Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами та стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дочку в розмірі 2000грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивовано наступним. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою. Сторони не проживають разом, шлюбні відносини не підтримують, між ними відсутнє порозуміння, любов та повага. Вона не спроможна повністю забезпечити потреби спільної дочки сторін в одязі, продуктах харчування, лікуванні, засобах гігієни, освіти тощо. Тому, з врахуванням також збільшення мінімального розміру аліментів, вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі, не нижчому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач також подав заяву, в якій вказав, що позов визнає. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. З досліджених в судовому засіданні свідоцтва про шлюб, про народження встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.02.2013р. та у них є спільна неповнолітня дочка [PERSON]. , [INFO] . Сторони не ведуть спільного гос¬подарства, не підтримують подружніх стосунків. Між сторонами втрачено любов та взаємоповагу. Сім`я розпалася остаточно, зберегти її - неможливо, а тому, шлюб слід розірвати. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на неповнолітніх дітей. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Окрім цього, у рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року справі "Олсон проти Швеції" зазначається "що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Також, особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі "Йохансен проти Норвегії"). За таких підстав, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів в розмірі 2000грн. щомісячно буде достатнім для належного забезпечення першочергових потреб спільної неповнолітньої дитини сторін. Разом з тим, відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Однак, в справі відсутні докази наявності спору між сторонами з цього приводу. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про залишення неповнолітньої дитини разом з нею.

Outcome: partial