Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про визначення додаткового строку на відчуження земельної ділянки. На підставу своїх вимог спирається на те, що [PERSON], є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9925 га., під кадастровим номером 7123182000:02:002:0380, яка розташована на території Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ЧР №006543 від 29.07.2003 року. При цьому, позивач є громадянкою [PERSON] Федерації, та земельну ділянку отримала у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 15.08.2001 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №521, після чого на її ім'я було виготовлено та видано вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧР №006543 від 29.07.2003 року. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України, іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Ч. 3 ст. 81 ЗК України передбачено, що іноземні громадяни та особи\~\~без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а)\~\~придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Нормами ст. 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, отримані в спадщину\~\~іноземними громадянами, підлягають відчуженню протягом одного року. Термін, визначений законодавством позивач пропустила, у звязку з перебуванням за кордоном, а саме на території [PERSON] Федерації, відсутністю детальних знань українського законодавства, та у звязку з тим, що ще з 1994 року чоловік позивача [PERSON] постійно хворіє, маючи захворювання з діагнозом «ІБС, коронарошунтування, цукровий діабет важкого ступеня, ампутація пальців стоп, обширне порушення мозкового кровообігу двічі, являється інвалідом 1 групи. У звязку з вказаними діагнозами, та набутою інвалідністю внаслідок перенесених захворювань, присутнім дефіцитом руху, мовлення, мислення, а також контролем А/Д і цукру в крові, чоловік позивача - [PERSON], потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідною довідкою медичного закладу. Безпосередньо після отримання у спадщину вищевказаної земельної ділянки, позивач мала намір переїхати на постійне місце проживання до України, для чого прийняла в дар квартиру під №93 в будинку №1 по вулиці Фастівській в місті Біла Церква, однак у звязку з важкою хворобою свого чоловіка, реалізувати це бажання не вдалося. Врахувавши вищевикладене у позивача немає іншої можливості реалізувати своє право та обовязок на відчуження земельної ділянки, ніж шляхом звернення з даним позовом до суду. Представник позивача позов підтримав. Представник Добрянської сільської ради, в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви просив справу слухати у його відсутності та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із того, що як дійсно встановлено, що позивачка є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9925 га., під кадастровим номером 7123182000:02:002:0380, яка розташована на території Добрянської сільської ради Маньківського району Черкаської області. (а.с.6). Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ЧР №006543 від 29.07.2003 року.(а.с.8). Судом встановлено, що позивач є громадянкою [PERSON] Федерації, та земельну ділянку отримала у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 15.08.2001 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №521, після чого на її ім'я було виготовлено та видано вищевказаний Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЧР №006543 від 29.07.2003 року. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України, іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 цієї ж статті ЗК України передбачено, що іноземні громадяни та особи\~\~без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а)\~\~придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Згідно штампу в паспорті позивачка постійно проживає на території [PERSON] Федерації і не проживаючи на території України пропустила строк для відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, визначений ч. 4 ст. 81 Земельного Кодексу України, згідно якого землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Факт пропуску даного строку обумовлений тим, що чоловік позивача [PERSON] постійно хворіє, маючи захворювання з діагнозом «ІБС, коронарошунтування, цукровий діабет важкого ступеня, ампутація пальців стоп, обширне порушення мозкового кровообігу двічі, являється інвалідом 1 групи і у звязку з вказаними діагнозами, та набутою інвалідністю внаслідок перенесених захворювань, присутнім дефіцитом руху, мовлення, мислення, а також контролем А/Д і цукру в крові, чоловік позивача - [PERSON], потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується відповідною довідкою медичного закладу(а.с.10). Згідно ч. 1 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права, а згідно ч. 2 ст. 145 ЗК України у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Відповідач, Чорнокам"янська сільська рада Маньківського району не зверталася з позовом до суду про примусове відчуження земельної ділянки. Навпаки, відповідач визнав позов та просить продовжити строк, достатній для відчуження земельної ділянки позивачці, яка є громадянкою [PERSON] Федерації. Позивачка бажає добровільно відчужити вказану земельну ділянку. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про ринок земель не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб. Судом встановлено, що законодавством України не передбачена заборона на продовження строку для відчуження земельної ділянки згідно до ч.4 ст.81 Земельного кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання позову відповідачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved