Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за час затримки виплати заробітної плати. Свій позов мотивує тим, що 26 червня 2014 року вона була прийнята на роботу продавцем у магазин "Стеліт", власником якого є відповідачка [PERSON]. Того ж дня фактично приступила до роботи. За виконання своїх обов"язків вона повинна була отримувати мінімальну заробітну плату, встановлену законодавством. Офіційно до умов трудового договору вона була оформлена на посаду продавця з 02 березня 2015 року. Загальний період, протягом якого вона працювала у даному магазині, становить 14 місяців ( з 26.06.2014 року по 22.08.2015 року). Тобто існував факт трудових відносин з моменту фатичного початку роботи з 26.06.2014 року до моменту офіційного оформлення на роботу по 02.03.2015 року, чого не заперечувала і сама відповідачка. За увесь цей час вона жодного разу не отримувала заробітної плати. Як вбачається з довідки Пенсійного форнду України форми ОК-5 від 04.12.2015 року, яку вона отримала у Пенсійному фонду України, сума її заробітної плати на момент офіційного оформлення була більшою, ніж мінімальна, і становила: 1300 грн за березень 2015 року, 1300 грн за квітень 2015 року, 1350 грн за травень, 1350 грн за червень 2015 року, 1350 грн за липень 2015 року, 1350 грн за серпень 2015 року. А у період з 27.06.2014 року по березень 2015 року заробітна плата становила 1218 грн (за 8 місяців неофіційної роботи). Тому за час неофіційної роботи невиплачена заробітна плата становить 9744 грн, а за період, коли вона офіційно працювала, - 8000 грн. Отже, відповідачка заборгувла їй 17 744 грн із виплати заробітної плати. Окрім того, вважає, що за період затримки розрахунку після звільнення, який становить 4 місяці, відповідачка повинна сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який становить 5068 грн (1267 грн - середня заробітна плата за 14 місяців х 4 місяці) Тому просить суд стягнути з відповідача в її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 17 744 грн, середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку у сумі 5068 грн, а також 3000 грн витрат на правову допомогу. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання для участі в розгляді справи повторно не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого позивачка не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 26.06.2014 року по 02.03.2015 року фактично без офіційного оформлення працювала продавцем у [PERSON] у магазині "Стеліт". З 02.03.2015 року вона була офіційно прийнята на роботу на посаду продавця згідно трудового договору. На даній посаді вона працювала до 22.08.2015 року. Дані факти стверджуються довідкою Пенсійного фонду України від 04.12.2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також судом встановлено, що позивачці не виплачена заробітна плата за період часу з 26.06.2014 року по 01.03.2015 року, тобто за 8 місяців роботи без офіційного оформлення і становить 9744 грн, та за період роботи з 02.03.2015 року по 22.08.2015 року, коли вона працювала згідно оформленого трудового договору, і становить 8000 грн. Тобто невиплачена заробітна плата за увесь період трудових відносин становить 17744 грн. Даний факт також стверджуються довідкою Пенсійного фонду України від 04.12.2015 року. Відповідно до п.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи наведене, вимоги позивачки про стягнення невипалаченої заробітної плати, про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та вимога про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн, яка підтверджується договором про надання правової допомоги, квитанцією до прибуткового касового ордеру, підлягають до задоволення. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути в користь позивачки [PERSON] 17744 грн. розрахункових сум та 5068 грн. середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, а також 3000 грн витрат на правову допомогу. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved