Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 28.04.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області та стягувати з відповідача, як батька їхнього сина, [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 1400,00 грн. щомісячно і до досягнення ним повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та сім'ю, які призвели до того, що вони втратили почуття взаємної любові, поваги та взаєморозуміння. Проживають окремо вже більше року, не підтримують подружніх стосунків з лютого 2016 року, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально. Спору щодо проживання дитини між сторонами не має. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали заяву про уточнення позовних вимог в якій заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину зменшили з 1400,00 гривень до 1200,00 гривень, а також просили розгляд справи проводити без їх участі, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду не зявився, повідомлений належно, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань по суті позову не подав. Вивчивши письмові матеріали справи, пояснення сторін, суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 28.04.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Сім'я фактично розпалася, і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Від цього шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач, проживаючи окремо, будучи працездатним та отримуючи дохід, ухиляється від виконання обовязку по утриманню дитини, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище, оскільки дитина потребує значних витрат на її утримання. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом не здобуто, а сторонами не надано доказів про розмір одержуваного доходу відповідача по справі. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обовязку сплачувати аліменти в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.07.2017 року та до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved