Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що сторони 10.10.13 р. у судовому порядку розірвали укладений між ними шлюб. Від шлюбу сторони мають одну спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач інших утриманців не має, інформацією про те, чи останній працює, вона не володіє. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вищезазначеної неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, починаючи з вересня 2013 р.. Просить також стягнути з відповідача судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що їй не відоме місце праці відповідача та розмір його доходів. Вона 06.09.13 р. зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, однак, вирішила просити суд її позов залишити без розгляду. А тому тепер просить стягнути аліменти за минулий час - з 06.09.13 р.. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі, зокрема, зайво сплачений нею судовий збір. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності відповідача, з постановленням судового рішення відповідно до положень ст. ст. 224 - 228 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. Як вбачається з пояснень позивача та стверджується копією виписки з рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської обл. від 10.10.13 р., шлюб, що був укладений між сторонами та зареєстрований 07.08.09 р. за а/записом № 4 відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської обл., було розірвано в судовому порядку. Як стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.02.10 р., виданого відділом рацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської обл., сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], а не [PERSON], як про це стверджувала у своїй позовній заяв позивач, [INFO]. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим передбаченого законодаством - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Враховуючи те, що позивач має на утриманні спільну неповнолітню дитину сторін, відповідач добровільно коштів на її утримання не надає, в даний час відомості про те, чи він працює, чи є працездатним, чим має доход, інших утриманців тощо, у розпорядженні суду немає, позивач такими відомостями не володіє, слід визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак, у меншому розмірі, ніж той, про який просить позивач, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавчо. Крім того, вимога позивача про стягнення аліментів з вересня 2013 р., не ґрунтується на чинному законодавстві, так як, згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивач пред»явила позов 02.12.13 р. (а. с. 2). Вона не надала суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, з вересня 2013 р.. Пояснення позивача в тій частині, що 06.09.13 р. вона вже зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів, однак, вирішила залишити позов без розгляду, вчинивши так на власний розсуд, так як відповідач не мав реєстрації свого місця проживання, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, зокрема, з вересня 2013 р.. Так, в даний час відповідач у розглядуваній справі також вважається особою, що не має реєстрації місця свого проживання. А тому в цій частині у позові слід також відмовити, присудивши аліменти від дня пред»явлення розглядуваного позову - 02.12.13 р.. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на доход держави, а не на користь позивача, так як позивач хоча, дійсно, понесла вказані судові витрати у справі, сплативши судовий збір при зверненні з позовною заявою до суду, однак, вона так вчинила на власний розсуд, сплативши зайво судовий збір, не дивлячись на те, що чинне законодавство передбачає, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору. Однак, суд вважає за справедливе покласти на відповідача ті судові витрати, що понесла позивач і які пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розглядуваній справі, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 120 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: partial