Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання недійсним договору дарування житлового будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 29.11.2017 року, посвідчений Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Леськів Г.М., зареєстрований в реєстрі за №2202. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачі є подружжям, яке разом з малолітніми дітьми проживає у житловому будинку по [ADDRESS], позивач [PERSON] проживає у такому з 1986 року, зареєстрований з 1996 року, позивач [PERSON] після одруження 28.05.2011 року теж проживає у даному будинку, їх діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з часу народження проживають з ними. До 29.11.2017 року власником житлового будинку була мати [PERSON] - [PERSON], яка уклала з [PERSON] (сестрою позивача [PERSON].) договір дарування будинку [ADDRESS], який був посвідчений Приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М., за умовами якого дарувальник [PERSON] безоплатно передала вищевказаний житловий будинок, якій такий належав на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 25.11.1987 року Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської згідно з рішенням виконкому Пустомитівської районної ради Львівської області від 20.11.1987 року за № 520 та зареєстрованого 25.11.1987 року у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 256, у власність обдарованій [PERSON] На момент укладення договору у будинку були зареєстровані та проживали малолітні діти [PERSON], [PERSON] На початку 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні будинком та виселення позивачів з їх малолітніми дітьми. Розпорядження першого заступника голови Пустомитівської районної державної адміністрації №825 від 02.11.2017 року [PERSON] було надано дозвіл на укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2429 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] право користування якими мають малолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] та зазначено про те, що особисті житлові, майнові права та інтереси дітей підлягають захисту відповідно до чинного законодавства. Оспорюваний договір дарування порушує права малолітніх дітей на проживання в сім'ї з обома батьками, а тому просять визнати такий недійсним. Ухвалою суду від 22.05.2018 року відкрито провадження у справі. 20.07.2018 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву. 03.08.2018 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала письмові пояснення по справі. Протокольною ухвалою від 24.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні 24.09.2018 року позовні вимоги заперечили та пояснили, що жодних підстав для визнання недійсним оспорюваного договору дарування стороною позивача не наведено. Зміст оскаржуваного договору дарування не суперечить жодному нормативно - правовому акту, не суперечить інтересам держави і суспільства, чи його моральним засадам. Особи, які уклали договір дарування [PERSON] та [PERSON] на момент укладення договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Обсяг дієздатності сторін договору було перевірено нотаріусом, який і посвідчив відповідний договір. Підписуючи договір дарування відповідачі [PERSON] та [PERSON] діяли вільно. Волевиявлення сторін було перевірено нотаріусом, який і посвідчив відповідний договір, жодна зі сторін договору не заявила про те, що укладення правочину суперечило її волі, не оскаржила укладений між ними договір дарування. Договір дарування укладено у формі встановленій законом: в письмовій формі та посвідчено нотаріусом. Перед укладенням договору одержано дозвіл (висновок) органу опіки та піклування на його укладення. Оспорюваний договір дарування був вчинений з метою настання правових наслідків: обдарована відповідач [PERSON] оформила за собою право власності на житловий будинок та має намір користуватися усіма правами власника на будинок. Крім того зазначили, що права дітей ніхто не порушує. Позивач [PERSON] проживає у будинку без правових підстав, оскільки зареєстрована в іншому населеному пункті та останні кілька років хотіла вижити відповідача [PERSON] з дому, який остання побудувала та була власником. Позивачі били та погрожували відповідачам. Внаслідок їх аморальної поведінки відповідач [PERSON] змушена була покинути дім, в якому прожила усе життя і переїхати до доньки - відповідача [PERSON], однак позивач [PERSON] 17.12.2017 року побив відповідачів у домі відповідача [PERSON] В судове засідання 28.11.2018 року відповідач [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області у вирішенні позовних вимог поклався на розсуд суду, зазначивши, що оспорюваним правочином права малолітніх дітей позивачів не порушуються. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та прохання відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивачів, відповідача [PERSON] та її представника, третьої особи, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов"язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29.11.2017 року відповідачі уклали договір дарування житлового будинку, згідно якого [PERSON] (дарувальник) безоплатно передала у власність відповідача [PERSON] (обдаровувана) належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. Вищевказаний житловий будинок знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,2429 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Житловий будинок складається з п'яти житлових кімнат та кухні. Загальна площа житлового будинку становить 188,1 кв.м, житлова площа житлового будинку становить 80,7 кв.м. Вищевказаний житловий будинок належав дарувальнику на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 25.11.1987 року Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області згідно з рішенням виконкому Пустомитівської районної ради Львівської області вд 20.11.1987 року за №520 та зареєстрованого 25.11.1987 року у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації та записаного в реєстрову книгу №1 за реєстровим №256. Договір було укладено за згодою [PERSON], який зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леськів Г.М. та зареєстровано в реєстрі за №2202. Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 29.11.2017 року [PERSON] зареєстрована власником будинку [ADDRESS] Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частина 1 ст. 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд; частина друга цієї ж статі вказує на те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Такою юридичною дією, шо передбачена главою 55 ЦК України, є договір дарування. Відповідно до ч.1 ст.717, ч.2 ст.719, ч.1 ст.722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приписами ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є правочином. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст.204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ст.203 вказаного Кодексу. Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стороною позивача не наведено жодного факту, який би свідчив про порушення вимог ст. 203 ЦК України. Посилання сторони позивача на порушення прав малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки як вбачається з розпорядження Пустомитівського районної державної адміністрації №825 від 02.11.2017 року питання надання [PERSON], дозволу на укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, право користування якими мають малолітні діти, було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 01.11.2017 року з врахуванням якого відповідачу [PERSON] надано дозвіл на укладення договору дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2429 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які розташовані за адресою [ADDRESS], [PERSON], право користування якими мають малолітні діти [PERSON] та [PERSON] Статтями 79, 80, 81 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову не знайшли свого правового обгрунтування в ході розгляду даної справи. Із наведеного слідує, що заявлені позивачами позовні вимоги не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачами стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed