Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: - визначити місце проживання їхніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO],- разом з нею; - визначити спосіб участі батька у вихованні їхніх доньок, а саме: встановити наступний час та місце їхнього спілкування: а) першу п'ятницю та третю суботу кожного місяця з 15-00 до 19-00 години, без присутності матері, за попереднім письмовим узгодженням місця зустрічі та без вивезення з м. Балта Одеської області; б) в період шкільних канікул,- не більше двох тижнів за місцем проживання батька, за попередньою письмовою згодою матері, а також повідомленням матері не менш як за тиждень про наміри спільного відпочинку батька з дітьми в період канікул. Відносно позовної вимоги про збільшення розміру аліментів,- позивач вказала, що оскільки відповідач добровільно не допомагав утримувати їхніх дітей, які проживали біля неї, тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, та відповідно до рішення Балтського районного суду від 2 жовтня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньок: [PERSON] та [PERSON] 700 гривень на обох в твердій грошовій сумі, але оскільки відповідач несвоєчасно сплачував аліменти, то утворилася заборгованість, в зв'язку з чим вона просила в позовній заяві стягнути заборгованість та пеню за несвоєчасну сплату аліментів, а також збільшити розмір аліментів із 700 гривень до 1000 гривень,- але в судовому засіданні зменшила позовні вимоги, відмовившись від стягнення заборгованості та пені. Крім того, заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 10 серпня 2003 року вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції за актовим записом №759. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2011 року,- шлюб між ними розірвано, та позивач став проживати окремо від відповідача разом з двома дітьми, на момент розірвання шлюбу спору відносно місця проживання дітей не було, в рішенні вказано, що діти залишаються з матір'ю. Вона не перешкоджаючи відповідачу у спілкуванні з дітьми, останній дозволяв собі регулярно, без повідомлення та дозволу позивача, т.т. матері, забирати старшу доньку [PERSON], крім того, під час навчального процесу, вимикаючи при цьому її мобільний телефон,- що не давало можливості зв'язуватися із дитиною, та вважає, що він негативно впливав на неї, та її психоемоційний стан. Меншою донькою [PERSON],- навпаки, зовсім не цікавиться, що на думку позивача свідчить про ненормальне відношення до своїх дітей, який виділяє тільки одну дитину. Також позивач вказує, що поведінка відповідача по відношенню до неї та дітей характеризується грубістю, неврівноваженістю, схильний до невиправданої агресії, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. 17 січня 2014 року, після четвертого уроку, бабуся [PERSON] забрала з Балтської ЗОШ I-III ступенів № 3-колегіум доньку [PERSON] без повідомлення матері, та вивезла в м. Одесу, де до цього часу вона проживає разом з батьком, а також бабусею та дідусем. З цього приводу, вона 18 січня 2014 року звернулася з відповідною заявою до Балтського РОВД, та відповідно є висновок Балтського РОВД Одеської області від 21 січня 2014 року. Також позивач вказує, що у неї є власне житло, вона позитивно характеризується, на даний час не працює тільки по причині що представництво «Берлін-Хемі АГ» в Україні де вона працювала,- шукає можливості відкриття представництва в даному регіоні, т.т. за місцем її теперішнього проживання, де вона має продовжити роботу, проживає в достатку, що їхні обидві доньки психоемоційно прив'язані одна до одної, крім того, у [PERSON] скоро настане період статевої зрілості, та всі пояснення до цього повинна доньці надавати мати, вона не має наміру перешкоджати батьку в участі виховання дітей, та цього не робила,- тому і він, і його батьки забирали доньку до себе, і відповідно спілкувалися, хоча їй перешкоджають навіть у спілкуванні з донькою [PERSON], після того, як її забрали. Відповідач позов визнав частково, а саме: вважає, що донька [PERSON], оскільки бажає проживати разом з ним, тому просить суд визначити місце її проживання відповідно до волі дитини, залишивши доньку [PERSON] проживати разом з матір'ю, визначивши спосіб участі у вихованні відповідно його та матері, але конкретно встановити дні, години і т.т. без попередньої згоди матері, як та вказує в позовній заяві, оскільки це в майбутньому може унеможливити виконання рішення суду з цього приводу. Відносно аліментів, враховуючи, що з матір'ю залишається проживати молодша донька, тому вважає, що аліменти необхідно стягнути тільки на утримання доньки [PERSON], крім того, вважає, що підстав для збільшення їх розміру немає, але не заперечує, що вони повинні бути не менше мінімальних, відповідно до вимог закону, та просить встановити спосіб не в твердій грошовій сумі, а в дольовому порядку, оскільки в нього є постійне місце роботи. Відносно вимоги відповідача встановити спосіб стягнення аліментів не в твердій грошовій сумі, а в дольовому порядку, - позивач також погодилась. Крім того, відповідач пояснив, що дійсно після розлучення їхні діти проживали разом з матір'ю, він приймав участь в їх вихованні, зустрічаючись з ними, старша донька бувала за його місцем проживання в м. Одеса, та останній раз під час зимних канікул повернулась до матері запізнившись на один день, з приводу чого пропустила навчання в школі, та з приводу чого мати «застосувала до неї фізичне насильство», а донька [PERSON] зателефонувала бабусі, т.т. матері відповідача - [PERSON], яка забрала внучку та привезла в м. Одеса, де вона і проживає до теперішнього часу в належних умовах. Також пояснив, що на даний час донька навчається в Одеські ЗОШ № 103, позитивно характеризується, відвідує спортивну аеробіку, проживає в окремій кімнаті, в неї є власний ПК, та хоче проживати в майбутньому з ним, про що письмово надала заяву (а.с.102,136). Він проживає разом зі своїми батьками в квартирі, 1/4 якої належить йому на праві власності, має постійне місце роботи, позитивно характеризується, його батьки, т.т. дідусь та бабуся також приймають участь у вихованні [PERSON], він не перешкоджає участі матері в її вихованні. Третя особа по справі,- Балтська РДА, як орган опіки та піклування,- вважає, що обидві дитини повинні проживати разом з матір'ю, докладні мотиви виклали в наданому висновку (а.с. 126,192,193). В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи: Сторони з 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а 22 листопада 2011 року ,- шлюб між ними розірвано, та позивач став проживати окремо від відповідача разом з двома дітьми, на момент розірвання шлюбу спору відносно місця проживання дітей не було, в рішенні вказано, що діти залишаються з матір'ю ( а.с. 11,12,13); Сторони живуть в достатку, позитивно характеризуються, мають власне житло, створені належні умови проживання для дітей у кожного, достатньо приділяють уваги доньці [PERSON], коли вона відповідно проживала в матері, та під час проживання в батька, [PERSON] добре навчається, позитивно характеризується, займалася додатково в позашкільний час, як і в матері, так і в батька, про що свідчать надані суду відповідні письмові докази (а.с.19,20-23,39,74,81,87,88,100,115,149,159,160), але разом з тим встановлено, що відповідач відповідно до відомостей (а.с. 162,163) неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а також за злісну непокору працівника міліції, та за ст. 44 ч.1 КпАП України, т.т. за незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах, що підтвердив в судовому засіданні особисто, та надав довідку, що він на наркообліку не знаходиться (а.с.137),- суд враховує ці відомості тільки як характеризуючи дані. Також в судовому засіданні знайшла підтвердження обставина, що мати відповідача, т.т. бабуся, без дозволу матері забрала зі школи [PERSON], але за проханням останньої та батька, і вивезла в м. Одесу, що підтвердили в судовому засіданні сторони, та з приводу чого Балтський РВ ГУМВС України в Одеській області здійснював перевірку, і в матеріалах справи міститься висновок від 21 січня 2014 року (а.с.47,48 ), за результатами якого було винесено подання до районних відділів освіти Балтської РДА та Малиновської РДА м. Одеси про вжиття невідкладних заходів про повернення малолітньої [PERSON] до навчального процесу, а також клопотання до Малиновського МВ ГУ МВС України в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ст.184 КпАП України. Відповідно до ствердження доньки [PERSON], яка вказує, що вона на один день приїхала від бабусі пізніше та відповідно пропустила навчання, а мати до неї за це застосувала «фізичне насилля», та на деякий час заборонила користуватися планшетом та мобільним телефоном, - суд вважає ствердження в частині застосування фізичного насилля не відповідає дійсності, оскільки мати цей факт заперечує, та відповідно до судово-медичного огляду, який відбувся на п'ятий день після «застосування фізичного насилля» в рамках кримінального провадження за ст. 125 ч.1 КК України, відкритого за заявою відповідача та закритого за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.143-146),- у [PERSON] ніяких слідів не виявлено, крім того, враховуючи, що ініціатором звернення про застосування фізичного насилля був батько, який зацікавлений щоб донька [PERSON] залишилася у нього. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт, що батько чинить перешкоди спілкуванню [PERSON] з матір'ю, оскільки ввесь час відколи донька знаходиться у батька, він не надає можливості поспілкуватися матері з донькою, а коли мати приїхала до школи, то і там була перешкода, хоча батько мотивує це тим, начебто мати хотіла силою забрати доньку, крім того, в судове засідання доньку привіз дідусь - [PERSON], який був допитаний в якості свідка, який в присутності суду не надав можливості поспілкуватись матері із донькою, що суперечить положенню ст. 153 СК України, переходив під час спілкування із судом на підвищений тон, та пояснив, що для них слово внучки-закон,- на підставі чого, суд приходить до висновку про можливий негативний вплив на [PERSON], а саме у спосіб вседозволеності. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Досліджуючи висновки Балтської та Малиновської РДА (134,135,126,192,193) про визначення місця проживання малолітніх: [PERSON] та [PERSON], які надані відповідно за місцем проживання матері та батька, та в яких містяться протилежні висновки,- суд виходить з положень ст. 19 п.6 СК України, відповідно до якого суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Досліджуючи висновок спеціаліста Одеського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді від 11 лютого 2014 року (а.с.83,84), наданий за заявою відповідача, суд констатує рекомендацію викладену у висновку, а саме, що найперше необхідно визначити місце проживання дитини. Відповідно до ст. 7 п. 8, 9 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, але виняткових обставин щодо матері в судовому засіданні не встановлено. Крім того, суд констатує, що матеріальні переваги одного з батьків, проживання його у великому місті самі по собі не мають вирішального значення, та навпаки, велике значення для формування психічного здоров'я дитини, має значення наявності поруч сестри як товариша, стосунки які склалися між самими дітьми, взаємна прив'язаність дітей, пріоритетна потреба дівчинки у проживанні з матір'ю, наявності часу на виховання дитини, наявність у батьків моральних якостей необхідних для виховання дітей. Відповідно до п. 18 ПВС України № 11 від 21.12.2007 року, « при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.» В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що бажає проживати разом з батьком, але враховуючи вищенаведені роз'яснення ПВС України, та констатуючи, що десятирічна дитина - це уже багатознаюча особа, яка має свої ціннісні орієнтири, з якими дорослим належить рахуватися, але вона ще не настільки самостійна, щоб приймати одноосібні рішення, та враховуючи можливості матері шляхом заохочення та любові домогтися порозуміння з дитиною,- суд в даному випадку не погоджується з бажанням дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведені та встановлені в судовому засіданні обставини справи, надані та досліджені в судовому засіданні письмові докази, пояснення сторін, свідків, проаналізувавши всі матеріали справи, та доводи суду, а також законодавство,

Outcome: partial