Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві вказав, що з 23.11.2011 року до 25.12.2015 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу в них народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] , батьком якої записаний відповідач. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем, при цьому відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не утримує її матеріально, не цікавиться її життям, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки, не відвідує у школі. На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач просив винести рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Від третьої особи - Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області (органу опіки та піклування) надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника Від третьої особи - Інгульської сільської ради (органу опіки та піклування) надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію довідки про склад сім`ї, виданої Інгульською сільською радою 16.08.2019 року № 634; копію розрахунку заборгованості по аліментам; довідку Інгульської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 26.11.2020 року № 183; копію висновку Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 27.11.2019 року № 05-16/32-19 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав; висновок Інгульської сільської ради від 02.03.2021 року №301/04/03 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав), суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , проте неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо спілкування з дитиною, піклування про її фізичний та духовний розвиток, щодо надання матеріальної допомоги дитині. Згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.5 ст. 150 Сімейного кодексу України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При цьому, відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.ст. 11-12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Як слідує із постанов Верховного Суду від 26.12.2018 року №404/6391/16-ц та від 13.03.2019 року №631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість в судовому засіданні позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведена наявність достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав щодо його дочки [PERSON] . При цьому, як вказано вище, відповідач дійсно належним чином та в необхідному обсязі не виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Одночасно з цим суду не надані докази, які б підтверджували факт вжиття до відповідача заходів реагування та впливу з боку відповідних органів з приводу неналежного виконання ним батьківських обов`язків щодо дочки, не надані докази того, що до звернення до суду з позовом відповідач попереджався відповідними органами про наслідки невиконання батьківських обов`язків, до нього застосувались відповідні заходу впливу з метою зміни поведінки, тобто суду не надані докази того, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо та вжиті заходи юридичної відповідальності не дали позитивних змін, що давало б підстави для застосування до батька дитини такого крайнього заходу відповідальності, як позбавлення батьківських прав. За такого, у задоволенні позову належить відмовити, проте відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до участі у вихованні дитини, піклування про неї та її забезпечення. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed