Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач, ПАТ «СК «Українська страхова група» у червні 2019 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 12081,75 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.05.2018 року о 11 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Є. Коновальця, 37 відбулося ДТП за участю транспортного засобу «ГАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті якого транспортні засоби отримали пошкодження. Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № [NUMBER] . 23.05.2018 року до позивача надійшло звернення власника потерпілого в ДТП транспортного засобу «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП була застрахована у позивача, відповідно договору добровільного страхування № 28-0111-17-00058 від 03.07.2017 р. Крім того, зазначив, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ГАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП, була застрахована у ПАТ «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АК/1792066), який на момент ДТП був діючим. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2018 року по справі №757/27452/18 винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] . Позивач зазначає, що на вимогу виконання умов договору страхування № 28-0111-17-00058 від 03.07.2017 р. на підставі рахунку № 723 від 05.06.2018 р., страхового акту № ДККА-61251 від 05.06.2018 р., було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 25969 грн. 41 коп., яке було перераховано на рахунок, визначений потерпілим, що підтверджується платіжним дорученням № 11699 від 08.06.2018 року. Таким чином, враховуючи, що шкода була завдана відповідачем, позивач просить суд стягнути на свою користь в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування. В судове засідання представник позивача не з"явився, просив провести розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що ним не було завдано ніякої шкоди ПАТ «СК «Українська Страхова Група». Крім того, зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в АТ «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта» з лімітом відповідальності 100000,00 грн., яка повністю покриває суму, яка була витрачена позивачем на сплату своїх зобов`язань. Представник ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.05.2018 року о 11 год. 15 хв. в м. Києві по вулиці Є. Коновальця, 37 відбулося ДТП за участю транспортного засобу «ГАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті якого транспортні засоби отримали пошкодження. ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № [NUMBER] . 23.05.2018 року до позивача надійшло звернення власника потерпілого в ДТП транспортного засобу «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП була застрахована у позивача, відповідно договору добровільного страхування № 28-0111-17-00058 від 03.07.2017 р. (а.с. 8). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ГАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП, була застрахована у ПАТ «Національна Акціонерна Страхова компанія «Оранта», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АК/1792066), який на момент ДТП був діючим. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.10.2018 року по справі №757/27452/187 винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] (а.с. 16). На вимогу виконання умов договору страхування № 28-0111-17-00058 від 03.07.2017 р. на підставі рахунку № 723 від 05.06.2018 р., страхового акту № ДККА-61251 від 05.06.2018 р., було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 25969 грн. 41 коп., яке було перераховано на рахунок, визначений потерпілим, що підтверджується платіжним дорученням № 11699 від 08.06.2018 року (а.с.14, 15). Як вбачається з матеріалів справи, страховою компанією відповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» було частково здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 13887 грн. 66 коп. на користь позивача, що підтверджується платіжним дорученням № 60706 від 12.12.2018 р. (а.с. 18). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору ( ст. 979 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової витати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між' фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власники наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). чи розмір завданої шкоди перевишус ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розмірах завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Таким чином, на підставі викладеного та з урахуванням того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed