Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у праві власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення. У вказаній квартирі зареєстрована колишня невістка позивачки відповідач по справі [PERSON] , однак з березня 2018 року відповідач не проживає та не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинять. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою створює певні складнощі позивачу у розпорядженні квартирою, яка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, у зв`язку з цим позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.03.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, але причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 223, ч. 4 ст. 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та свідків, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення серія [NUMBER] від 11.02.2000 року виданого Орендним підприємством Запорізького міського бюро технічної інвентаризації, запис в реєстровій книзі №249 за реєстровим номером 36946 (а.с.8). Позивачем у 2001 році було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серія [NUMBER] від 13.06.2001 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького району управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №45 (а.с. 7). Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-17/02/0824 від 13.03.2020 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 21.12.2017 року по теперішній час (а.с. 13), проте фактично там не мешкає, що підтверджується, зокрема, поясненнями, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що відповідач з березня 2018 року не проживає за місцем реєстрації, добровільно залишила квартиру, особистих речей відповідача в даній квартирі немає. У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України. Згідно з ч. 2 цієї ж статті власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Однак частина 2 цієї статті передбачає втрату права на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає у квартирі [ADDRESS] з березня 2018 року, що перешкоджає позивачу у здійсненні прав у користуванні зазначеним нерухомим майном, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved