Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № А261RG105540045, укладеним між сторонами 21 травня 2013 року. В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту № А261RG105540045 від 21.05.2013 року відповідач отримала кредит в сумі 7272 грн. 18 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік. Згідно з умовами договору кредиту відповідач зобовязалася до 20 травня 2014 року повернути отриману суму кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку погашення кредиту. Оскільки відповідач виконувала свої зобовязання неналежним чином, станом на 23.12.2015 року у неї виникла заборгованість в сумі 16573 грн. 89 коп., з яких 6083 грн. 37 коп. складає неповернена сума кредиту, 3 грн. 53 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1304 грн. 64 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 7916 грн. 93 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також штраф у сумі 500 грн. як фіксована сума та штраф як процентна складова у сумі 765 грн.42 коп., які становлять 5 % від суми заборгованості. Представник банку в судове засідання не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у його відсутність, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи (а. с. 3, зворотний бік). Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце вирішення справи, до суду не зявилась. Заяви про вирішення справи у її відсутність в порядку ст. 158 ЦПК України суду не надала. За загаданих обставин суд зі згоди представника позивача, висловленої в його письмовій заяві, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У відсутність заяви про вирішення справи без її участі представник відповідача надала суду письмові заперечення, з яких випливає, що в травні 2013 року [PERSON] за рекомендацією приватного підприємця [PERSON], з яким мала намір укласти договір купівлі-продажу міжкімнатних дверей на суму 7500 грн., приїхала до одного з відділень позивача для укладення договору кредитування. Під час оформлення документів вона не отримала будь-якої інформації з приводу умов отримання кредиту. Грошові кошти, про стягнення яких просить позивач, відповідач не отримувала, як не отримала вона і дверей від субєкта господарювання. Зазначені обставини зумовили її звернення до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, яким 30 травня 2013 року за даним фактом було внесено відомості до ЄДРДР за ознаками правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст.190 КК України і досудове розслідування якого в теперішній час триває. До того ж, відповідач не підписувала «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам», які разом з заявою позичальника складають кредитно-заставний договір, а це означає, що споживчий договір між сторонами не є укладеним. Предмет застави, тобто двері, в інтересах постачання яких приватний підприємець [PERSON] ініціював укладення нею кредитного договору з фінансовою установою, вона, як зазначено, не отримала, що також свідчить про неукладення кредитно-заставного договору. У звязку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову. Третя особа, залучена до участі в справі ухвалою суду, до суду не зявився. Повідомлення про згоду на участь у справі приватний підприємець [PERSON] не надав, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення справи у його відсутність. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 21 травня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», та відповідачем укладений договір кредитування, згідно із яким позичальник отримала кредит в сумі 7272 грн. 20 коп., який зобовязалася повернути до 20 травня 2014 року шляхом погашення кредиту щомісячними платежами, розмір і періоди сплати яких передбачені п. 7 заяви позичальника № А261RG105540045 від 21.05.2013 року (а. с. 5). Відповідно до п. 9 договору у формі заяви позичальника кредит надається для оплати (часткової оплати) товару шляхом безготівково перерахування грошових коштів на поточний рахунок [PERSON] № 26000010005301 у ПАТ «А-Банк», на сплату страхового платежу у сумі 772 грн. 20 коп., на сплату одноразової винагороди за надання фінансово інструменту, розмір якої визначається п. 4 вказаної заяви. Відповідно до меморіального ордеру № BLFZ08CU91 від 21.05.2013 року на поточний рахунок приватного підприємця [PERSON] фінансовою установою перераховано 6500 грн. як оплату відповідно до рахунку-фактури № СФ від 21.05.2013 року (а. с. 65), а з рахунку рахунку-фактури від 21.05.2013 року випливає, що платником вартості шести міжкімнатних дверей у сумі 7500 грн. є відповідач [PERSON], а постачальником - фізична особа-підприємець [PERSON], (а. с. 13). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, рахунок-фактура, меморіальний ордер про перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника споживчого товару, розрахунок заборгованості, довідка банківської установи про суму заборгованості та інші, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Ухвалюючи про задоволення позову суд не приймає до уваги викладені в письмових запереченнях доводи про те, що відповідач не підписувала «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам», оскільки з самої заяви позичальника (а. с. 5) випливає зміст прав та обовязків сторін, відповідно до якого позичальник (відповідач) отримала в кредит грошові кошти строком на дванадцять місяців у сумі 7272 грн. 20 коп. для часткової оплати товару, що буде поставлятися фізичною особою-приватним підприємцем, на рахунок якого і спрямовані ці кошти. Ця заява містить і опис умов договору, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячних платежів позичальника, періоди їхньої щомісячної сплати. Доводи про те, що фактично предмети, на набуття яких були спрямовані грошові кошти, відповідачеві поставлені не були, суд не враховує при вирішенні спору на користь банку, так як ці обставини до правовідносин, які виникли між сторонами, не відносяться, а той факт, що предмет застави, який за згодою сторін був визначений як міжкімнатні двері, у позичальника відсутній, на зміст її обовязку повернути фінансовій установі отримані грошові кошти не впливає. Відсутність забезпечення зобовязання, яке (зобов"язання) в силу законодавства може, а не повинно забезпечуватися переліченими в законі способами, не свідчить про право звільнення боржника від виконання основного зобовязання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За вказаних обставин суд доходить висновку про необхідність виконання стороною прийнятого на себе зобовязання в договорі, який існує, є правомірним і не визнаний судом недійсним повністю або в певній частці. Доводи ж про відсутність товару, на набуття якого були отримані кредитні кошти, відповідачу належало б спрямовувати в русло захисту свого права, висуваючи відповідні вимоги до особи, яка мала надавати ці послуги і яка отримала грошові кошти. Дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог, суд при вирішенні спору в частині стягнення неустойки вважає за можливе застосувати положення статті 551 ЦК України, згідно з якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд виходить з того, що розмір пені, про стягнення якої просить позивач, майже на 25 % перевищує заборгованість за тілом кредиту, та враховує інші обставини, що мають значення для справи, такі як: непрацездатність за віком та хвороба відповідача, її доводи про те, що через збіг обставин вона не отримала споживчого ефекту від укладення цього договору, і вважає, що сукупність перелічених обставин може бути підставою для зменшення розміру цього виду неустойки. Оскільки штраф є одним з видів неустойки, суд, користуючись правом на зменшення неустойки в цілому, вважає з описаних міркувань звільнити відповідача від сплати штрафу як фіксованої частини у сумі 500 грн., а штраф як процентну складову обчислити відповідно до зменшеного розміру заборгованості ((6083 грн. 37 коп. заборгованості за кредитом + 3 грн. 53 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом + 1304 грн. 64 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом + 500 грн. пені) х 5 відсотків = 394 грн. 55 коп.). Судовий збір, попередньо сплачений позивачем, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на його користь в розмірі, пропорційному розміру позовних вимог.

Outcome: partial