Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обгрунтування якого вказала, що 07.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Коростишівського РУЮ у Житомирській області було зареєстровано шлюб з відповідачем [PERSON] Сторони мають сина [PERSON], [INFO] Одруження з відповідачем виявилось невдалим. За час сумісного проживання сторони не змогли створити нормальні сімейні стосунки, в сім'ї часто виникали непорозуміння, що призвело до розладу та фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час сім'я повністю розпалась, майнових спорів не існує, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, збереження сім'ї є неможливим, в зв'язку з чим наполягає на розірванні шлюбу. Водночас позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO] в розмірі 1/4 заробітку ( доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. А також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 заробітку ( доходу) до досягнення дитиною віку трьох років та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 25.05.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечив щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності з частиною 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 07.09.2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, про що, був зроблений актовий запис за № 165. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Сторони мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Дитина проживає з позивачем, що підтверджується копією довідки № 1020 від 23.10.2017 р. виконавчого комітету Харитонівської сільської ради ( а.с.10). Позивач [PERSON] на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином, до досягнення ним 3-річного віку. Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони зберегти сім'ю не бажають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам дитини. Суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї є недоцільним, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 вищевказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ч. 3 ст. 181 СК України оскільки дитина проживає з позивачем, остання має право на стягнення аліментів та просить їх стягувати в частці заробітку (доходу) відповідача ( ч. 1 ст.183). При визначенні розміру аліментів суд враховує наступне. Позивач здійснює догляд за дитиною, відповідач за віком є працездатним, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд при визначенні частки заробітку (доходу), що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визначення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на дитину відповідає вимогам виваженості та справедливості, крім того такий розмір аліментів не заперечується і відповідачем. Відповідно до ч.1ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач офіційно працевлаштований, інших утриманців немає. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги позивачу, відповідач суду не надав, позов визнав у повному обсязі, тому є всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення їх дитиною трирічного віку. На підставі ч. 2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави. В зв'язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 704 гривень 80 коп. судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову - з 23.05.2018 р. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку , що позовні вимоги підлягають задоволенню з вищевикладених мотивів.

Outcome: approved