Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь залишок суми боргу за договором позики у розмірі 25900,00 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, та 3% річних від суми боргу у розмірі 2573,67 грн., а всього - 28473,67 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти на загальну суму 4300 доларів США, у тому числі: за розпискою від 04.07.2010р. - у сумі 1500 доларів США зі строком повернення до 01.07.2011р., за розпискою від 12.08.2010р. - у сумі 2000 доларів США зі строком повернення до 01.07.2011р., за розпискою від 01.09.2010р. - у сумі 800 доларів США зі строком повернення до 01.08.2010р. Відповідач повертав позивачу борг частинами. На момент подання позову залишок боргу відповідача перед позивачем становить 2000 доларів США. Також позивач вважає, що окрім непогашеної суми боргу відповідач має сплатити йому 3% річних від простроченого грошового зобов'язання, що станом на 23.10.2014р. складає 2573,67 грн. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позов та підтвердили фактичні обставини, які в ньому викладені. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що насправді він не отримував від позивача грошових коштів, а вищевказані розписки писав на прохання [PERSON], яка запевнила його, що ці розписки необхідні для переконання потенційного позикодавця надати їй позику, але відповідного договору укладено так і не було. Крім того, представник відповідача просив суд застосувати позовну давність у даному цивільно-правовому спорі, оскільки позивачем було пропущено строк для звернення до суду з цим позовом. Так, згідно з розписками строк для звернення до суду сплив 30.06.2014р. та 31.07.2014р. відповідно. Вислухавши представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з розпискою від 04.07.2010р. (копія якої міститься в матеріалах справи, а оригінал було надано суду представником позивача для огляду в судовому засіданні) [PERSON] отримав у позику у [PERSON] 1500 (одну тисячу п'ятсот) доларів США та зобов'язується повернути цю суму до 01 липня 2011 року (а.с.7). Відповідно до розписки від 12.08.2010р. (копія якої міститься в матеріалах справи, а оригінал було надано суду представником позивача для огляду в судовому засіданні) [PERSON] отримав у позику у [PERSON] 2000 (дві тисячі) доларів США та зобов'язується повернути цю суму до 01 липня 2011 року (а.с.5). Згідно з розпискою від 01.09.2010р. (копія якої міститься в матеріалах справи, а оригінал було надано суду представником позивача для огляду в судовому засіданні) [PERSON] взяв у позику у [PERSON] 800 (вісімсот) доларів США та зобов'язується повернути цю суму до 01 серпня 2011 року (а.с.6). Згідно з Повідомленням Національного Банку України від 23.10.2014р. офіційний курс національної валюти до іноземної на 23.10.2014р. становив 1295,0488 грн. за 100 доларів США. Як зазначалося вище, відповідача підтвердила факт написання ним вищевказаних боргових розписок. Що стосується доводів сторони відповідача про невідповідність фактів, викладених у розписках, дійсності, то суду не надано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог. Так, статтею 509 Цивільного кодексу України визначено поняття зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст..524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні;сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні умови виконання зобов'язання встановлені у ст.526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України). Згідно зі ст.545 ЦПК України підтвердженням виконання зобов'язання боржником є видача кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Як виначено ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч.1, 2 ст.612 ЦК України). Згідно з положеннями ст.614 ЦК України тягар доказування відсутності вини (умислу або необережності), яка є підставою відповідальності за порушення зобов'язання, покладається на особу, що порушила зобов'язання. Статтею 629 ЦК України закріплено принцип обов'язковості договору для сторін. Одним з видів зобов"язання є договір позики, за умовами якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками(ст.1046 ЦК України). Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з положеннями ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст.1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Тобто в судовому засіданні було підтверджено ту обставину, що за вказаними розписками відповідач має перед позивачем заборгованість у розмірі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23.10.2014р. становить 25900,00 грн. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку суми 3% річних від простроченого відповідачем грошового зобов'язання, то за період з 02.07.2011р. по 23.10.2014р. (1209 днів) ця сума дорівнює 2573,67 грн. (25900 грн. х 1209 днів х 3% : 365 днів :100) (а.с.4). Так, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, то суд зазначає наступне. 27.06.2014р. позивач звернувся з аналогічним позовом до Комінтернівського районного суду м.Харкова, направивши її поштовим зв'язком. Але ухвалою судді вказаного суду від 18.09.2014р. позовна заява була повернута позивачу у зв'язку з непідсудністю справи цьому суду, оскільки відповідач має зареєстроване місце проживання у Червонозаводському районі м.Харкова (а.с.34-44, 9). Тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, для звернення з цим позовом не було пропущено позивачем.

Outcome: approved