Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачка за основним позовом [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про вселення і усунення перешкод у користування житловим приміщенням та стягнення судових витрат 12.02.2014 року. Позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду до відповідачки про усунення перешкод у здійснення права власності і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення судових витрат 19.02.2014 року. Ухвалою суду від 11.03.2014 року Совєтського районного суду м. Макіївки цивільна справа за № 2/269/524/2014 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особі, яка не заявляє самостійних вимог Совєтський сектор у м. Макіївка ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області про усунення перешкод у здійснення права власності і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення судових витрат об'єднана із цивільною справою № 2/269/491/2014 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення і усунення перешкод у користування житловим приміщенням та стягнення судових витрат, в одне провадження та присвоєно один номер - № 2/269/491/2014. В судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної дольової власності на підставі свідоцтва про право власності від 07.06.19993 року. В зазначеній квартирі зареєстровані і проживають відповідач [PERSON] та їх син [PERSON] А також вона, як дружина [PERSON] з 1996 року проживала та з 2006 року була зареєстрована в спірній квартирі. В 2012 році шлюб з відповідачем [PERSON] був розірвано. На прикінці лютого 2013 року вона позбавлена можливості проживати у зазначеній квартирі, оскільки відповідач [PERSON] її виганяє, фізично перешкоджає заходити в квартиру, б'є її, через що в Совєтсьому райвідділі м. Макіївки відкрите кримінальне провадження, забирає ключи від квартири. Її особисті речі, а також побутові предмети, які за рішенням суду виділені їй, також знаходяться в квартирі. Вона сплачує комунальні платежі, при цьому [PERSON] фактично визнав за нею право користування спірною квартирою, тому що за рішенням суду з неї стягнено витрати пов'язані с оплатою комунальних послуг за період з 01.03.2010 року по 01.03.2013 року у розмірі 2323.00 грн., із загальної суми позову 9288.84 грн. Вона також провадить поточний ремонт і спірна квартира є для неї єдиним житлом на протязі 16 років. Викладені в позові обставини [PERSON] підтримала в судовому засіданні і просила суд постановити рішення, яким вселити її в спірну квартиру, зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні квартири, а також стягнути з відповідач понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте 09.04.2014 року за вх. №3475 подала заяву, в якій зазначила, що просить її позов до [PERSON] розглядати у її відсутність за станом здоров'я. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві спільної дольової власності на підставі свідоцтва про право власності. Також власниками зазначеної квартири є його дружина [PERSON] та його син [PERSON] У 2006 році була просина в зазначену квартиру дружина його сина [PERSON], але через деякий час його син і його невістка розірвала шлюб. [PERSON] після розірвання шлюбу, через деякий час пішла з квартири не проживає більше року. Крім того. Вона перестала бути членом сім'ї і втратила вправо користування житловим приміщенням, тому він просить суд усунути перешкоди у здійснення його права власності і визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а також стягнути судові витрати. В подальшому, відповідач-позивач [PERSON] подав заяву 30.04.2014 року, в якій просить справу розглядати у його відсутність через поганий стан здоров'я. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві спільної дольової власності на підставі свідоцтва про право власності. Також власниками зазначеної квартири є його батьки. Він знаходився у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], але в січні 2012 року шлюб між ними був розірваний. У лютому 2013 року [PERSON] пішла з квартири, ніяких особистих речей в квартирі не має, крім тих речей побуту, які були присуджені [PERSON] за рішенням суду. Він ніколи не перешкоджав [PERSON], забрати присуджені за рішенням суду побутові речі, але [PERSON] за власним бажанням не забирає їх. Також зазначив, що [PERSON] перестала бути членом родини, шлюб між ними розірвано, спільного господарства вони не ведуть і [PERSON] не сплачує комунальні послуги. Вважає, що вимоги [PERSON] про вселення є безпідставними, а його вимоги та вимоги [PERSON] і [PERSON] просить задовольнити. Представник третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог Совєтський сектор у м. Макіївка ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази і матеріали справи, встановив наступне. Той факт, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної власності відповідачам-позивачам [PERSON] - 1/3 частини, [PERSON] - 1/3 частини та [PERSON] - 1/3 частини, що підтверджено копією свідоцтва про вправо власності на житло від 07.06.1993 року та зазначена квартира зареєстрована КП «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївки» за відповідачами-позивачами, за реєстровим № 38770 від 02.08.1993 року. З копії домової книги для прописки громадян за адресою: [ADDRESS] вбачається, що [PERSON], [INFO] є зареєстрованою у зазначеній квартирі. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] Її дочка та зять [PERSON] знаходились у шлюбі з 1994 року. У 2006 році її дочка прописалась у квартирі [PERSON]. Через те, що [PERSON] під час проживання у шлюбі з її дочкою, тобто [PERSON] займався «рукоприкладством», через що в січні 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, і її дочка пішла з квартири. Син [PERSON], тобто її онук, залишився проживати разом із батьком, тобто [PERSON] та на прохання онука, її дочка повернулась до [PERSON] і продовжувала проживати до лютого 2013 року. З лютого 2013 року її дочка перейшла жити за її місцем проживання через «рукоприкладство» [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає сім'ю [PERSON], які жили добре, а потім в січні 2012 року розірвали шлюб. У лютому 2013 року [PERSON] перейшла мешкати до матері. Вона знає, що шлюб було розірвано, через те, що почались погані стосунки між [PERSON] і їй [PERSON] розповідала, що [PERSON] дрався, через що [PERSON] не витримала і пішла від чоловіка. Вона знає тако, що [PERSON] після розірвання шлюбу поверталась до [PERSON] і влітку 2012 року [PERSON] проживала разом із [PERSON], але потім знову у лютому 2013 року [PERSON] пішла від [PERSON] Одного разу [PERSON] до неї приходила із красним обличчям і плакала, розповідала, що прийшла відвідати дитину, тобто спільного з [PERSON] сина, але [PERSON] її вдарив. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є давнішнім приятелем [PERSON] і приблизно в грудні 2012 року він зустрівся з [PERSON], який його запросив до себе. Після цієї зустрічі, він і [PERSON] почали спілкуватися частіше і він допомагав [PERSON] доклеювати шпалери в квартирі. Він бачив, що [PERSON] живе з сином. [PERSON] він в квартирі не бачив, було видно що в квартирі жінка не живе. Проте, він у [PERSON] з цього приводу нічого не питав, тому що він сам мав розірвання шлюбу і ця тема йому не приємна для розмови. В судовому засіданні свідок [PERSON] наполягав що з лютого 2013 року він [PERSON] ніколи не бачив, щоб вона проживала в квартирі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він давно знає родину [PERSON]. На даний час, йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] розлучились. Приблизно два роки він [PERSON] в квартирі [PERSON] не бачить. Коли він приходить до [PERSON] бачить, що [PERSON] живе разом з сином. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Конституції України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Причому, ця стаття ЦК розміщена у главі 32 Кодексу, яка називається „Право користування чужим майном " (це право ст. 401 ЦК називає сервітутом). Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Як наслідок, це означає, що щодо аналізу цього права, зокрема, підстав його виникнення та припинення, застосовуються усі положення Кодексу щодо сервітуту. Згідно зі ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. При встановленні права членів сім'ї власника квартири користуватися жилим приміщенням, належним власнику, законодавство виходить з того, що такий сервітут пов'язується з неможливістю ведення спільного господарства членами однієї сім'ї без їх спільного проживання. Це вбачається, зокрема, зі: ст.ст. 64, 156 ЖК України, відповідно до яких до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство, а також ч.2 ст. 3 СК України, згідно з якою сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, однією з підстав виникнення у членів сім'ї власника права на користування жилим приміщенням поряд з наявністю між ними сімейних відносин є й їх спільне проживання. У разі якщо члени сім'ї власника з якихось правомірних підстав не проживають спільно, вони не набувають права на користування жилим приміщенням власника (сервітуту). Такий висновок безпосередньо підтверджується й змістом ч.1 ст.405 ЦК, яка прямо вказує на наявність права користування житлом лише у членів сім'ї власника, які проживають разом з ним. Згідно з п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, якщо спільне проживання членів сім'ї власника житлового приміщення із власником цього житлового приміщення як підстава для встановлення такого сервітуту припиняє своє існування, відповідно до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК припиняється й самий сервітут. Проаналізувавши матеріали по справі та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації у Совєтському секторі в м. Макіївка ГУ ДМС України в Донецькій обл., таким чином задовольнивши позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійснення права власності і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, при цьому відмовивши у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення і усунення перешкод у користування житловим приміщенням та стягнення судових витрат. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] судовий збір у розмірі 243.60 грн., який був сплачений пр. подачі позову, що підтверджено квитанцією, наявною в матеріалах справи. Що стосується вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] витрат по оплаті правової допомоги адвоката у розмірі 500.00 грн. суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Витрати на правову допомогу - це витрати сторін які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката, який бере участь у справі. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки. При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання авансу. Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це оплату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат у судових засіданнях участі не брав. Відповідачами-позивачами надана довідка від 18.02.2014 року, яка підписана адвокатом [PERSON], в якій зазначено, що [PERSON] оплатив за надання юридичної допомоги при наданні консультації та складанні позовного матеріалу до суду у розмірі 500.00 грн. Інших документів, передбачених чинним законодавством, позивачами суду не надано. Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає за необхідне у задоволені вимог [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення з позивачки-відповідаки [PERSON] витрат по оплаті правової допомоги у розмірі 500.00 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial