Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 23 січня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. За час спільного життя на підставі договору купівлі-продажу було придбано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи оформлені на відповідача. Просить визнати право власності на ? частину трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка має загальну площу 55,7 кв.м. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 6 090,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином з урахуванням положень ч.9 ст. 74 ЦПК України шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр». На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2009 року зареєстрованим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї , актовий запис за №97 (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). 22 квітня 2013 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу кватири [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно права власності зареєстровано за відповідачем (а.с.65, 66-68). Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано таке майно: квартира [ADDRESS]. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання спільним зазначеного майна та визнання за позивачем право власності на 1/2 частини спірного майна. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають задоволенню повністю: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 6090 грн. 00 коп. (а.с.1), відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 6090 грн. 00 коп.

Outcome: approved