Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача[PERSON], який уточнив, та остаточно просив стягнути з останньої суму боргу за кредитним договором б/н від 22.04.2011 року укладеним між сторонами у розмірі 18112,46 грн., з яких: 122,81 грн. - заборгованість за кредитом; 13050,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. - заборгованість з пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 838,69 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останньої. Відповідач у відзиві на позов від 01.02.2018 року вказувала на те, що проти задоволення заявлених позовних вимог заперечує категорично. Зазначила, що дійсно, 22.04.2011 року між нею та позивачем було укладено договір б/н у вигляді заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій вона просила надати кредитну платіжну картку з кредитним лімітом 1000,00 грн. строком на 1 рік. Фактично, протягом декількох місяців позивач збільшував кредитний ліміт 5 разів, і в кінцевому підсумку цей ліміт досяг 10000,00 грн. про які відповідач не просила. З Умовами та Правилами надання банківських послуг фактично позивач відповідача не ознайомив, та й це фізично неможливо було зробити, оскільки оформлення кредиту проводилося протягом 20 хв., а обсяг вищезгаданого документу 92 -куші. А тому ні умови кредитування, ні умови щодо продовження терміну дії договору, ні умови щодо відповідальності за невиконання умов договору відповідачу роз'яснені не були, і стали відомі лише при отриманні копії позовної заяви з додатками. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, після сплати одноразовим платежем у лютому 2013 року 10000,00 грн., а потім ще 300,00 грн. у травні 2013 року, станом на 30.08.2013 року заборгованість по кредиту залишилася в сумі 122,81 грн. Незрозуміло, якою методикою керувався позивач, нарахувавши на таку суму 112,81 грн. проценти за користування кредитом у сумі 13050,96 грн. Виходячи з наявних у справі документів, ця сума нарахована необґрунтовано і безпідставно. А це, в свою чергу свідчить про безпідставне і необґрунтоване нарахування штрафних санкцій на суму основного боргу. Крім того, у даному випадку перебіг позовної давності починається з червня 2011 року. Хоча, сплативши у серпні 2014 року 300,00 грн., відповідач перервала перебіг позовної давності. А тому, на сьогоднішній день, можна говорити про заборгованість за період з вересня 2014 у по серпень 2017 року щодо основного боргу, та за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року - щодо штрафів та пені. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем усі нарахування проведено з квітня 2011 року. Представником позивача у свою чергу подано до суду відповідь на відзив від 14.05.2018 року, відповідно до якого останній вказував на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п. 1.1.1.90,2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна" з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3 % (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Відповідачем дійсно були вчинені дії, що свідчать про визнання нею свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки Клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких було внесено 30.08.2014 року, підтвердженням є виписка з рахунку. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 27.08.2017 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов'язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. В судовому засіданні відповідач вказувала на те, що позивачем пропущено встановлений судом строк для подання відповіді на відзив, у зв'язку з чим суд не повинен брати його до уваги. Відповідно до ч. 4 ст. 179 ЦПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Судом з'ясовано, що представник позивача отримав відзив на позов 30.03.2018 року. Відповідно ухвали суду занесеної до протоколу судового засідання від 02.02.2018 року позивач зобов'язаний був надати суду відповідь на відзив в п'ятиденний строк з моменту отримання відзиву. Однак, вбачається, що позивач не отримав ухвалу суду від 02.02.2018 року, відповідно позивачу не було відомо про встановлений судом п'ятиденний строк для надання відповіді на відзив, у зв'язку з чим суд приймає до уваги доводи позивача викладені у відповіді на відзив. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, вказувала на те, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг фактично позивач її не ознайомив. Умови кредитування, умови щодо продовження терміну дії договору, умови щодо відповідальності за невиконання умов договору позивачу роз'яснені не були, і стали відомі лише при отриманні копії позовної заяви з додатками. Також не повідомлялося ні про які зміни умов договору, як про це зазначає позивач. Перебіг позовної давності починається з червня 2011 року. Хоча, сплативши у серпні 2014 року 300,00 грн., тим самим перервала перебіг позовної давності. А тому, на сьогоднішній день, є заборгованість за період з вересня 2014 року по серпень 2017 року щодо основного боргу, та за період з вересня 2016 року по серпень 2017 року щодо штрафів та пені. На неодноразові заяви, позивач перерахунку суми позову не зробив, таким чином відмовившись від часткового задоволення позовних вимог. При винесенні рішення відповідач просила врахувати обставини викладені нею у письмовому запереченні проти відповіді на відзив. Відповідно до ч. 3 ст. 180 ЦПК України заперечення подається в строк, встановлений судом. Під час розгляду питання щодо пропущеного строку надання відповідачем заперечення на відповідь на відзив, суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 16.05.2018 року відповідачу було надано п'ятиденний строк для подання заперечення на відповідь на відзив. Оскільки відповідач була присутня в судовому засіданні 16.05.2018 року, то строк на подання заперечення має рахуватись саме з 16.05.2018 року. Однак, оскільки відповідачем заперечення на відповідь на відзив було направлено на адресу суду 07.09.2018 року, а позивачу відповідно до квитанції 06.09.2018 року, то у суду відсутні підстави для його прийняття. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як встановлено судом, 22.04.2011 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Договору надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», у якій зазначено, що вона згодна із тим, що ця анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складають між позивачем та нею договір про надання банківських послуг. Зазначене свідчить, що відповідач на власний розсуд визначилась у виборі контрагента та умов договору. Суд вважає, що на час укладення договору сторонами була досягнута у письмовій формі згода за всіма істотними умовами кредитування у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 10000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою 36% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, вказано розміри комісій, штрафів, тощо та досягнута домовленість щодо їх виконання, про що свідчить підпис відповідача із зазначенням про ознайомлення та згоду останньої з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», із зобов'язанням відповідача виконувати вимоги останніх, а також регулярно ознайомлюватися з їх зміною на сайті ПАТ КБ «Приватбанк» www.privatbank.ua. Також, як було встановлено судом, що стверджується копією розрахунку заборгованості за договором та випискою по картковому рахунку відповідача, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). На підставі наведеного, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що позивачем не доведено та не надано належних доказів укладення спірного договору та отримання відповідачем за цим договором кредитних коштів. Доводи відповідача спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наявними у справі доказами. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до умов договору 22.04.2011 року між сторонами було укладено договір б/н, на підставі якого відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на якій встановлено кредитний ліміт. Відповідно до умов договору власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. Зазначене свідчить, що відповідач зобов'язався самостійно слідкувати за витратами коштів та погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, перевитрат по платіжного ліміту. За доводами ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач не належним чином виконувала свої зобов'язання за укладеним договором та станом на 31.07.2017 року має заборгованість у розмірі 18112,46 грн., яка складається з наступного: 122,81 грн. - заборгованість за кредитом; 13050,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. - заборгованість з пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500,00 грн. - штраф (фіксована частина);838.69 грн. - штраф (процентна складова). При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, зокрема такий відповідає виписці по картковому рахунку відповідача за період з 01.04.2011 року по 08.05.2018 року та стверджує порушення відповідачем обов'язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування цими коштами. Відповідач в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву просила суд про застосування до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» загальної та спеціальної позовної давності. Разом із тим суд вважає, що підстави для застосування строків позовної давності відсутні з огляду на наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) така становить один рік (ст. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Згідно правових позицій, висловлених ВСУ у справах № 6-95цс14 від 17.09.2014 року, № 6-127цс14 від 22.10.2014 року, за договором про надання банківських послуг при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а і кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ст. 261 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. З ст. 264 ЦК України). Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання нею свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки Клієнт неодноразово здійснювала погашення заборгованості останнє з яких було внесено 30.08.2014 року, підтвердженням чого є виписка з рахунку. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що відповідач постійно по серпень 2014 року, частково сплачуючи борг за договором, здійснювала дії, що свідчать та підтверджують визнання останньою боргу за договором, а тому перебіг строку позовної давності щодо кожного щомісячного платежу, з урахуванням грошових надходжень, переривався, й ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду в межах строку позовної давності (загальної та спеціальної). Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 27.08.2017 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до[PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 22.04.2011 року у розмірі 18112,46 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved