Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 01 вересня 2006 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін народилися сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів. Між сторонами часто виникали непорозуміння та конфлікти, що спричиняло напружену обстановку в сім»ї та негативно впливало на психологічний стан малолітніх дітей. З вересня 2015 року сторони не підтримують шлюбні стосунки та окремо проживають; мають окремий бюджет. Шлюб існує формально. В ході судового розгляду позивач та її представник уточнили позовні вимоги [PERSON] і просили розірвати шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу присвоїти позивачу дошлюбне прізвище «Маяцька», визначити місце проживання малолітніх дітей з матір»ю та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2\\4 частки з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході розгляду справи представник позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі і просила суд їх задовольнити з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході судового розгляду достовірно встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі, який 01 вересня 2006 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 522. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з матір»ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають з вересня 2015 року; не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. Однак, не підлягають задоволенню вимоги про залишення позивачу прізвища «[PERSON]» з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.16 зазначеного Закону, державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводиться стосовно громадян України відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зміну прізвища, оскільки зазначені повноваження не відносяться до компетенції суду. На момент звернення позивача до суду питання щодо місця проживання неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], сторонами вирішено не було. Будь-яке судове рішення про визначення місця проживання дитини на час розгляду даної справи ні судом, ні Органом опіки та піклування не приймалось. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З метою захисту інтересів та прав малолітніх дітей, суд вважає за доцільне визначити їх місце проживання з матір»ю за місцем її реєстрації та реєстрації неповнолітніх дітей, про що не заперечував відповідач, визнавши позов. Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне станов ище платника, не має інших аліментних зобов»язань, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Суд враховує позицію відповідача щодо пред»явленого позову і визнання ним позову в цій частині. Суд бере до уваги, що відповідно до вимог чинного законодавства утримувати неповнолітню дитину є обов»язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Також суд приймає до уваги розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця для забезпечення її харчування і придбання предметів першої необхідності. Оскільки суду не надано документів про стан здоров»я сторін та їхніх дітей, суд не досліджує зазначені обставини справи. Суду також не надано даних про доходи відповідача, однак при вирішенні даної справи суд керується нормами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, яка визначає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку відповідача. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а також в доход держави.

Outcome: partial