Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача вказує на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 25.09.2008 року уклали кредитний договір № 252581-CRED. Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати Відповідачу - [PERSON] кредит у розмірі 2000.00 [Долар США] на термін до 24.09.2010 р., а Відповідач - [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 2000.00 [Долар США]. Зазначає, що в порушення умов кредитного Договору, Відповідач - [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Вказує, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач - [PERSON] станом на 31.10.2016 року має заборгованість - 4358,44 [Долар США], яка складається з наступного:- 1043,39 [Долар США] - заборгованість за кредитом;- 3315,05 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі - 1478,57 [Долар США], яка була задоволена рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01.06.2010 р. з Відповідачів на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", різниця становить 2879,87 [Долар США];а також штрафи відповідно до Договору:- 9,81 [Долар США] штраф (фіксована частина), 143,99 [Долар США] - штраф (процентна складова).Отже, заборгованість до стягнення становить - 3 033.67 [Долар США], що за курсом 25,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.10.2016 року складає 77328,28 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором № 252581-CRED між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нижчевказаними фізичними особами було укладено:Договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором Відповідача - [PERSON] Вказує, що приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, представник позивача вважає за доцільне об'єднати позовні вимоги Позивача до кількох Відповідачів в одній позовній заяві. У зв»язку з чим Позивач просить стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі - 3 033.67 [Долар США], що за курсом 25,49 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.10.2016 року складає 77 328,28 грн. за кредитним договором № 252581-CRED від 25.09.2008 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об"ємі посилаючись на доводи наведені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засідання щодо позову заперечили, просять в такому відмовити з підстав наведених у запереченні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з"сувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 25.09.2008 року уклали кредитний договір № 252581-CRED. Позивач вказує у позовній заяві, що станом на 31.10.2016 року загальна сума заборгованості відповідача становить - 4 458,44 доларів США, з яких - 1 043,39 доларів США - заборгованість за кредитом, а - 3 315,05 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. З матеріалів справи вбачається, що, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01.06.2010 року у справі № 2-467/10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості, позовні вимоги було задоволено та вирішено стягнути 9 193,48 грн. та як вказано безпосередньо у позовній заяві - 1 478,57 доларів США.Проте, як вбачається з рішення Жовківського районного суду Львівської області від 01.06.2010 року у справі № 2-467/10, судом було задоволено позовні вимоги та стягнуто заборгованість за кредитним договором № 252581- CRED від 22.09.2008 року, тобто за тим самим, що і фігурує у даній справі. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитом відповідача по зазначеному договору становить 1043,39 доларів США, а рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01.06.2010 року у справі № 2-467/10 було стягнуто суму в розмірі 1478,57 доларів США, яка покриває як суму заборгованості по кредиту, і суму заборгованості за відсотками на цю заборгованість. А тому суд вважає, що позивач намагається вдруге стягнути заборгованість щодо якої вже існує судове рішення, оскільки із позовної заяви не вбачається та не розписано з чого складається сума заборгованості, що є предметом позову. За таких обставин суд прийшов до переконання, що позовні вимоги не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, на належних та допустимих доказах, а отже є безпідставними та необґрунтованими, а відтак не підлягають до задоволення. Судом також встановлено та як вбачається з матеріалів даної справи, що предметом позову є солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі - 3 033,67 доларів США, що виникла за кредитним договором № 252581- CRED від 22.09.2008 року. Так, згідно умовами зазначеного вище Договору позивачем надано кредит відповідачу - [PERSON] в розмірі 2000 доларів США із строком погашення до 24.09.2010 року. При вирішенні справи суд приймає до уваги те, що, представником відповідача [PERSON] подано клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином суд вважає, що позивач подав позов про стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності. Фактично строк позовної давності сплив ще у 2013 році. Крім цього, позивач у позовній заяві не вказує момент, коли саме йому стало відомо про порушене право та не вказує, чому саме він не дізнався про порушене право раніше та не клопоче перед судом при визнання підстав, якщо такі є, з яких пропущений строк позовної давності поважними. Станом на даний час, Верховним судом України було прийнято Постанову у справі № 6-2469цс16 у якій було наведено наступну правову позицію: Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов 'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов 'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Як чітко вбачається з наведеної вище позиції Верховного суду України, позивач повинен довести факт того, що він не міг дізнатись про порушення свого цивільного права. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд вважає, що є передбачені законом також підстави для відмови в задоволенні позову в зв'язку із спливом строку позовної давності. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Outcome: dismissed