Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 17.08.2012 року позивач надав відповідачу картку на підставі відповідної заяви останнього. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 16.08.2013 року відповідач скористалася сервісом «Оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві «ТОВ Югпромінвест» та уклала з позивачем кредитний договір № 13081600315856, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 10350,00 грн. зі сплатою комісії за сервіс в розмірі 51,75 %, комісії екваєрської в розмірі 1,60 % та комісії загальної в розмірі 2,16 %. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином. У зв'язку з цим, у відповідача виникла заборгованість в сумі 12010,51 гривень, яка складається з наступного: 9647,56 гривень - заборгованість за кредитом; 1314,83 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань; 500 грн. - фіксованого штрафу та 548,12 грн. - процентної складової штрафу. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у їх відсутність та підтримання позову, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка до суду не з'явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, позов не визнає, оскільки заборгованості перед банком вона не має, що підтверджується довідкою про відсутність боргу та повідомленням начальника Ленінського РВ УМВС України в Миколаївській області. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. В судовому засіданні встановлено, що 17.08.2012 року сторони підписали заяву-анкету на відкриття розрахункового рахунку, згідно умов якого, відповідачу було банком випущено карку на підставі вказаної заяви. 16.08.2013р. відповідачка скористалася сервісом «оплата частинами» в торгово-сервісному підприємстві ТСП «ТОВ ЮГПРОМІНВЕСТ» та уклала кредитний договір №13081600315856, згідно якого отримала кредит в розмірі 10350,00грн. та сплатою комісії в розмірі за сервіс 51,75% екваєрської 1,60% та комісії загальної 2,16%. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідачем заперечується факт наявності будь-якої заборгованості, на який посилається в позовній заяві позивач: а саме договору № б/н від 17.08.2012 року, та цивільною відповідальності, які випливають із вказаного договору, натомість стороною позивача не наведено обставин з метою спростування заперечень останнього. Окрім цього надана до суду Довідка від 13.08.2015 року видана гр..[PERSON] свідчить, що станом на вищевказану дату відповідач по справі заборгованості перед банком не має. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на умови укладеного договору №б/н від 17.08.2012 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 10350,00 грн. зі сплатою комісії за сервіс в розмірі 51,75 %, комісії екваєрської в розмірі 1,60 % та комісії загальної в розмірі 2,16 %, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи, що позивачеві в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем немає.

Outcome: dismissed