Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Представник Позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ «Універсал Банк» (далі - Банк, Позивач) та [PERSON] (дані - Позичальник , Відповідач-1) 09 червня 2008 р. було укладено Генеральний договір про надання кредитних коштів № BL 4387 (надалі - Генеральний договір). Відповідно до умов Генерального договору Банк зобов`язався надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 290000,00 (двісті дев`яносто тисяч) доларів США. Позичальник зобов`язався виконати свої зобов`язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за Генеральним договором не пізніше 01 червня 2028 р. Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах Генерального договору оформлюється додатковою угодою до Генерального договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною Генерального договору (п. 1.1.1. Генерального договору). Представник позивача зазначив, що 09 червня 2008 р. між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду №BL4387/K-1 до Генерального договору (надалі - Додаткова угода). Відповідно де додаткової угоди Відповідачеві-1 було надано кредит у сумі 290 000,00 (двісті дев`яносто сяч) доларів США строком користування 180 місяців, зі сплатою 14,00% річних (базова процентна ставка) та 28% річних (підвищена процентна ставка) за користуванням кредитом. 05 червня 2009 р. між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Генерального договору (надалі - Додаткова угода № 1). За умовами Додаткової угоди № 1 за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування ановлювалися такі відсоткові ставки: з 05.06.2009 р. по 31.05.2010 р. включно - 4,68% річних; з 01.06.2010 р. по 31.05.2015 р. включно - 17,36% річних; з 01.06.2015 р. - 15,25 % річних. 05 червня 2009 р. між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Генерального договору (надалі - Додаткова угода № 2). За умовами Додаткової угоди № 2 сторони домовились, що розмір плати за користування кожною з кредитних послуг не може перевищувати таких максимальних розмірів - 17,36% річних (базова процентна ставка) та 54,72% річних (підвищена процентна ставка). Для забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем-1 за Генеральним договором 05 травня 2009 р. між Позивачем та [PERSON] (надалі - Поручитель, Відповідач-2) було укладено Договір поруки № ВL4387-П1 (далі - Договір поруки). Згідно п. 1. Договору поруки, ст. 553 ЦК України - Поручитель зобов`язується перед Кредитором боржника відповідати за невиконання [PERSON] своїх юбов`язань за Генеральним договором, Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником, поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 23 лютого 2017 року позов залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 31 березня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 30 серпня 2017 року справу прийнято до провадження судді Величко Т.О. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 13 березня 2018 року позов залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 06 квітня 2018 року продовжено розгляд справи. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 28 серпня 2018 року зупинено провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суд м. Києва від 30 листопада 2018 року продовжено розгляд справи. Представник Позивача у судове засідання з`явився, позов підтримав та просив задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував, просив суд закрити провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] , в зв"яку із його смертю, який був поручителем за кредитним договром, та у цьому випадку не допускається правонаступництво. Суд своїю ухвалою від 30.11.2018 року провадження у справі в частині позовних вимог до поручителя- закрив. Судом встановлено, щоміж ПАТ «Універсал Банк» (далі - Банк, Позивач) та [PERSON] (дані - Позичальник , Відповідач-1) 09 червня 2008 р. було укладено Генеральний договір про надання кредитних коштів № BL 4387 (надалі - Генеральний договір). Відповідно до умов Генерального договору Банк зобов`язався надавати Позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 290000,00 (двісті дев`яносто тисяч) доларів США. Позичальник зобов`язався виконати свої зобов`язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за Генеральним договором не пізніше 01 червня 2028 р. Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах Генерального договору оформлюється додатковою угодою до Генерального договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною Генерального договору (п. 1.1.1. Генерального договору). Судом встановлено, що 09 червня 2008 р. між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду №BL4387/K-1 до Генерального договору (надалі - Додаткова угода). Відповідно де додаткової угоди Відповідачеві-1 було надано кредит у сумі 290 000,00 (двісті дев`яносто сяч) доларів США строком користування 180 місяців, зі сплатою 14,00% річних (базова процентна ставка) та 28% річних (підвищена процентна ставка) за користуванням кредитом. 05 червня 2009 р. між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Генерального договору (надалі - Додаткова угода № 1). За умовами Додаткової угоди № 1 за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування ановлювалися такі відсоткові ставки: з 05.06.2009 р. по 31.05.2010 р. включно - 4,68% річних; з 01.06.2010 р. по 31.05.2015 р. включно - 17,36% річних; з 01.06.2015 р. - 15,25 % річних. судом встановлено, що 05 червня 2009 р. між Позивачем та Відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Генерального договору (надалі - Додаткова угода № 2). За умовами Додаткової угоди № 2 сторони домовились, що розмір плати за користування кожною з кредитних послуг не може перевищувати таких максимальних розмірів - 17,36% річних (базова процентна ставка) та 54,72% річних (підвищена процентна ставка). Відповідно до ст. 10 ЦПУ України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.3. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.2. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що у якості доказу про розмір заборованості за вищевказаним кредитним договором та додатковими угодами , позивач надав розрахунок заборгованості ( а.с.6-8), за період 09.06.2008 року по 01.01.2017 року з якого вбачається, що загальний розмір заборговіаності складає: 77 662,27 доларів США- заборгованість по тілу кредиту; 297 309,10 доларів США - построчена заборгованість по відсотках; 66 642,43 доларів США-заборгованість по підвищеним відсоткам, всього по договру станом на 24.01.2017т року - 648 953,56 доларів США. В той же час у пощовній заяві позивач вказує, що позивачем було нараховано позичальнику заборговіаність по відсотках в сумі 129 683,23 доларів США, та не вказує за який період нарахована така сума, згідно розрахунку заборгованості, та вказує, що позивач вважає за необхідне стґягнути з відповідача відсотки в сумі 62000,00 доларів СЩС ( а.с.3), також не посилається на пункт Договору, яким передбачено стягення таких відсотків, період за який стягуться таки відсотки, вид відсотків (відсотки або підвищені відсотки). Також суд вважає, що розрахунок заборгованості ( а.с.6-8), не є первинним бухгалтерським документом, не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерсткимй облік". А тому суд двійшов висновку, що позов позивачем не доведений належними, допустимим та достатнімі доказами, а також не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 82 ЦПК України та задоволенню не підлягає. Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed