Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, який було укладено в Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 6000 грн, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з травня 2016 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON] . Сімейне життя не склалося. Протягом всього часу проживання сім`єю зі сторони відповідача щодо неї чинився психологічний тиск. Між ними немає взаєморозуміння по всіх життєвих питаннях, почуття любові втрачено, подружні відносини відсутні. Дійшла висновку, що примирення бути не може. Згоди про добровільне матеріальне забезпечення сина не досягнуто. Відповідач працює офіційно в Словацькій Республіці водієм автобуса та перебуває на консульському обліку. Заробітна плата в місяць становить 1200-1500 євро. Мінімальна заробітна плата водія автобуса становить 680 грн або 22440 грн. Одна четверта від цієї суми становитиме 5610 грн. Ухвалою від 11 січня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою від 10 лютого 2021 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та про призначення судово-генетичної експертизи. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснила, що не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем. Подружні стосунки не підтримують з грудня 2020 року. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини в січні-лютому 2021 року в розмірі близько 3300 грн. Дитина відвідує дитячий садок, за що вона щомісячно сплачує 465 грн на харчування. Враховуючи, що син піде до школи та буде відвідувати гуртки, вона нестиме більші витрати на його утримання, тому аліменти визначені в розмірі 6000 грн. Представник позивача додатково пояснила, що відповідач надавав матеріальну допомогу в розмірі 3300 грн щомісячно, а отже, має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. Доказів про сплату щомісячних платежів за кредитом відповідачем не надано. Просять позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково. Не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки шансів на збереження шлюбу немає. Але заперечує вчинення ним психологічного тиску щодо дружини та подружньої зради. Наразі роботи не має, повернувся в Україну, щоб доглядати за хворою матір`ю. Його батько змушений був їхати за кордон на заробітки, щоб погасити кредит, який він взяв у словацькому банку в розмірі 15000 євро. Він несе витрати на лікування матері та проживає на заощаджені в період роботи та від продажу автомобіля кошти. Нині сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн, які добровільно надавав позивачу, не може, тому позовні вимоги про стягнення аліментів визнає в розмірі 2000 грн щомісячно. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 травня 2016 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, та беручи до уваги визнання відповідачем позову в частині вимоги про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Малолітній син сторін проживає з матір`ю (позивачем), що не заперечувалося відповідачем. Стаття 180 СК України встановлює обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує передбачені ч.1 ст.182 СК України обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років в розмірі 1921 грн. Обгрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 6000 грн (більшому ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів) позивач покликається на наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Однак, в порушенням вимог ч.3 ст.12 ЦПК України позивач не надала доказів щодо розміру заробітної плати (доходу) відповідача, наявності в останнього на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна. З довідки № 04-11/3264 від 16 березня 2021 року, виданої Рівненським міським центром зайнятості, встановлено, що [PERSON] з 15 березня 2021 року перебуває на обліку в Рівненському міському центрі як особа, яка шукає роботу. Наразі відповідач не працевлаштований. Згідно з повідомленням Посольства України в Словацькій Республіці № 6139/24-091-1897 від 30 грудня 2020 року відповідач перебуває на консульському обліку в Посольстві України в Словацькій Республіці. З паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] серії [NUMBER] також встановлено, що з 20 серпня 2020 року до 19 червня 2022 року відповідач був прийнятий на тимчасовий консульський облік Посольства України в Словацькій Республіці. 22 лютого 2021 року запис про облік анульовано. Відповідно до ч.3 ст.182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вказаних обставин суд у справі не встановив. Таким чином, докази про отримання відповідачем доходів, достатніх для спроможності сплати останнім аліментів у розмірі 6000 грн щомісячно, у справі відсутні. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про понесення ним витрат на лікування матері [PERSON] , оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Відсутнє в матеріалах справи і підтвердження того, що відповідач несе витрати на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 281541211050820, укладеним між ним та АТ «Vseobecna uverova banka", за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 15000 євро. Крім того, відповідач в своїх поясненнях зазначив, що кредитні зобов`язання за вказаним договором нині виконує його батько. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За встановлених обставин та беручи до уваги, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд вважає, що визнаний відповідачем розмір аліментів в сумі 2000 грн є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини з урахуванням її віку, а тому позов в частині стягнення аліментів належить задовольнити частково. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі наведеного та

Outcome: partial