Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частину спільно набутого під час шлюбу майна, що складається з житлового будинку [ADDRESS], житлового будинку [ADDRESS] та земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Позивач подала до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності та уточнила заявлені вимоги, а саме просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], що на її думку відповідає ? частині спільного майна подружжя, за нею та їх з відповідачем спільною донькою [PERSON], яка є третьою особою у справі, а також визнати за ними право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд у відповідності до належної ї частки у праві спільної власності подружжя. Відповідач в заяві, поданій до суду про можливість розгляду справи за його відсутності, уточненні вимоги позивачки визнав та просив задовольнити, оскільки, на його думку, поділ спільно нажитого під час шлюбу майна з урахуванням інтересів дітей відповідає як їх інтересам так і інтересам останніх, а також не порушує жодних прав. Проти визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована під ним, не заперечує. Треті особи подали заяви про можливість слухання справи за їх відсутності, проти задоволення вимог не заперечували. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положення ч.1 ст.316, ч.1 ст. 317, ст. 318, ч.1, 3, 6, 7 ст.319, 325, 328, 334, Глави 26, 379, 383, 386, 391 ЦК України та ст.ст.60, 61 СК України визнають право спільної сумісної власності подружжя на майно, яке нажите ними у шлюбі. У відповідності до положень п.п.23 і 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Згідно до положень ст. 70 СК України, при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду положень ч.1 ст.173 СК України вбачається, що батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Відповідно до положень ст.175 СК, майно, набуте батьками і дітьми за рахунок спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Положеннями ст.177 СК України встановлені умови управління батьками майном своїх дітей. Як вбачається із матеріалів справи, сторони у справі, починаючи з 7 листопада 1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх дітей - третіх осіб у справі. За свідоцтвом про право власності на житло, виданим за розпорядженням Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації 29.08.1997 року № 3480, сторонам, в тому числі і треті особам у справі, на праві приватної власності в рівних частинах, належить житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Глевахівської селищної ради 6-ого скликання Васильківського району Київської області № 767-22-УІ від 15.08.2013 року, позивачці та третій особі [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0385 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд в [ADDRESS]. Згідно технічних паспортів, інвентаризаційна справа № ЖБ - 0173 та № ЖБ -0172, садибний (індивідуальний) житловий будинок 2009 року побудови загальною площею 82,1 кв.м., житловою 35,5 кв.м., веранда, сарай, погріб, убиральна, ворота, та садибний (індивідуальний) житловий будинок 1986 року побудови загальною площею 73,8 кв.м., житловою - 42,4 кв.м., ганок та споруди, розташовані по [ADDRESS] та [ADDRESS], та набуті сторонами під час шлюбу. При цьому, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташована під житловими будинками та призначена для їх обслуговування перебуває у спільному володінні подружжя, а саме загальна площа земельної ділянка, розташованої по [ADDRESS] становить 359 кв.м.; загальна площа земельної ділянка, розташованої по [ADDRESS] становить 385 кв.м. У відповідності до положень Пленуму Верховного Суду України Постанови №14 від 18 грудня 2009 року, за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняти його судом. Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази набуття вищевказаного майна сторонами під час шлюбу, обсяг якого встановлений судом і відповідає дійсним обставинам справи, його перебування у власності подружжя, визнання відповідачем вимог позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, таке визнання може бути прийнято судом. На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 173, 175, 177 СК України,

Outcome: approved