Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06.09.2015 в м. Біла Церква на вул. П. Запорожця, [PERSON], керуючи автомобілем марки SKODA OCTAVIA , д/н [NUMBER], не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ, д/н [NUMBER], що призвело до пошкоджень транспортних засобів. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/4860876. Страхова компанія, за заявою потерпілої особи, зібраних документів та відповідно до Страхового акту, виплатила їй страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №БВ-0009196, ПП-0048636 від 26.11.2015 у розмірі 8265,75 грн. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси, вказана ДТП сталася з вини водія транспортного засобу SKODA OCTAVIA, д/н [NUMBER], - [PERSON]. Зазначено, що згідно зі ст. 38.1.1. Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: г) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього закону (не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику повідомлення). Відповідно до цієї норми закону, позивач вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, що встановлено постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси. Відповідачу було відправлено регресну вимогу з пропозицією відшкодувати матеріальні збитки на користь позивача, але на даний час страхове відшкодування не сплачено. На підставі викладеного, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на свою користь в порядку регресу витрати в сумі 8265,75 грн., а також судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, місце та дату слухання справи. До початку судового засідання подано заяву з проханням розглядати справу без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, місце та дату слухання справи. До початку судового засідання подано заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив врахувати його доводи та заперечення, які викладені у заяві від 26.08.2016. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі їх повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що за даними довідки Державтоінспекції МВС - 06.09.2015 о 12.00 год. в м. Біла Церква на перехресті вулиць Петра Запорожця та Рибної сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої транспортний засіб «ВАЗ-211440», д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], отримав механічні пошкодження у вигляді деформації передньої кришки капота, переднього бампера, переднього правого крила, а також розбиття переднього блоку фари та передньої декоративної решітки радіатора. Цивільна відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за полісом ОСЦПВВНТЗ №АІ/4860876. Постановою судді Пирдніпровського районного суду м. Черкаси від 16.10.2015 [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. Відповідно до даних стахового акту ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» №2300085949 від 23.11.2015, до страхового відшкодування [PERSON] підлягає сума - 8265,75 грн. Страхова компанія, за заявою потерпілої особи, тобто, [PERSON], зібраних документів та відповідно до Страхового акту, виплатила страхове відшкодування останньому, що підтверджується платіжним дорученням №БВ-0009196, ПП-0048636 від 26.11.2015 у розмірі 8265,75 грн. В судовому засіданні встановлено, що страховою компанією на адресу [PERSON] направлялася претензія (вих. № 1354/2 від 13.06.2016) щодо компенсації в порядку регресу суми страхового відшкодування у розмірі 8265,45 грн., у місячний строк з дня отримання даної претензії. Вказану претензію відповідач отримав 23.06.2016, що підтверджується даними рекомендованного повідомлення про вручення поштового відправлення за №0408025367064. Між тим, дана вимога залишена без реагування. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Правовідносини у сфері обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ регулюються ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно із ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ст.1191 Цивільного кодексу України та п.2 ч.1 ст.38 згаданого Закону). Згідно із п.38.1 «г`» ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього закону (не пізніше 3-х робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику повідомлення про ДТП установленного зразкаа також інші відомості). Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов»язок, він має підтвердити це документально. Враховуючи викладене та правові позиції Верховного Суду України (справа №6-1253цс16 постанова від 22.06.2016р.), - в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого ТЗ, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необгрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Незважаючи на те, що відповідач не визнає позовні вимоги і у письмових поясненнях вказує на те, що в результаті ДТП сталася для нього стресова ситуація, він звертався у м. Біла Церква до поліклініки міської лікарні №2, де лікував підвищення артеріального тиску, - ним не було надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих, в т.ч. письмових (документальних) доказів щодо поважності причин невиконання свого обов»язку повідомлення страховика про ДТП. Отже, на думку суду, такі твердження є безпідставними. Крім того, слід звернути увагу, що відповідачем не оспорюються розмір відшкодування та інші обставини, що стосуються порядку, способу тощо його виплати. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої обов'язки та сплатив суму страхового відшкодування власнику автомобіля марки «ВАЗ-211»440, д/н [NUMBER] - [PERSON] в сумі 8265,75 грн., а відповідач не компенсував витрати, понесені ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» за оплату шкоди, завданої потерпілому, а тому, суд приходить до висновку, що дана заборгованість підлягає до стягнення. Також, на підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, відповідно до даних платіжного доручення №0032313 від 26.07.2016, судом встановлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Згідно із пунктом 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначено у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Частиною першою цієї статті передбачено, що до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час. Як встановлено судом, за даними посвідчення серії Б №446455, яке видане УМВС у Черкаській області, - [PERSON] є інвалідом 3-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, прирівняним до інвалідів війни, що є підставою для звільнення його від сплати судового збору згідно з пунктом 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, як визначено у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, сплачені позивачем судові витрати у вигляді судового збору необхідно компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: approved