Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області, Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що з витягу Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомою майна позивачці стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 29.04.2005 року за № 1935521 про накладення арешту на усе її майно, який внесено Енергодарською державною нотаріальною конторою Запорізької області, яка є структурним підрозділом Міністерства юстиції України. Згідно вказаного запису № 1935521 арешт на належне мені майно накладено згідно Ухвали № б/н від 4.04.1995 року, Нарсуд м. Енергодар. Згідно відповіді нотаріальної контори від 01.02.2020 року за № 96/01-16, за даними архіву, а саме алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна та Реєстру для реєстрації заборон та відчуження та арештів за 1988 - 2004 роки, форма № 2, справа № 03-3, наряд 2-36, міститься запис за № 4 від 08.04.1995 року, на підставі ухвали Енергодарського міського суду б/н від 04.04.1995 року, щодо арешту на майно гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Інші записи або ідентифікуючі дані відсутні. У зв`язку із закінченням строків зберігання та знищення зазначеного наряду неможливо надати витребувану інформацію та копію відповідної Ухвали.Як вбачається з відповіді Енергодарського міського суду Запорізької області, вих. 07-08/4020 від 24.02.2020 року, що з 1995 року та по теперішній час згідно з алфавітними покажчиками по цивільним та кримінальним справам, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає по [ADDRESS] не зареєстрована як позивач чи відповідач по будь-яким справам.Таким чином, на даний час на належне позивачці майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її права щодо розпорядження власністю. На підставі викладеного позивачка звертаються до суду з даним позовом, в якому просить суд скасувати арешт майна, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 1935521;виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 29.04.2005 року за № 935521 про арешт усього її майна. 02.09.2020 року представник відповідача Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області подав до суду Відзив на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, представник зазначає, що в листі від 01.02.2020 року за № 96/01-16 [PERSON] було проінформовано, що за даними Реєстру для реєстрації заборон та відчуження та арештів за 1988 - 2004 роки, форма № 2, справа № 03-3, наряд 2-36, міститься запис за № 4 від 08.04.1995 року, внесений на підставі ухвали Енергодарського міського суду б/н від 04.04.1995 року, щодо арешту на майно гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . У зв`язку із закінченням строків зберігання та знищення зазначеного наряду неможливо надати витребувану інформацію та копію відповідної ухвали. На підставі викладеного представник відповідача зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. 05.10.2020 року представник відповідача Міністерства юстиції України подав до суду Відзив на позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, представник зазначає, що позивачка у своїй заяві мотивує позовні вимоги до Міністерства юстиції України тим, що відповідно до статті 17 Закону України «Про нотаріат», державні нотаріальні контори створюються, ліквідуються Міністерством юстиції України, а також останнім здійснюється керівництво нотаріальними конторами. Вказане твердження є не доцільним, так як залучення в якості відповідача Міністерство юстиції України як орган, що здійснює державне регулювання нотаріальної діяльності є можливим в судочинстві, де предметом спору є оскарження дії чи бездіяльності нотаріуса. В свою чергу, в даному цивільному судочинстві розглядаються категорії справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або цінових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Оскільки дії чи бездіяльність нотаріуса не оскаржуються, жодних вимог до Міністерства юстиції України в позовній заяві немає, позивачкою не вказано чим саме Мін`юст порушив її права та інтереси, спір про право між сторонами відсутній, тому представник вважає, що Міністерство юстиції України є неналежним відповідачем у даній справі. Враховуючи те, що позивачка у своїй позовній заяві не довела належності залучення відповідачем Міністерство юстиції України, не зазначила яким саме чином Мін`юст порушив її права чи інтереси, тому Міністерство юстиції України вважає вимоги необгрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Міністерства юстиції України у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області у судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить проводити розгляд справи в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 26.08.2011 року. Відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 03.02.1999 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . З Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачка дізналась про те, що на все її майно накладено арешт. Згідно запису з Єдиного реєстру заборон відчуження № 1935521 арешт на належне [PERSON] майно накладено згідно Ухвали № б/н від 4.04.1995 року, Нарсуд м. Енергодар. Згідно відповіді Енергодарської державної нотаріальної контори Запорізької області від 01.02.2020 року за № 96/01-16, за даними архіву, а саме алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна та Реєстру для реєстрації заборон та відчуження та арештів за 1988 - 2004 роки, форма № 2, справа № 03-3, наряд 2-36, міститься запис за № 4 від 08.04.1995 року, на підставі ухвали Енергодарського міського суду б/н від 04.04.1995 року, щодо арешту на майно гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . Інші записи або ідентифікуючі дані відсутні. У зв`язку із закінченням строків зберігання та знищення зазначеного наряду неможливо надати витребувану інформацію та копію відповідної Ухвали. Як вбачається з відповіді Енергодарського міського суду Запорізької області, вих. 07-08/4020 від 24.02.2020 року, що з 1995 року та по теперішній час згідно з алфавітними покажчиками по цивільним та кримінальним справам, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає по [ADDRESS] не зареєстрована як позивач чи відповідач по будь-яким справам. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом наведених положень закону вбачається, що тільки власнику надано право для звернення до суду за вирішенням питання про зняття арешту з майна, а також вжиття заходів щодо захисту права власності. За приписами п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Враховуючи те, що на даний час позивачка не мають можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, жодних невиконаних боргових зобов`язань вона не має, арешт був накладений на майно у зв`язку із борговими зобов`язаннями сторонніх осіб, підстав для накладення арешту немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов`язання виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт майна зазначається наступне. Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Судове рішення про скасування обтяження, у разі набрання ним законної сили, є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта запису №1935521 від 29.04.2005 року про заборону на нерухоме майно, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial