Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з названим позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 17.10.2014 року на підставі договору міни придбала квартиру [ADDRESS]. В цій квартирі й до сьогодні зареєстрований колишній співвласник квартири [PERSON]. При укладені договору він обіцяв знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку, однак станом до сьогодні є зареєстрований в її квартирі, в наслідок чого на її рахунки нараховуються кошти за комунальні послуги, вона є пенсіонеркою, має скрутне матеріальне станови, не має права на отримання субсидії, тощо. На підстав викладеного позивачка просить суд визнанати відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаною квартирою із зняттям його з реєстраційного обліку, а також стягнути з нього судові витрати в розмірі 243,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В судовому засіданні позивачка не була присутня, до початку розгляду справи надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено письмовими матеріалами цивільної справи. Представник третьої особи Міграційної служби Дзержинсього РВ м. Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , заява про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходила. Відповідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору міни від 17 жовтня 2014 року перейшла у власність квартира [ADDRESS], договір посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. (а.с.10). На час укладення договору в квартирі залишився зареєстрований колишній співвласник [PERSON], який зобов'язався знятися з реєстраційного обліку добровільно. Однак станом до сьогодні є зареєстрований у [ADDRESS], що підтверджено довідкою № 215/І від 12.01.2015 року виданою Нова Ком (а.с.11). З акту від 23.01.2015 року вбачається те, що [PERSON] з 2013 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] не машкає. Акт підписаний мешканцями [ADDRESS] м. Кривого Рогу, їх підписи завірені майстром ТОВ «Сервіс - КР» (а.с.19). Згідно ст.317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до матеріалів справи, відповідач більше двох років не використовує квартиру, належну позивачці на праві власності, в якості місця свого проживання. Таким чином, [PERSON] втратив право користування цим приміщенням. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, комунальні послуги не сплачує, що обмежує здійснення позивачці права власності на квартиру, а також змушує нести додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати: судовий збір в розмірі 243,60 грн. Що ж стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 1000 грн., то в цій частині позовних вимог суд відмовляє, оскільки при вирішенні питання щодо спричинення відповідачем позивачці моральної шкоди суд враховує роз'яснення , що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової шкоди) та вимог ст.23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial