Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

ТОВ ФК Рантьє звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z12.206.71124 від 29 серпня 2014 року, в якому просять стягнути на їх користь 49733,22 грн. заборгованості за цим Договором, посилаючись на неналежне виконання позичальником\~\~умов Договору та понесені судові витрати по сплаті судового збору 1378 грн., вказуючи на наступне. 29 серпня 2014 р. між ПАТ «Ідея Банк» (надалі Первинний кредитор) та відповідачем був укладений кредитний договір №Z12.206.71124 на суму 35000 грн., строком до 29 серпня 2019 року. В подальшому Первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаними кредитними договорами, а саме: - ТОВ "ФК Рантьє набуло право вимоги за вищевказаним Договором на підставі договору факторингу № 31/12-2 від 31 грудня 2015 року, що був укладений з ПАТ Ідея Банк. Відповідно до Додатку № 2 до Договору факторингу №31/12-2 від 31.12.2015 року ТОВ «ФК Рантьє набуло грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №Z12.206.71124 від 29 серпня 2014 року в сумі 49733,22 грн., яка складається з наступного: -33840,3 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; -15892,91 грн. заборгованість за відсотками; Оскільки в добровільному порядку відповідач суму боргу за Договором кредиту не сплачує, позивач і звернувся із зазначеним позовом до суду. Сторони про дату, час та місце судового засідання повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволені позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в заяві на адресу суду не заперечував проти такого вирішення справи. \~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 29 серпня 2014 р. між ПАТ «Ідея Банк» (надалі Первинний кредитор) та відповідачем був укладений кредитний договір №Z12.206.71124 на суму 35000 грн., строком до 29 серпня 2019 року зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами. В подальшому Первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаними кредитними договорами, а саме: - ТОВ «ФК Рантьє набуло право вимоги за вищевказаним Договором на підставі договору факторингу № 31/12-2 від 31 грудня 2015 року що був укладений з ПАТ Ідея Банк. Відповідно до Додатку № 2 до Договору факторингу № 31/12-2 від 31 грудня 2015 року ТОВ «ФК Рантьє набуло грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №Z12.206.71124 від 29 серпня 2014 року в сумі 49733,22 грн., яка складається з наступного: -33840,3 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; -15892,91 грн. заборгованість за відсотками; Отже ТОВ «ФК Рантьє є належним стягувачем боргу за Договором банківського кредиту №Z12.206.71124 від 29 серпня 2014 року укладеному між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк». Відповідно до ст.512 ЦК України підставами заміни кредитора у зобовязанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням ст.610 ЦК України. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу . Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором, що вбачається із наданих письмових доказів. В порушення умов Договору відповідач не виконав свої зобов'язання, отже заборгованість за кредитним Договором, яка виникла станом на 11 лютого 2016 року в сумі 49733,22 грн. підлягає стягненню із відповідача. Таким чином суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими сукупністю належних і допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58,59 ЦПК України, а тому вони і підлягають задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору 1378 грн.

Outcome: approved