Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на наступне. Восени 2012 року вона познайомилась із [PERSON] . Він разом з її зятем [PERSON] працював на Центральному ринку міста Нікополя. [PERSON] неодноразово бував у них вдома, допомагав зятю у дворі. Часто залишався за їх родинним столом на свята. Вони багато спілкувались та, оскільки вони майже одного віку, їм було цікаво один з одним. На той момент вони обидва вже довгий час були самотні, її чоловік [PERSON] помер [INFO] , шлюб [PERSON] був розірваний ще у 1973 році. На її день народження, [INFO] , вони з [PERSON] вирішили жити разом, це було їх спільне рішення, кожному з них була потрібна підтримка та допомога, її родина це прийняла позитивно. Наступного дня [PERSON] переїхав до неї у будинок. Хоча в нього була своя квартира, вони вирішили, що у неї їм буде краще. Зі слів [PERSON] , в нього від першого шлюбу був син [PERSON] , який разом з матір`ю після розірвання шлюбу у 1973 році виїхав в інше місто в Крим. Достеменно його місце проживання їй невідоме. Проживши все життя без дружини та дітей, [PERSON] з радістю приймав участь у вихованні та догляді за її онуками, коли вони приходили до них у гості. З початку їх спільного життя вони мали спільний бюджет, вели разом господарство, за спільні гроші робили необхідні покупки, купували харчі, предмети домашньої обстановки, побутової техніки, сплачували комунальні послуги, робили ремонт у домі та його квартирі. У 2018 році [PERSON] подарував їй її мрію - путівку до Турції, але полетіти вона не змогла через хворобу. Тому було прийнято рішення, що замість неї полетить її зять - [PERSON] , з яким вони добре товаришували. [INFO] [PERSON] помер. Всі витрати з поховання вона взяла на себе, її зять [PERSON] , маючи власний автомобіль, возив її та оформлював документи. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з: квартири [ADDRESS] . У визначений законодавством шестимісячний строк вона звернулась до приватного нотаріуса Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини, однак, своєю постановою нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не надала документів, які підтверджують родинний зв`язок між нею та [PERSON] . Син померлого [PERSON] - [PERSON] - до нотаріуса не звертався, на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем та не був з ним зареєстрований, його речей в квартирі немає, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів він не приймав. Саме тому вимушена звернутися до суду. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У відповідності з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Вона вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки з 2014 року, тобто більше 6 років, проживала із спадкодавцем - [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, але як чоловік із жінкою, мала з ним спільний бюджет, взаємні права та обов`язки як подружжя. За таких обставин звернулась до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без своєї участі, покладаючись на розсуд суду (а.с.60). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У відповідності з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено в судовому засіданні, восени 2012 року позивачка по справі [PERSON] познайомилась із [PERSON] . який разом з її зятем [PERSON] працював на Центральному ринку міста Нікополя. 29 січня 2014 року позивачка з [PERSON] вирішили проживати разом однією сім`єю. 30 січня 2014 року [PERSON] переїхав до позивачки в будинок, хоча залишався зареєстрованим у своїй власній квартирі [ADDRESS] (а.с.10). З початку спільного життя позивачка з [PERSON] мали спільний бюджет, вели разом господарство, за спільні гроші робили необхідні покупки (купували харчі, предмети домашньої обстановки та побутової техніки, сплачували комунальні послуги, робили ремонт у домі та квартирі спадкодавця) (а.с.14). [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). Всі витрати з поховання позивачка взяла на себе. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з: квартири [ADDRESS] (а.с.74-75). У визначений законодавством шестимісячний строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини, однак, своєю постановою нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не надала документів, які підтверджують родинний зв`язок між нею та [PERSON] (а.с.12). Син померлого [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] - до нотаріуса не звертався, на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем та не був з ним зареєстрований, його речі в спадковій квартирі відсутні, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних платежів він не приймав. Позивачка вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки з 2014 року, тобто більше 6 років, проживала із спадкодавцем - [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він - зять позивачки. З нині покійним [PERSON] вони познайомились на ринку - торгували в одному павільйоні. Здружились. В 2012 році на 40 річчя дружини запросили його до себе в гості. Там він познайомився з тещею і почав з нею спілкуватись більш дружньо. В 2014 році на дні народження у тещі вони повідомили їх, що вирішили проживати разом. Проживали вони в тещі в будинку, там сад, город, господарство. [PERSON] розповідав йому, що розвівся з дружиною ще коли син не ходив до школи, десь в 70-х роках. Більше ні з дружиною, ні з сином не спілкувався. Знає, що вони поїхали кудись в Крим. Але де проживали і проживають, не знав. Коли [PERSON] помер, теща взяла на себе всі витрати по похованню, поминках тощо. Він, маючи власну машину, возив тещу для оформлення похорон. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона - донька позивачки. З [PERSON] вона знайома з 2008 року, він працював в одному павільйоні з її чоловіком на ринку. В 2012 році вона запросила його до себе на ювілей. При чому, з [PERSON] вони народились в один день. Там він познайомився з її мамою і став з нею спілкуватись. Разом з мамою [PERSON] став проживати в її будинку в січні 2014 року, на другий день після маминого Дня народження. Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Він їм теж подобався. Коли [PERSON] помер, похорон оформлювали вони з чоловіком, бо в них є машина, а мама взяла на себе всі витрати по похованню. Знає, що, крім мами, на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , ніхто не претендує. Зі своєю колишньою дружиною він розлучився ще в 70-х роках і більше з нею не спілкувався, інших шлюбів теж не мав. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved