Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач у лютому цього року звернувся в суд із позовом про стягнення з відповідача 2620 грн. 09 коп. заборгованості по заробітній платі, 18277 грн. 34 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 5000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 14.11.2012р. він працював на посаді контролера охорони у Державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» і 16.01.2013р. був звільнений з роботи за власним бажанням, проте у день звільнення відповідач не провів з ним розрахунку відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період листопад 2012 р.- січень 2013р. у розмірі 2620 грн. 09 коп., середній заробіток час затримки розрахунку за період з 17 січня 2013р. по 1 лютого 2014р. у розмірі 18277 грн. 34 коп. Внаслідок невиплати заробітної плати йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях викликаних рівнем життя його сім'ї та вжиттям додаткових заходів для його організації, яку він оцінив в 5000 грн. та просить стягнути цю суму з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та збільшили позовні вимоги, просять стягнути з відповідача 2714 грн. 90 коп. заборгованості по заробітній платі, 21321 грн. 61 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 5000 грн. моральної шкоди. Зазначили, що заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачено по даний час. Просять позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов визнав частково та зазначив, що дійсно перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі за листопад 2012р. - січень 2013р. у розмірі 2714 грн. 90 коп. На підприємстві існує значна заборгованість по заробітній платі, Франківським ВДВС ЛМУЮ відкрите зведене виконавче провадження з виконання виконавчих документів, протягом 2008 -2012 років на все майно і рахунки відповідача накладалися арешти, арешт останнього діючого рахунку підприємства проведений у травні 2012р., що унеможливило вчасну виплату заробітної плати працівникам, в тому числі і позивачу. У зв'язку з накладенням арешту на рахунки та примусовим списанням коштів, відповідач не мав можливості розпоряджатися коштами і виплатити позивачу у день звільнення всі належні йому суми від підприємства. З 2012 року підприємство перейшло на режим роботи один день в місяць. Вважає, що заборгованість перед позивачем утворилась не з вини відповідачА, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Просить позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, думку прокурора, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] з 14.11.2012р. працював на посаді контролера охорони у ДП „Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" і 16.01.2013р. був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України /а.с.5/. Згідно довідки про заборгованість № 115 від 03.03.2014 р., виданої ДП „Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" /а.с.30/, заборгованість підприємства перед [PERSON] по заробітній платі становить 2714 грн. 90 коп., в тому числі за листопад 2012р. - 726 грн., за грудень 2012р. - 1228 грн., за січень 2013р. -666,09 грн., за лютий 2013р. - 94,81 коп. Вказаний розмір заборгованості сторонами не оспорюється і на час розгляду справи у суді заборгованість відповідачем не сплачена. Також встановлено, що ДП „Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" перебуває у важкому фінансовому становищі, на підприємстві існує значна заборгованість по заробітній платі та інших обов'язкових платежах, Франківським ВДВС ЛМУЮ відкрите зведене виконавче провадження з виконання виконавчих документів, протягом 2008-2012 років державними виконавцями накладалися арешти на все майно і рахунки відповідача, які не знято по даний час. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Верховного Суду України № 6-15цс13 від 27 березня 2013 року). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, зокрема, передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. На підставі п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Ураховуючи викладене, суд вважає, що доводи представника відповідача про відсутність у відповідача, як у господарюючого суб'єкта, вільних грошових коштів для проведення з позивачем остаточного розрахунку, за встановлених обставин, не має юридичного значення та приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають до задоволення. Разом з тим, відповідач не представив суду доказів відсутності вини підприємства у невиплаті належних сум позивачу. Середньоденний заробіток позивача, згідно довідки №114 від 03.03.2014р., виданої ДП „Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут" /а.с.29/, становить 72 грн. 77 коп. У зв'язку з чим, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку / 293 дні/ становить 21321 грн. 61 коп. /293 дні х 72,77 грн./. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 2714 грн. 90 коп. заборгованості по заробітній платі та 21321 грн. 61 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку , а всього - 24 036 грн. 51 коп. з відрахуванням від цієї суми передбачених законодавством податків і зборів. Разом з тим, в судовому засіданні позивач не представив належних доказів на підтвердження позовних вимог в частині відшкодування 5000 грн. моральної шкоди, що була б йому спричинена саме невиплатою заробітної плати, а тому в цих вимогах слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial