Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивачка є рідною бабкою своїх двох внуків, [PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO], які народилися від цивільного шлюбу її рідної дочки [PERSON] та [PERSON] - відповідачів по справі. Відповідачка- рідна донька позивачки залишила своїх дітей без нагляду, поїхала в невідомому напрямку і місце її знаходження не відомо. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що на даний момент її внуки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з нею, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Виноградівської міської ради за №4866, багато років позивачка утримує своїх внуків, оскільки їх батьки- відповідачі повністю перестали цікавитися долею своїх дітей, і з того часу всі обов'язки по вихованню внуків були покладені тільки на позивачку, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Виноградівської міської ради. Відповідачі по справі - батьки дітей від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей ухиляються, дітей матеріально не підтримують та їх життям не цікавляться і вже роки не бачились зі своїми дітьми, утримуванням та опікуванням дітей дома займається позивачка, оскільки мати дітей покинувши їх, поїхала в невідомому напрямку і про її знаходження нічого не відомо. Батько дітей хоч і проживає в Виноградівському районі, однак власні діти його не цікавлять. На підставі наведеного позивачка вважає, що відповідачі злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], ні матеріально ні морально їх не підтримують, їхнім життям та здоров'ям абсолютно не цікавиться, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідачі є працездатними, фізично здоровими людьми, інших непрацездатних осіб чи утриманців, крім спільних дітей у них не має, а тому позивачка просить суд стягувати з відповідачів аліменти щомісяця на утримання внуків, та дітей Відповідачів - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 800 грн. на дитину щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення внуками повноліття. В судове засідання представник позивача не з»явився, проте подав до суду письмову заяву від 15.03.2018р., в які свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначенні в позовній заяві та просила суд їх задоволити, а справу розглянути у її відсутності. Представник зацікавленої особи- Органу опіки та піклування Виноградівської РДА в судове засідання також не з»явилась, проте подала до суду заяву від 13.03.2018р., в якій підтримала позовні вимоги позивача, зокрема, просила суд взяти до уваги їх Висновок №03-19/320 від 30.01.2018р. про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, а також просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачі в судове засідання по справі повторно не з'явилися з невідомих для суду причин, хоча вони судом неодноразово належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, заяв про причини своєї неявки та клопотань про перенесення слухання справи до суду не подали, а тому суд вважає, що відповідачі належно повідомлені про час і місце слухання справи, а відтак розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми з винесенням заочного рішення в порядку вимог ст.ст.280-284 ЦПК України. Вивчивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов'язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ч.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. Так, у відповідності до ст.164 ч.1 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. В судовому засіданні належними та достовірними доказами встановлено, що Позивачка є рідною бабкою своїх двох внуків, [PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO], які народилися від цивільного шлюбу її рідної дочки [PERSON] та [PERSON] - відповідачів по справі. Відповідачка- рідна донька позивачки залишила своїх дітей без нагляду, поїхала в невідомому напрямку і місце її знаходження не відомо. З матеріалів справи встановлено, що внуки позивачки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з нею, що підтверджується довідкою №4866 від 22.11.2017р., виданою виконавчим комітетом Виноградівської міської ради, позивачка тривалий час утримує своїх внуків, оскільки їх батьки- відповідачі повністю перестали цікавитися долею своїх дітей, і з того часу всі обов'язки по вихованню внуків були покладені тільки на позивачку. Відповідачі по справі - батьки дітей від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей ухиляються, дітей матеріально не підтримують та їх життям не цікавляться, утримуванням та опікуванням дітей дома займається лише позивачка. Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування (ст.19 СК України). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Між тим, орган опіки та піклування Виноградівської РДА дав заключення (Висновок від 30.01.2018р.) про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO] Між тим, Пленум Верховного суду України у п.25 постанови «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України» роз»яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов»язків дістає вияв у тому, що вони не турбуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання та підготовку до самостійного життя. У абзаці першому п.25 зазначеної Постанови підкреслено, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов»язки. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка виходила з того, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, не цікавляться станом їх здоров'я, навчанням та розвитком, і з такими доводами суд повністю погоджується, оскільки вони не суперечать встановленим у суді обставинам справи. Так, з матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачі є батьками малолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO], які на даний час перебувають на повному утриманні та вихованні позивачки по справі. Відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, не цікавляться станом їх здоров'я, навчанням та розвитком Відповідно до ст.164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15,16 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, як достовірно встановив суд відповідачі, будучи батьками малолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та дочки [PERSON] [INFO], які на даний час перебувають на повному утриманні та вихованні позивачки по справі, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, не цікавляться станом їх здоров'я, навчанням та розвитком. Вирішуючи даний спір суд також виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.7,8 ст.7 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.). Отже, з огляду на вищевстановлене, суд приходить до переконання, що у судовому засідання здобуті належні та достовірні докази ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків щодо своїх малолітніх дітей, які можна розцінювати як їх винне ухилення від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов'язками. Суд вирішуючи дану справу, виходить з того, що позбавлення батьківський прав спрямоване перш за все на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов»язків. Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, оцінивши в сукупності здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачка, в порядку вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України довела ті обставини, на які вона посилалася в обгрунтування своїх позовних вимог, оскільки такі обгрунтовані та повністю підтвердженні в судовому засіданні фактичними обставинами справи, яким суд дав належну оцінку. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз»яснити відповідачам, що позбавлення їх батьківських прав має тимчасовий характер, оскільки ст.169 СК України передбачено, що батьки можуть бути поновлені у батьківських правах, якщо їх поведінка зміниться. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, слід стягнути з в солідарному порядку з відповідачів, оскільки відповідно до вимог ст.141 ч.ч.1,2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 08.12.2017р. \\а.с.10-11\\ позивачка сплатила 640,00 грн. судового збору. Відповідно до вимог ст.ст.164-165,169 СК України та

Outcome: approved