися у зв`язку з його смертю (зокрема на частку у зазначеному житловому будинку). Оскільки [PERSON] за життя зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, тому в силу приписів статті 534 ЦК УРСР спадкування відбувається за заповітом і єдиним спадкоємцем, визначеним у ньому, є [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, залишившись проживати у спірному житловому будинку та користуватися ним. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належні їй права та обов`язки, що не припинилися у зв`язку з її смертю (зокрема на частку у зазначеному житловому будинку). Оскільки [PERSON] за життя не зробила особистого розпорядження, тому в силу приписів статті 1223 ЦК України спадкування відбувається за законом і єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її дочка [PERSON] , яка постійно проживала з матір`ю на день відкриття спадщини і не заявляла про відмову від неї, тому в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла її. Крім цього, [PERSON] належить частка (1/6) у житловому будинку як члену колгоспного двору. Також, суд зауважує, що інші живі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду ствердили, що не претендують на частки у майні колгоспного двору, відтак ті частки, які б мали їм належати у цьому майні (кожному по 1/6), переходять до того з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на майно у ньому (останнього члена колгоспного двору), тобто до [PERSON] . Таким чином, [PERSON] належить право власності на: 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, 1/6 частки у цьому житловому будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері, 1/6 частки зазначеного житлового будинку як члену колгоспного двору та на 3/6 частки цього житлового будинку як останньому члену колгоспного двору. Однак [PERSON] позбавлена можливості юридично оформити спадщину у визначений законом позасудовий спосіб, оскільки у цьому їй відмовлено уповноваженою особою (нотаріусом). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 534, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved