Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Відповідача про визнання права власності на нерухоме майно земельну ділянку № 14, площею 0,0666 га та садовий будинок в садовому товаристві ім. Г.Ф. Наценко в місті Коростені Житомирської області, за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що добросовісно володіє вказаним нерухомим майном та на підставі ст. 344 ЦК України вважає, що набув право власності на земельну ділянку № 14, площею 0,0666 га та садовий будинок в садовому товаристві ім. Г.Ф. Наценко в місті Коростені Житомирської області, за набувальною давністю. Зазначає, що 14.05.1997 року між Позивачем та відповідачем [PERSON] досягнуто домовленості про купівлю-продаж зазначеного нерухомого майна, що підтверджується відповідною розпискою про отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 3000 доларів США та досягнення всіх істотних умов укладення зазначеного договору. Проте, [PERSON] виїхала на постійне місце проживання в м.Тюмень Російської Федерації та не має можливості приїхати в Україну, для оформлення документів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, уповноважила своєю довіреністю [PERSON] на укладення з цього приводу угоди. Проте, [PERSON] за станом здоров»я не змогла оформити документи належним чином. Позивач вимушений звернутися за захистом свого права до суду. В судове засідання сторони не з»явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив позовні вимоги задоволити. Представник відповідача [PERSON] проти задовлення позовних вимог не заперечила, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідно ст.147 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 14.05.1997 року позивач [PERSON] добросовісно володіє та користується нерухомим майном - земельною ділянкою № 14 площею 0,0666 га та садовим будинком в садовому товаристві ім. Г.Ф. Наценко в місті Коростені Житомирської області. Добросовісність позивача щодо володіння та користування вказаним майном підтверджується даними довідки садового товариства в м.Коростені Житомирської області, а також розписки, в якій сторони досягли істотних умов угоди купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки № 14 площею 0,0666 га та садового будинку в садовому товаристві ім. Г.Ф. Наценко в місті Коростені Житомирської області. За продаж зазначеного нерухомого майна [PERSON] отримала 3000 доларів США та зобов"язалася оформити всі відповідні документи для нотаріального посвідчення досягнутої угоди купівлі-продажу (а.с.9, 20). Даними Державного акту на право приватної власності на землю, довідки НПО "Будіндустрія" Коростенського деревообробного комбінату № 125 від 25.04.1995 року, техічного паспорту, довідки садового товариства в м.Коростені Житомирської області, підтверджується право власності [PERSON] на земельну ділянку № 14 площею 0,0666 га та садовий будинок в садовому товаристві ім. Г.Ф. Наценко в місті Коростені Житомирської області (а.с.10 - 18, 20). В своїх письмових поясненнях свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] з 1997 року володіє та користується земельною ділянкою № 14 площею 0,0666 га та садовим будинком в садовому товаристві ім. Г.Ф. Наценко в місті Коростені Житомирської області. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою № 14, площею 0,0666 га та садовим будинком в садовому товаристві ім. Г.Ф. Наценко в місті Коростені Житомирської області, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: approved