Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, у якій просять визнати відповідача [PERSON] втратившим право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. Усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належним їм, на праві спільної часткової власності нерухомим майном - квартирою [ADDRESS] відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 24.10.2006 року виконавчим комітетом Енергодарської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло за [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS] Свідоцтво було видано на їх родину [PERSON] яка складалась на той час з чотирьох осіб: вона [PERSON], її колишній чоловік - [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло дана квартира належить всім чотирьом членам родини на праві спільної часткової власності. Згодом відносини в сім'ї почали псуватись та відповідач [PERSON] в 2011 році зібрав свої речі та пішов з родини - як згодом стало їм відомо, створив нову сім'ю. Протягом чотирьох років вона [PERSON] не подавала заяву про розлучення намагаючись зберегти родину, але все виявилось безрезультатним та відповідач [PERSON] проживає в новій родині. Намагаючись захистити інтереси своїх дітей, вона [PERSON] в телефонному режимі домовилась з відповідачем [PERSON] , що він переоформить своє право власності на 1/4 частину квартири на їх доньку [PERSON], та останній погодився на пропозицію. 30.01.2015 року відповідач [PERSON] переоформив своє право власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. на їх доньку - [PERSON] (прізвище змінено у зв"язку із вступом у шлюб), на підставі договору дарування 1/4 частки квартири, який був посвідчений 30.01.2015 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 385. Враховуючи, що спільне життя не склалося, і чоловік ще в 2011 році пішов з родини, сторони вирішили припинити шлюбні відносини, та 10.07.2015 року шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про що складено актовий запис № 38 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] Таким чином з 2011 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації, з січня 2015 року не має права власності на частину квартири за місцем ресстрації, будь-які відносини між сторонами припинені. Вона [PERSON] та її діти неодноразово намагалися в добровільному порядку вирішити питання зняття відповідача з реєстрації, але відповідач [PERSON] ігнорує всі звернення, за місцем ресстрації не з'являється, участі в утриманні квартири не приймає, на телефонні дзвінки не відповідає. У судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, та просять позов задовольнити. Третя особа у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, про час розгляду справи своєчасно попереджений відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням в газеті (а.с.35), заперечень не надіслала, у зв'язку з чим, суд вважає згідно з ст. 169, 224 ЦПК України, справу розглянути у заочному провадженні за матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених законом. Відповідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7, та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки підтверджується копією свідоцтв про право власності на житло (а.с.10), копією дарування квартири (а.с.11-12). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved