Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] . заборгованості за кредитним договором б/н від 17.12.2012 року, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву від 17.12.2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України і заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до бажання відповідача останньому банком було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі, що визначений в довідці про зміну умов кредитування, яку додано до позовної заяви. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1483,28 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач зазначає, що він свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Представник позивача також зазначив, що пунктом 1.3.2.3 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору, які в подальшому позивачем були внесені в односторонньому порядку. Також представник позивача зазначає, що в редакції умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, яку у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлюється в процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна Голд». Враховуючи, що відповідачем не в повному обсязі та неналежним чином виконувалися взяті на нього зобов`язання, останній станом на 22.09.2020 року має заборгованість в загальному розмірі 11374,11 грн., яка складається з: 7563,81 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 554,90 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 3255,40 грн, - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Відповідно до\~протоколу автоматизованого\~розподілу справи\~між суддями\~від 06.10.2020\~року справу\~передано на\~розгляд судді\~Хоменко Д.Є. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хоменко Д.Є. від 09.11.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Згідно розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2020 року № 473 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №227/3998/20 року через відрядження судді Хоменко Д.Є. до іншого суду строком на один рік. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року вказану цивільну справу було передано на розгляд судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвій В.В., яка прийняла вказану справу до свого провадження ухвалою від 02.12.2020 року. В підготовчих судових засіданнях відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнавав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на той факт, що він протягом кількох років перебував в місцях позбавлення волі, звільнився в 2020 році, нову кредитну картку в 2016 році він отримував, проте нею не користувався, хто здійснював використання кредитних коштів, йому невідомо. Окрім того, під час проведення підготовчого судового засідання відповідачем було подано до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності в 3 роки. Вказану заяву відповідача було неодноразово надіслано судом на електронну адресу позивача та пропонувалося надати будь-які письмові пояснення або заперечення на вказану заяву відповідача, проте жодних пояснень та заперечень від позивача до суду не надійшло. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2021 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від представника позивача в матеріалах справи міститься клопотання з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.12.2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої відповідачу було видано кредитну картку (а.с. 9). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , 19.06.2017 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1483,28 грн., 22.06.2017 року зменшено до 1380,00 грн., 20.08.2018 року зменшено до 0,00 грн. (а.с. 8). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивачем в односторонньому порядку проводилася зміна кредитного ліміту, в межах якого проводилося кредитування відповідача, при чому максимальний розмір кредитного ліміту картки відповідача за весь час існування кредитних правовідносин між сторонами становив 1483,28 грн., що підтверджується довідкою банку (а.с.8). Тобто, розмір основного боргу за кредитним договором (тіло кредиту) не повинен перевищувати 1483 грн.28 коп., тобто в межах максимального кредитного ліміту, встановленого банком. В той же час, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнім проведено розрахунок простроченого тіла кредиту, яке складає 7563 грн. 81 коп., що суттєво перевищує максимальний кредитний ліміт, встановлений банком по даному кредитному договору. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] 09.12.2016 року зі строком дії до 12/20, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 7). З виписки з особового рахунку відповідача, наданої представником позивача, вбачається, що за кредитною карткою, виданою відповідачу, було вчинено наступні дії: 19.06.2017 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 1483,28 грн., 20.06.2017 року знято готівку в банкоматі ( [ADDRESS] ) в сумі 212,00 грн. (в т.ч. комісія 12 грн.), 20.06.2017 року знято готівку в банкоматі (Беліцьке ТОБО, Добропілля, вул. Миру, 15 в сумі 318,00 грн. (в тому числі комісія 18 грн.), 20.06.2017 року знято готівку в банкоматі (Беліцьке ТОБО, [ADDRESS] ) в сумі 530,00 грн. (в тому числі комісія 30 грн.), 20.06.2017 року знято готівку в банкоматі (Беліцьке ТОБО, [ADDRESS] ) в сумі 212,00 грн. (в тому числі комісія 12 грн.), 20.06.2017 року знято готівку в банкоматі (Беліцьке ТОБО, [ADDRESS] ) в сумі 107,00 грн. (в тому числі комісія 7 грн.), 21.06.2017 року знято готівку в банкоматі 11 а Solnechnyy Dist., Dobropolye в сумі 57,00 грн. (в тому числі комісія 7 грн.) (а.с. 87-88 зв.).Тобто, фактично відповідачем за період з 20.06.2017 року по 21.06.2017 року було використано 1436,00 грн. кредитних коштів. Відповідачем було подано до суду заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності в три роки без жодного обґрунтування та зазначення складових сум заборгованості, до яких на його думку підлягає застосуванню вказаний строк. Щодо застосування вказаного строку суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорював договір позики, укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та ним, не надав суду доказів, що кредитний договір укладений проти його справжньої волі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Слід зазначити, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що строк дії кредитної картки [PERSON] до останнього дня 12.2020 року (а.с.84), і саме до закінчення вказаного строку відповідач мав повернути банку кредит в повному обсязі. Таким чином, договір діяв до 31.12.2020 року, після чого у банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, звернувшись до суду в установлений законом строк позовної давності. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у жовтні 2020 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 22.09.2020 року, до закінчення строку дії картки, тобто в межах строку загальної позовної давності, встановленого ЦК України, в зв"язку із чим заява відповідача про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в зв"язку із пропуском позивачем строку позовної давності не підлягає задоволенню. Суд також не може погодитися із доводами відповідача про те, що він не користувався кредитними коштами, і після отримання картки в 2016 році нею не користувався, а в подальшому відбував покарання, оскільки відповідно до умов укладеного кредитного договору відповідач не мав права передати кредитну карту та пін-код від неї стороннім особам, і іпсля закінчення терміну дії картки повинен був повернути її банку, крім втрачених та викрадених. (п.1.2.1 Правил надання банківських послуг). Відповідачем не було надано суду будь-яких доказів того, що зазначену кредитну картку у нього було викрадено і він звертався до правоохоронних органів з цього приводу, а також стосовно втрати кредитної картки. Таким чином, суд вважає, що відповідач має самостійно нести відповідальність по зобов"язанням стосовно укладеного ним кредитного договору за користування кредитними грошима, які були надані банком шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку відповідача. Суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1436,00 грн., які були використані відповідачем, про що свідчить виписка з його особового рахунку. Сума заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 7563,81 грн., заявлена позивачем до стягнення, не обґрунтована позивачем та не підтверджена належними доказами. Також з наведеного позивачем розрахунку вбачається, що позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 554,90 грн. З матеріалів справи вбачається, що під час користування кредитними коштами та до моменту звернення до суду процентна ставка за користування кредитом становила 3,6 % річних (43,2 % на рік). Враховуючи, що судом прийнято рішення про часткове стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд вважає необхідним провести розрахунок процентів на суму заборгованості в розмірі 1436,00 грн.: 1436,00*3,6%*12/365*1188 = 2019,12 грн., де: - 1436,00 грн. складова заборгованості (сума коштів кредитного ліміту, яка була використана відповідачем в межах максимального розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем); - 3,6 % - погоджена між сторонами процентна ставка на місяць; - 12 кількість місяців у році; - 365 базис (кількість днів у році 365/366); - 1188 кількість днів прострочення з дати останнього платежу за кредитом до дати, на яку позивачем було проведено розрахунок заборгованості). В той же час, представником позивача заявлено до стягнення заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 554,90 грн. Таким чином, сума процентів, розрахована судом перевищує заявлені вимоги позивача в цій частині. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 554,90 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог. Щодо наведеного позивачем розрахунку заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 3255,40 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Відсотки, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю природою є відшкодуванням кредиторові понесених втрат за несвоєчасне повернення коштів, а отже відрізняються від відсотків, що підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані відсотки за користування грошовими коштами, встановленими договором. З огляду на зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК, підлягають застосуванню до порушеного грошовим зобов`язанням, складовою якого, зокрема, є також нараховані відсотки за користування кредитними коштами, терміни сплати яких передбачено договором. Таким чином, враховуючи, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, кредитні кошти повернуті не були, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування матеріальних втрат (збитків) кредитора і отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. В той же час, суд вважає за необхідне провести розрахунок вказаних складових заборгованості, виходячи із розміру максимального кредитного ліміту, встановленого відповідачу, який підлягає стягненню з останнього: 1436,00*3*1188/365/100 = 140,22 грн., де: - 1436,00 грн. складова заборгованості (сума коштів кредитного ліміту, яка була використана відповідачем в межах максимального розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем); - 3 процентна ставка; - 1188 кількість днів прострочення з дати останнього платежу за кредитом до дати, на яку позивачем було проведено розрахунок заборгованості; - 365 кількість днів у році. Таким чином, сума 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості за період з 22.06.2017 року (дата, наступна після останнього зняття відповідачем готівкових коштів) до 22.09.2020 року (дата, на яку позивачем проведено розрахунок) складає 140,22 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, з відповідача також підлягає стягненню сума інфляційного збільшення заборгованості в загальному розмірі 320,65 грн. 1436,00 грн. (сума коштів кредитного ліміту, яка була використана відповідачем в межах максимального розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем) * індекс інфляції за період липень 2017 року-вересень 2020 року (100,2 х 99,9 х 102,0 х 101,2 х 100,9 х 101,0 х 101,5 х 100,9 х 101,1 х 100,8 х 100,0 х 100,0 х 99,3 х 100,0 х 101,9 х 101,7 х 101,4 х 100,8 х 101,0 х 100,5 х 100,9 х 101,0 х 100,7 х 99,5 х 99,4 х 99,7 х 100,7 х 100,7 х 100,1 х 99,8 х 100,2 х 99,7 х 100,8 х 100,8 х 100,3 х 100,2 х 99,4 х 99,8 х 100,5) = 320,65 грн. Суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 2451,77 грн., що складається з: 1436,00 грн. - сума коштів кредитного ліміту, яка була використана відповідачем в межах максимального розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, 554,90 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 140,22 грн. 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України; 320,65 грн. інфляційне збільшення заборгованості згідно ст. 625 ЦК України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином, з відповідача\~ на користь позивача належить стягнути судовий збір\~ в розмірі\~ 453,10 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial