Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка в грудні 2013 року звернулася до суду з позовом і просила стягнути з відповідача 14896,86гр. заборгованої заробітної плати, 16969, 28гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 10 000 ,00 гр. в відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 20.01.2014 року вимоги позивачки в частині стягнення заробітної плати були залишені без розгляду на підставі усного клопотання позивачки. В зв»язку з цими обставинами позивачка провела новий розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і просить стягнути за 93 дні затримки з 18.09.2013 року до 19.12.2013 року 26204, 61гр. Звертаючись до суду, позивачка посилається на те, що працювала у відповідача на посаді провідного бухгалтера. Наказом № 394/к від 17.09.2013 року звільнена з роботи на підставі п.1ст.36 КЗпП України за угодою сторін. На момент звільнення позивач заборгував їй заробітну плату в розмірі14896,86гр., яка не була ним виплачена і на момент звернення до суду. Крім того, при звільненні відповідач не провів з нею розрахунку в строки, визначені ст.116 КЗпП України. Порушенням її трудових прав відповідач завдав їй моральних страждань, які проявилися у втраті душевного спокою, безсонні, погіршенні настрою. У неї з»явилися негативні емоції в вигляді тривоги, розчарування та безвихідності. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала затримки в виплаті заробітної плати та розрахунку при звільненні, однак пояснила, що заборгована позивачці сума була виплачена 19.12.2013 року. Затримка в виплаті заробітної плати, а також порушення строків розрахунку при звільненні позивачки мали місце в зв»язку з нестабільним фінансовим становищем підприємства. Крім того, заробітна плата несвоєчасно виплачувалася не тільки позивачці, а й іншим працівникам підприємства, які з розумінням ставилися до такої ситуації. Вважає також, що моральної шкоди з вини підприємства позивачка не зазнавала і не могла зазнати, а тому просить у цій частині позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Ст.116 цього кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Встановлено, що позивачка на підставі наказу № 484/к від 02.11.2012 року працювала в ДП »Конструкторське бюро »Артилерійське озброєння» на посаді провідного бухгалтера. Наказом № 394/к від 17.09.2013 року звільнена з роботи на підставі п.1ст.36 КЗпП України за угодою сторін. / а.с.6 - 16; 18 / На момент звільнення відповідач розрахунку з позивачкою в строки, визначені ст.116 КЗпП України, не провів. 19.12.1013 року нараховані позивачці грошові кошти в зв»язку із звільненням були перераховані на її картковий рахунок. / а.с. 39 / Дані обставини позивачка в судовому засіданні підтвердила. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що нарахована позивачці сума до виплати в зв»язку із звільненням, була виплачена їй 19.12.2013 року шляхом перерахування на її картковий рахунок у банку. При вирішенні спору в цій частині та визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до стягнення з відповідача, суд враховує наступне. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України, а й вина власника щодо працівника. Відповідно до ч.2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Спору між сторонами з приводу належних до виплати сум не існує. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 19.12.2013 року за 93 дні затримки. В той же час, позивачка просить стягнути з відповідача 26204, 61гр., виходячи з середньоденного заробітку 281, 77гр. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначено постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року / із змінами та доповненнями/. Відповідно до п.3 ч.2 р.2 постанови при вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому, за п.2 ч.4 р.3 постанови, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються, в т.ч., виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п.8 постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки відповідача вбачається, що середньоденний заробіток позивачки складає 166, 84гр. При цьому, дана сума обраховувалася шляхом ділення виплачених позивачці сум на кількість робочих днів у липні та серпні 2013 ркоу - 45. Однак, позивачка суду пояснила і це підтверджується копіями наказів відповідача та розрахунковими листами позивачки, протягом липня-серпня 2013 року вона перебувала 10 днів у відпустці в липні 2013 року та 6 днів у серпні 2014 року. Без відпускних нею було отримано за ці два місяця роботи 7507, 82гр. Таким чином, виходячи з порядку розрахунку середньомісячної заробітної плати, приведеного в постанові, середньоденний заробіток позивачки складає 258, 89гр./ 7507, 82 : 29 роб. днів = 258, 89гр./. За таких обставин на користь позивачки підлягає стягненню 24076, 77 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку: 93х 258, 89 = 24076, 77гр. Виходячи з того, що обов»язок проведення відрахувань із заробітної плати законом покладено на роботодавця при виплаті заробітної плати, дана сума має бути виплачена позивачці за вирахуванням всіх необхідних податків та платежів. Відшкодування працівнику моральної шкоди в зв"язку з порушенням його трудових прав врегульовано ст.237-1 КЗпП України. Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивачка посилається на те, що відповідач, як роботодавець, порушує її трудові права. Вона, окрім приведеного в позові обґрунтування завданої моральної шкоди, мала труднощі в оплаті орендованої квартири, а також утриманні своєї онуки, якій не мала можливості придбати необхідне. Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року / з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з викладеного вище, обґрунтування моральної шкоди з боку позивачки, обставин її завдання та вини відповідача в не проведенні з нею розрахунку, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки в відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Outcome: partial