Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дійсним та визнання права власності, який мотивує тим, що 18 лютого 2004 року між нею та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Сторони договору домовились щодо усіх істотних умов договору, позивачка сплатила відповідачам обумовлену між ними вартість житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки в сумі 11582 грн., прийняла будинок та земельну ділянку на якій він розташований, а відповідачі відповідно передали позивачки будинок та земельну ділянку та отримали за це від позивачки гроші. Тобто предметом договору купівлі-продажу була усі садиба - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, наземними та підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями та земельної ділянки на якій все розміщено. 18 лютого 204 року державним нотаріусом Першої харцизької державної нотаріальної контори Берзинь І.П. був посвідчений вищевказаний договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею - 643 кв.м. на які побудовано: один жилий дранковий будинок - житловою площею - 51,18 кв.м, загальною площею - 72,08 кв.м., визначений на плані під літ. А, сараї - Б, Д, колодязь № 1, огорожа № 2. Договір зареєстровано в реєстрі за № 2-500. Право власності зареєстровано за позивачкою Харцизьким бюро технічної інвентаризації 29 березня 2004 року, номер запису 296 в книзі 3. Під час посвідчення договору купівлі - продажу нотаріус запевнив, що з документами все гаразд. Позивачка постійно мешкає, користується та володіє придбаним нею будинком, в 2014р. вирішила продати вказаний будинок, однак при підготовці документів для продажу було з'ясовано, що на земельну ділянку, на якій розташований її будинок, існує державний акт на право приватної власності на землю від 13 лютого 1997 року на ім'я [PERSON], тобто спадкодавця продавців. [INFO] [PERSON] померла. На день її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянки, на якій він розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], виданого державним нотаріусом Першої харцизької нотаріальною контори Берзинь І.А. за № 2-382 від 23.09.1998 року. На земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний будинок, спадкоємці свідоцтва про право на спадщину по закону не отримували, хоча є такими, що прийняли спадщину і є власниками цієї земельної ділянки по праву спадкування з часу відкриття спадщини, бо вважається, що особа яка прийняла частину спадщини є такою, що прийняла всю спадщину. При посвідченні договору купівлі - продажу 18 лютого 2004 року між сторонами нотаріус не перевірив правового статусу земельної ділянки і фактично посвідчив договір купівлі - продажу тільки житлового будинку з господарськими будівлями, хоча вони домовилися з відповідачами і фактично уклали договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, на якій він розташований. Зазначає, що на даний час відповідачі не відмовляються віт того, що між ними був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, на який він розташований за адресою: [ADDRESS], але в частині земельної ділянки ухиляються від нотаріального посвідчення окремого договору купівлі - продажу земельної ділянки, бо їм не потрібно. Домовленість щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу як жилого будинку так і земельної ділянки підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку від 18 лютого 2004 року, в п.1 якого зазначено, що продається жилий будинок розташований на земельній ділянці площею 643 кв.м за адресою: [ADDRESS]. На підставі вище викладеного позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0643 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] укладений між продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON], а також просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0643 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та її представник до суду не прибули, надавши заяву з проханням слухати справу без їх участі на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду не з'явились, надали до суду заяви слухати справи без їх участі позовні вимоги позивачки визнають в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не прибув по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наданих доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Стаття 81 ЗК України передбачає підстави набуття права власності громадяни України на земельні ділянки: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з п.п. ґ) п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VI". Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 18.02.20104р. державним нотаріусом Першої харцизької державної нотаріальної контори Берзинь І.П. позивачка у відповідачів придбала житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею - 643 кв.м. на які побудовано: один жилий дранковий будинок - житловою площею - 51,18 кв.м, загальною площею - 72,08 кв.м., визначений на плані під літ. А, сараї - Б, Д, колодязь № 1, огорожа № 2. Договір зареєстровано в реєстрі за № 2-500. Право власності зареєстровано за позивачкою [PERSON] Харцизьким бюро технічної інвентаризації 29 березня 2004 року, номер запису 296 в книзі 3, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.03.2004 року. Те, що вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 643,00 кв.м. або 0,0643 га., підтверджується також технічним паспортом на будинок. З копії державного акту на право власності на землю та довідки з державної звітності про надання земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами та угіддями, виданої Управлінням держземагенства у м.Харцизьку Донецької області за № 01-23-1604 від 01.10.2013 року вбачається, що згідно державного акту серії ДН 02828 № 02828 від 13.02.1997 року право власності на земельну ділянку яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], а право власності на нерухоме майно яке розташовано на вище вказаній земельній ділянці відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.03.2004 року № 3194697, належить [PERSON]. Згідно довідки з державної звітності про надання земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами та угіддями, виданої Управлінням держземагенства у м.Харцизьку Донецької області за № 01-23-1596 від 01.10.2013р., цільовим призначенням земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] є будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO]. Спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] прийняли відповідачі. Згідно п.2 вищевказаного договору купівлі-продажу, житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 643 кв.м., належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Харцизькою державною нотаріальною конторою за р.№2-3862 від 23.09.1998р., зареєстрованого в Харцизькому БТІ 28.09.1998р. за №296, кн. 3. Згідно зі ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Так, після прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 643,00 кв.м. або 0,0643 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в 1998 році перейшло до відповідачів, а після укладення між ним та позивачкою 18.02.2004 року договору купівлі-продажу житлового будинку, право власності на вказану земельну ділянку перейшло до позивачки, при цьому інше не було передбачене у договорі відчуження жилого будинку, укладеного між сторонами. Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на вказану земельну ділянку, оскільки на земельній ділянці розташований житловий будинок, що належить позивачці на праві власності. У зв'язку з переходом до позивача права власності на житловий будинок, до неї відповідно до вимог ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України переходить право власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташовано. При цьому, судом встановлено, що вказана земельна ділянка була виділена спадкодавцю відповідачів для будівництва та обслуговування саме житлового будинку, на даний час цільове призначення земельної ділянки не змінилось і вона використовується як присадибна ділянка. Позивачка здійснює фактичне володіння та користування цією ділянкою як присадибною до житлового будинку, що належить їй на праві власності, але позбавлена права розпорядження нею. Також судом встановлено, що на даний час позивачка позбавлена в позасудовому порядку оформити своє право власності на вказану земельну ділянку, оскільки попередній власник земельної ділянки, на яку було оформлено державний акт на право приватної власності на землю померла, прав на земельну ділянку відповідачі не заявляють. За вказаних обставин порушується право власності позивачки на вказане майно. Суд вважає, що це право відповідно до ст. 3 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянки у зв'язку з переходом до неї права власності на житловий будинок, який розташований на цій ділянці. При цьому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0643 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS], укладений між продавцями сторонами даної справи, оскільки в силу ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, таким чином угода щодо відчуження спірної земельної ділянки як неукладена не може бути визнана дійсною на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Outcome: partial