Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] в своїй позовній заяві вказує,що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарського побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Разом з нею в цьому будинку зареєстрований та проживає її син відповідач [PERSON]. Позивачка посилаючись на те,що відповідач, після звільнення з місць ув»язнення привів в її будинок проживати невідому жінку,що між нею і відповідачем постійно виникають сварки,що відповідач обмежує її право користування речами домашнього вжитку,що відповідач забороняє їй вільно пересуватися по будинку,що відповідач погрожує їй фізичною розправою,що з приводу порушення її прав та погроз вона неодноразово зверталася до Прилуцького міського відділу УМВС України в Чернігівській області,що працівниками міліції проводилися профілактичні бесіди з відповідачем щодо недопущення порушення громадського порядку та вчинення противоправних дій ,просить суд виселити відповідача з належного їй на праві приватної власності житлового будинку за [ADDRESS] .без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивачка і її представник підтримали позовні вимоги, відповідач в судове засідання не з"явився,хоча про час слухання справи в суді , шляхом поміщенння оголошення в газеті, був повідомлений своєчасно, що дає можливість суду роззглянути справу в його відсутність в заочному порядку,проти чого не заперечували в судовому засіданні позивачка і її представник . Заслухавши пояснення позивачки та її представника ,покази свідка та проаналізувавши інші докази по справі,суд вважає,що позов позивачки підлягаює задоволенню з слідуючих підстав. Позивачка [PERSON] має у приватній власності житловий будинок за [ADDRESS] .що підтвержується договором дарування жилого будинку від 18 жовтня 2004 року, посвідченим [PERSON],державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1- 4350 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Прилуцького МБТІ ( а.с.4-5). Відповідно до положень ч.1 ст. 157 ЖК України членів сім»ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках,передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу,виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЖК України наряду з іншими підставами, підставою для виселення інших осіб без надання іншого жилого приміщення є систематичне руйнування чи псування житлового приміщення наймачем ,членами його сім»ї або іншими особами,які проживають разом з ним та систематичне порушення правил співжиття,що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку,а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. В судовому засіданні позивачка [PERSON] ствержує,що після звільнення з місць ув»язнення відповідач привів в її будинок проживати невідому жінку,що між нею і відповідачем постійно виникають сварки,що відповідач обмежує її право користування речами домашнього вжитку,що відповідач забороняє їй вільно пересуватися по будинку,що відповідач погрожує їй фізичною розправою,що з приводу порушення її прав та погроз вона неодноразово зверталася до Прилуцького міського відділу УМВС України в Чернігівській області,що працівниками міліції проводилися профілактичні бесіди з відповідачем щодо недопущення порушення громадського порядку та вчинення противоправних дій , однако відповідач на них не реагує в продовжує порушувати її зазначені права. Дані тверження позивачка [PERSON] не знайщли свого спростування в судовому засіданні а навпаки підтвержуються показами свідка [PERSON] і іншими слідуючими доказами. Зокрема.із відповідді судді від 04 лютого 2013 року ( а.с. 6) вбачається ,що відповідач [PERSON] засуджений вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 грудня 2012 року за ст.ст.128,118,263 ч.1,70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки а ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 24 лютого 2011 року зазначений вирок скасовано в частині призначенння [PERSON] покарання за ч.1 ст. 263 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі та визначено,що за ст. 263 ч. 1 КК України [PERSON] засуджений до позбавлення волі строком на 3 роки. Із повідомлення в.о.начальника відділу Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області від 08 червня 2015 року за № 3047 ( а.с.7) вбачається ,що після проведення перевірки звернення [PERSON] щодо вчинення за місцем її проживання за адресою :[ADDRESS] її сином [PERSON] з останнім була проведена профілактична бесіда щодо недопущення порушення громадського порядку та вчинення противоправних дій в подальшому. Теж саме підтвержується і висновком про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 06 червня 2015 року ( а.с.8) складеним СДІМ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області, який здійснював зазначену перевірку. Із повідомлення в.о.начальника відділу Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області від 07 липня 2015 року за № 3631 ( а.с.9) вбачається ,що після проведення перевірки звернення [PERSON] щодо вчинення за місцем її проживання за адресою :[ADDRESS] її сином [PERSON] ,останнього було вирішено притягнути до адмінвідповідальності за ст. 173-2 КУпАП ,вчинення насильства в сім»ї та провести профілактичну бесіду. Теж саме підтвержується і висновком про результати розгляду повідомлення [PERSON] від 04 липня 2015 року ( а.с.10) складеним СДІМ Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області, який здійснював зазначену перевірку. Із повідомлення міського голови м. Прилуки від 28 серпня 2015 року за № 012-10/к-307 та повідомлення Прилуцького міжрайонного прокурора від 17 серпня 2015 року № 3368 вих.15 і повідомлення Управління МВС України в Чернігівській області від 02 вересня 2015 року за № 12/12-217 та витягу з кримінального провадження № 12015270210001374 ( а.с.12-14,16) вбачається, що за заявою потерпілої [PERSON] до ЄРДР 13 серпня 2015 року внесені відомості проте,що її син [PERSON] погрожує їй фізичною розправою з правовою кваліфікацією ст.129 ч.1 КК України. За таких оббставин , коли відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття,що робить неможливим для позивачки [PERSON] проживання із відповідачем в одному будинку ,а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними,суд вважає необхідним виселити відповідача із житлового будинку,який знаходиться за адресою: [ADDRESS],без надання іншого жилого приміщення. На підставі наведеного,ст.ст. 157.116 ЖК України,керуючися ст.ст.10,60,61,212,213,215, 224-227 ЦПК України,суд -

Outcome: approved