Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів дарування недійсними з моменту вчинення та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що 07 березня 1981 року з відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб. В період шлюбу сторонами було придбано 96/100 частину житлового будинку № 32, за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, якій розташований на земельній ділянці, площею 0,0614 га, за кадастровим номером: 1210100000:04:055:0023, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 28 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 652 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 655які є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 12 листопада 2008 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 533. Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу, розподіл майна не проводили, відповідачка залишилась проживати в їхньому смільному житловому будинку № 32, якій розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, та питання про розподіл майна не коли між ними не обговорювалось. В серпні 2016 року отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, йому стало відомо про порушення права власності, а саме, що з метою позбавити позивача права власності відповідачка [PERSON] 05.04.2014 року уклала з відповідачем [PERSON] договір дарування 96/100 частини житлового будинку № 32, якій розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32 та договір дарування земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32. Позивач у своєму позові зазначив, що відповідачка вступивши в змову з їхнім спільним сином відповідачем [PERSON] з метою позбавлення позивача право власності на спірне майно, переоформили право власності на спірний будинок та земельну ділянку на імя останнього, при цьому ввівши в оману приватного нотаріуса ДМНО [PERSON], відповідачка надала новий паспорт громадянина України в якому відсутні відмітка про реєстрацію шлюбу та надавши заяву до нотаріуса, що придбала цій спірний будинок та земельну ділянку будучі не в шлюбі. Позивач зазначив, що нотаріальної посвідченої згоди на укладення договорові він не складав та не надавав, з врахуванням цього просить визнати недійсним з моменту його вчинення договір дарування 96/100 частини житлового будинку № 32, якій розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого за реєстровим № 991; визнати недійсним з моменту його вчинення договір дарування земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 1000; припинити за [PERSON] право власності на 96/100 частини житлового будинку № 32, якій розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32; припинити за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32; скасувати державну реєстрацію права власності на 96/100 частину житлового будинку № 32, якій розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32 за [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32; повернути сторони - [PERSON] та [PERSON] за договором дарування 96/100 частини житлового будинку № 32, якій розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого за реєстровим № 991 у первісний стан та зобовязати їх повернути однин одному все одержане на виконання цього договору; повернути сторони - [PERSON] та [PERSON] за договором дарування земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 1000 у первісний стан та зобовязати їх повернути однин одному все одержане на виконання цього договору; здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити у власність та визнати за мною - [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32; здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити у власність та визнати за мною - [PERSON] право власності на ? частину в частки 96/100 житлового будинку № 32, якій розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32. Позивача [PERSON], у судовому засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, при цьому надавши суду заяву про розгляд справи без його участі та позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Сторони зареєстрували шлюб 07 березня 1981 року у Індустріальному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровської області , актовий запис № 213. 28 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 96/100 частини будинку, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, якій розташований на земельній ділянці, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 652. 28 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, земельна ділянка - площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 655, та 06.09.2002 року на підставі зазначеного Договору був отриманий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії Р2№ 207489, Д № 039623. 12 листопада 2008 року між сторонами шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 533. У серпні 2016 року на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно судом встановлено, що 05.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування 96/100 частини житлового будинку № 32, якій розташований за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого за реєстровим № 991 та 05.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], зареєстрованого за реєстровим № 1000, та наявних в матеріалах справи копії спірних правочинів. Підставою визнання недійсним договору дарування 96/100 частини житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 991 та договору дарування земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1000 зазначено, що частина житлового будинку та земельна ділянка є обєктом спільної сумісної власності подружжя, при цьому позивачем не надано заяву про згоду на відчуження спірних обєктів нерухомості. Зі змісту пункту 16 договору дарування 96/100 частини житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 991 судом встановлено, що відповідачка [PERSON] при укладанні цього правочину свідчить , що на 28.03.2001 року і по цей час у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебувала, не перебуває(неодружена) і відчуження і відчужуване Нерухоме майно є її особистою власністю , набуте за власні кошти «Обдарованому» ці обставини відомі, що підтверджується заявою яка знаходиться у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу [PERSON]. Також, зі змісту пункту 15 договору дарування 96/100 часток земельної ділянки, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1000 судом встановлено, що відповідачка [PERSON] при укладанні цього правочину свідчить , що на 28.03.2001 року і по цей час у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебувала, не перебуває (неодружена) і відчуження і відчужуване Нерухоме майно є її особистою власністю , набуте за власні кошти «Обдарованому» ці обставини відомі, що підтверджується заявою яка знаходиться у справах приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу [PERSON]. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Пунктами 4.1.- 4.2 глави 1 розділу 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20585, встановлено, що правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Якщо в заяві про згоду на відчуження спільного майна зазначено прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, найменування юридичної особи, на відчуження якого дається згода, нотаріус при посвідченні відповідного договору зобов'язаний перевірити додержання умов, зазначених у такій заяві. У пункті 4.3 цього Порядку зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно п. 4.4. зазначеного Порядку правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, спірна 96/100 частина житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32 та земельна ділянка, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, була придбана на підставі договору купівлі-продажу укладеного 28 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 652 та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 655. Отже, спірні обєкти нерухомості є як такі, що набуті за час шлюбу за відплатними договорам відповідно до вимог статті ст. 60, ч. 3 ст. 61 СК України є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Позивачем не було складено нотаріально посвідченої згоди на вчинення спірних правочинів щодо розпорядження спільним майном, при укладенні [PERSON] та [PERSON] договору дарування 96/100 частини житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 991 та договору дарування земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року між відповідачами , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1000, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] не було дотримано вимог діючого законодавства щодо письмової згоди іншого з подружжя на відчуження спільного майна. Підстав для визначення належності спірної 96/100 частини житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, відповідачки на праві приватної власності відповідно до положень ст.57 Сімейного кодексу України судом не встановлено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договорів дарування недійсним підлягають задоволенню повністю: визнати договір дарування 96/100 часток житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 991 та договору дарування 96/100 часток земельної ділянки, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, укладеного 05 квітня 2014 року між відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1000, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] недійсними. Позивач просила визнати спільним майном подружжя 96/100 частину житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32 та земельну ділянку, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину 96/100 часток житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32 та земельну ділянку, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину з 96/100 часток житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32 та земельну ділянку, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32. Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано 96/100 частину житлового будинку № 32, що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32 та земельну ділянку, площею 0,0614 га, за кадастровим номером : 1210100000:04:055:0023, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 32, правоустановчі документи на спірні обєкти нерухомості були оформлені на відповідачку. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання спільним зазначеного майна та визнання за кожною із сторін право власності на 1/2 частини спірного майна. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними з моменту вчинення та поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved