Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що 12.01.2015 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір-заяву №300937/2546/3-15 про банківський страховий вклад (депозит) «Стандарт» (надалі договір) на 3 місяці в іноземній валюті. Однак, по закінченню строку вкладу, депозит позивачу повернуто не було.За період з 15.04.2015 року по 27.04.2015 року банк повернув частину депозиту у сумі 450 дол.США, іншу його частину до цього часу позивачці повернуто не було, тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду в якому просить стягнути на її користь з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» залишок вкладу, 3 % річних від простроченої суми вкладу втрачену вигоду та судові витрати. В судове засідання позивачка не з»явилася, але подала до суду заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, в разі неявки в судове засідання представника відповідача проти прийняття заочного рішення не заперечує. Представники відповідачів в судове засідання до суду не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача, суд, на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що знайшли своє обґрунтування на вимогах закону та умовах депозитного договору і підлягають задоволенню частково з наступних підстав: 12 січня 2015 року між позивачкою укладено Договір №300937/2546/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 місяців в іноземній валюті з ПАТ «Банк«Фінанси та Кредит»(а.с.3). У відповідності до п.1. Договору позивачка внесла на Вкладний рахунок № [NUMBER] ( надалі вкладний рахунок) у сумі 17\~368.00 (сімнадцять тисяч триста шістдесят вісім доларів США 00 центів), надалі вклад, на строк з «12» січня 2015 року по «12» квітня 2015 року , у порядку та умовах, визначених в Договорі заяві та основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк«Фінанси та Кредит». Згідно п.2. Договору за час користування коштами Вкладу протягом строку , визначеного п.1 цього Договору заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 11,0 % річних. Пунктом 6. Договору встановлено, що після закінчення строку, визначеного п.1 Договору заяви, Вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положенням п.5.2 Основних умов. Відповідно до 5.2. У випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу. 14 квітня 2015 року в звязку з закінченням строку дії договору позивачка звернулася до відповідача з письмовою заявою про повернення депозиту (а.с.4). 06.05.2015 року відповідач надав відповідь на лист позивача в якому послався лише на наявність постанови Правління Національного банку України від 03.03.2015 року за № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» яка набрала чинності 04.03.2015 року , але вклад так і не повернув. Відповідно до довідки виданої АТ «Банк»Фінанси та Кредит №15 від 19.05.2015 року року на рахунку позивачки станом 19.05.2015 року мається залишок в розмірі 16918,00 дол.США ( а.с.7). Згідно із частиною першою ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За змістом ст. 1074 ЦК України,обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-140 цс13 від 25.12.2013 року зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Так, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв'язку із цим, зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу. В частині стягнення 3% річних суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з того , що позивач звернувся з заявою про повернення вкладу 14.05.2015 року , а відповідач не виконав свої зобов»язання по поверненню депозиту з вище зазначеної дати. Так, період прострочення виконання зобов'язання по договору №300937/2550/3-15 за період з 14.04.2015 року до 04.06.2015 року становить 51 доба. Таким чином необхідно стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі : 16918.00 грн * 3% /365 днів * 51 день просрочки = 70,91 дол. США. Щодо позовних вимог по стягнення упущеної вигоди в розмірі 221.09 дол. США суд приходить до наступних висновків. Так, згідно з положеннями ст.ст. 22 ч.1, ч.2 п.2, 623 ч.4 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, ідеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права (наприклад, особа домовилася про надання грошей в позику під проценти, але не надала гроші в позику, оскільки боржник з нею не розрахувався. Саме сума запланованих, але не отриманих процентів у даному випадку буде складати упущену вигоду). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Як видно з матеріалів справи, позивачка не довела запланованого одержання вигоди від розпорядження на свій розсуд спірними грошовими коштами (зокрема, шляхом отримання процентів за іншим банківським вкладом) і не подала жодних доказів про вжиті нею заходи для одержання такої вигоди, а лише навела абстрактний розрахунок з посиланням на умови договору банківського вкладу «Писанка» в АТ «Ощадбанк», чого недостатньо. У контексті наведеного суд дійшов висновку про безпідставність позовної вимоги про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди через їх відсутність (недоведеність). Відтак ця вимога задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення судових витрат , в тому числі і на правову допомогу , то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст..60 ЦПК України,кожна особа зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачкою не надано, жодних доказів на підтвердження сплати судових витрат, а саме правової допомоги, то позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. \~\~\~\~Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позовні вимоги задоволені на 98,69 % (16988,31 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ долара до гривні (22,147грн)становить 376240,10 гривень(задоволені позовні вимоги судом) х 100/17212,79 дол.США, що в еквіваленті за курсом НБУ долара до гривні (21,058грн)становить 381211,66 гривень(заявлені позовні вимоги) . При подачі позовної заяви підлягає стягненню 1 відсоток ціни позову( 1% складає -3812,11 гривні) , але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати(243,60грн) та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати (3654 грн), що становить в даній справ 3654 гривні. Виходячи з вище викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 3606,13 (3654 Х98,69%) гривень. Враховуючи вищевикладене та на підставі ст.ст.22, 526, 530,610,612,1058, 1060 ,1074 ЦК України,

Outcome: partial