Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. Відповідач добровільно не написав заяву про визнання батьківства, кошти на утримання дитини не надавав, що змусило її звертатись в суд. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2008 року визнано що [PERSON], є батьком [PERSON], [INFO]. Також рішеннями суду з відповідача стягувалися аліменти. Не зважаючи на те, що відповідач є батьком їхньої дочки, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по виховання дитини, а тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач не спілкується ні з нею, ні з дочкою, уникає зустрічі з дитиною. Дочці виповнилось вже дев'ять років, але свого батька вона не бачила і не знає, відповідач ухиляється від піклування та виховання дитини, не проявляє про дитину щонайменшої батьківської турботи. Навчанням та вихованням дитини не цікавиться. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, просить вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивачка позов підтримала з викладених в заяві підстав, а крім того пояснила, що вона бажає позбавити відповідача батьківських прав ще й тому, що дитину виховує інший чоловік, якого дочка вважає батьком і який бажає удочерити дитину. Крім того, наявність у відповідача статусу батька їхньої дитини, ставить її, позивачку, в залежність від [PERSON] у разі коли виникне необхідність виїзду її та дитини закордон на відпочинок чи лікування.В такому разі вона вимушена буде розшувати відповідача та просити дозволу на виїзд. Наполягає на позбавленні батьківських прав. У судовому засіданні відповідач позов не визнав, суду пояснив про те, що він намагається допомагати утримувати дитину матеріально сплачує аліменти вчасно. Зустрічатися з дитиною він не має можливості, оскільки має троє дітей від іншого шлюбу і з цими дітьми також бачиться рідко, оскільки мусить заробляти для четверо дітей. Крім того, відповідачка та її сім"ї не дають йому зустрічатися з дитиною, а бачитися з дитиною шляхом влаштування сварок він не бажає, оскільки це буде травмою для дитини. Вважає, що підстав позбавляти його батьківських прав немає, тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник служби у справах дітей Рожнятівської районної адміністрації у судове засідання не прибула. Направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Копією свідоцтва народження дитини (а.с.6) та копіями рішень Рожнятівського районного суду (а.с.9-12) підтверджено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. З відповідача на утримання дочки стягуються аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно. За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст. 18 Конвенції про права дитини передбачено, що основну відповідальність за виховання дитини несуть батьки. Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто матеріали щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської райдержадміністрації № 236/04-13 від 05 червня 2018 року позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] є в інтересах дитини. Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст.ст. 19 СК України. У засіданні суду відповідач не заперечив те, що він не приділяє належної уваги утриманню та вихованню дочки, однак вказав також те, що зважаючи на позицію матері дитини, яка має іншого чоловіка він позбавлений можливості регулярно бачитись із дочкою та приймати участь у її вихованні. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Надані позивачкою характеристику дитини з місця навчання (а.с.13) та Акт обстеження матеріально-побутових умов позивачки (а.с. 14) суд не приймає до уваги як докази, на підтвердження доцільності позбавлення позивача батьківських прав, оскільки на підставі цих документів не можливо встановити винне, свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, які він отримав шляхом опитування позивачки та на підставі пояснень відповідача. При цьому, органом опіки та піклування не проводилося обстеження умов проживання дитини та сторін, не опитувалися працівники закладу де навчається дитина, не досліджувалися письмові та інші дані , які ймовірно мали б значення для більш ширшого висвітлення у висновку проблеми виховання дитини батьками Цей документ не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дочки [PERSON] буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам дитини, чи позитивно вплине на дитину розлучення з батьком та відсутність з його боку піклування про дитину в майбутньому. За таких обставин висновок органу опіки та піклування не є достатньо обгрунтованим, а відтак і твердження комісії про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки суд також вважає не обгрунтованим. Отже, в матеріалах справи відсутні інші об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно дочки [PERSON]. При цьому суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в якому на даний час немає, а також характер взаємовідносин між колишнім подружжям після розірвання шлюбу, що вплинуло і на участь батька у вихованні дитини, а також те, що батько бажає спілкуватися з дитиною та приймати участь в його вихованні. Оскільки суду не представлено доказів винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, а тому з огляду на зібрані докази по справі у їх сукупності, у суду немає підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, суд вважає що участь відповідача у вихованні дочки за минулий період та в даний час є явно недостатньою. Тому, з урахуванням конкретних обставин справи, особи відповідача, слід попередити [PERSON] про необхідність зміни свого ставлення до обов'язку по вихованню дочки , та покласти на орган опіки та піклування - Рожнятівської РДА , контроль за виконанням відповідачем своїх батьківських прав відносно дочки , що буде відповідати положенню, закріпленому в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20. На пiдставi Конвенції ООН про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 164,165 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ,

Outcome: dismissed