Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що 01.09.2015 між ним, [PERSON] (далі позивач) та [PERSON] (далі відповідач) було укладено договір позики, підтвердженням чому є розписка відповідного змісту, згідно якої позивач передав останньому грошові кошти в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США. Відповідно до умов вказаної розписки, відповідач строком до 31.12.2015 зобов`язувався повернути кошти з відсотками. Однак в порушення взятих на себе зобов`язань у визначений строк та до дня звернення до суду [PERSON] грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову складає 4 777 000 грн. 00 коп.; 559 890 грн.58 коп. - 3% річних, а також вирішити питання понесених судових витрат. Ухвалою суду від 11.02.2019 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений судом строк заперечень відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надійшло. Відзиву на позов у визначений судом строк відповідач не подав. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак надали заяву, в якій вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідач не з"явився в судове засідання повторно, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розміщене в межах строку визначеного ст.128 ЦПК України, отож вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Ухвалою суду від 17.07.2019 вирішено проводити розгляд справи при заочному розгляді. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що 01.09.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, підтвердженням чому є розписка відповідного змісту, згідно якої [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, які він зобов`язувався повернути до 31.12.2015. У визначений у правочині строк [PERSON] у добровільному порядку грошові кошти позивачеві не повернув, у зв`язку із чим [PERSON] просив стягнути їх із відповідача в судовому порядку, з яких 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову, що складає 4 777 000 грн. 00 коп. - борг; 559 890 грн.58 коп. - 3% річних. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Загальних положень про зобов`язання, а саме ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України випливає, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та ЦК України та у встановлений у зобов`язанні строк. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання та в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ураховуючи встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що оригінал розписки, що доданий до матеріалів справи підтверджує наявність між сторонами позикових відносин, є доказом як факту укладення договору позики, так і факту передачі грошових коштів позичальнику і зобов`язання повернути ці кошти позивачеві в обумовлений в договорі строк. Ураховуючи те, що відповідач у визначений у розписці строк кошти позивачеві не повернув, жодних заперечень проти позову до суду не направив, не навів обставин, які підлягають доказуванню у даній справі, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, тому вимоги позивача про повернення суми боргу за Розпискою від 01.09.2015 є обґрунтованими. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення 3% річних, суд виходить з такого. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика палата Верховного Суду прийняла постанову по справі №373/2054/16-ц від 16.01.2018, в якій висловлено наступну правову позицію, що тлумачення Цивільного кодексу дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, на позичальника покладається обов`язок повернути те, що він отримав. Велика палата прийшла до висновку, що стягувачеві має бути перерахована сума коштів в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Судом було встановлено та підтверджено зібраними у справі доказами, що відповідач своєчасно не повернув суму позики у розмірі 170 000 доларів США, отож має нести відповідальність сплативши позивачеві суму позики з урахування 3% річних коштів, які також слід присудити в іноземній валюті, а саме: 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). 170 000 доларів США х 1094 (з 31.12.2015 по день подачі позову, як просив позивач) х 3 /100/365 = 15 286, 02 долари США. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, підтверджений належними та допустимими доказами, їх сукупність є достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи, утім з урахування позиції ВС та зробленого судом розрахунку суми заборгованості, яку слід присудити до стягнення із відповідача на користь позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України. Зважаючи на те, що позов задоволено частково суд присуджує до стягнення із відповідача на користь позивача судовий збір, який підтверджений документально пропорційно до задоволеної суми позовних вимог, решту відносить на рахунок позивача. Підстав для стягнення судових витрат на правову допомогу суд не вбачає, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного та

Outcome: partial