Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнила, в обґрунтування якого зазначила, що вона проживала з [PERSON] одною сім'єю без реєстрації шлюбу з початку 2002 року в належній їй на праві приватної власності квартирі [ADDRESS]. Вели сумісне господарство, мали спільний бюджет, разом вирішували сімейні проблеми, сумісно відпочивали, виконували усі права та обов'язки подружжя. Без реєстрації шлюбу проживали з початку 2002 року до 04 листопада 2006 року, а 04.11.2006 року зареєстрували шлюб. Під час сумісного проживання вони за спільні кошти 31.12.2004 року придбали квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,8 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м. Квартира була оформлена на ім'я [PERSON] в цьому ж будинку, де вони й проживали. Крім того, її чоловік був власником бортового причепу марки ГКБ 8328 реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], придбаним ними за спільні кошти 27.01.2005 року. [INFO] [PERSON] помер. На його поховання позивачем було витрачено 3495,00 гривень. Тому вона просить встановити факт проживання однією сім'єю не перебуваючи у шлюбі з [PERSON] з 01.01.2004 року по 04 листопада 2006 року. Визнати однокімнатну квартиру, загальною площею 33,8 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю, набуте за час спільного проживання однією сім'єю не перебуваючи в шлюбі. Визнати за нею право власності на ? частину зазначеної квартири, як спільна сумісна власність. Визнати за нею право власності на ? частину квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Визнати бортовий причеп марки ГКБ 8328 реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], спільною сумісною власністю набуте за час проживання однією сім'єю не перебуваючи у шлюбі. Визнати за нею право власності на 12 частину бортового причепа, як спільна сумісна власність. Визнати за нею прав власності на ? частину бортового причепа в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Стягнути з відповідача на її користь ? коштів, витрачених на поховання спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] в сумі 1747,50 гривень. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що познайомилась зі [PERSON] та до 2002 року зустрічались, а з 2002 року почали проживати разом. У них була сім'я, спільний бюджет. Вона працювала, та вони за спільні кошти придбали квартиру. Просила позов задовольнити. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення відповідно змісту позовної заяви та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що батько купував квартиру за свої кошти, до неї він завжди приїздив один. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивач це його теща. [PERSON]- тесть, якого знає з 2007 року. Йому розповідали, що проживали разом теща з [PERSON] почали приблизно з 2004 року. Він разом з [PERSON] їздив у поїздки, він розповідав, що купив квартиру, від дружини пішов без нічого. Допитаний [PERSON] суду пояснила, що проживає з 1993 року по [ADDRESS] по сусідству зі [PERSON]. Приблизно з 2001 року [PERSON] проживала зі [PERSON]. В 2002 році він запрошував їх до себе на весілля. В 2004 році вони разом придбали квартиру та переїхали туди, а [PERSON] залишилась жити в квартирі матері. [PERSON] працював дальнобійником, його Камаз знаходився під балконом. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її вітчим, якого вона знала з 2002 року, вони спочатку зустрічались, а з 2004 року почали жити в маминій квартирі. Вони разом купили квартиру. Працювали і мама і вітчим, вони разом відпочивали. Вітчим одягав їх, допомагав. В 2004 році вона вийшла заміж. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її подруга, знає її з 1995-1996 року, разом працювали. [PERSON] знає з 2002 року, вони разом проживали з 2002 року по [ADDRESS]. Вона залишала у них дитину, часто святкували разом, зустрічала їх разом на ринку. Вони разом їздили на море. У них був спільний бюджет. Вони разом купували плитку. За чий рахунок робили ремонт у квартирі їй не відомо. В новій квартирі вона була пару разів. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знала з 1980 року. В 2007 році [PERSON] поїхала, а незадовго до цього вони розлучились з [PERSON] Жили вони не погано. [PERSON] займався перевозками. Коли вони розлучилися, то [PERSON] продовжував жити разом з [PERSON], поки не купив собі квартиру. Машина завжди знаходилась у дворі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1979 року знала [PERSON] [PERSON] хрестила її сина. У 2003 році вони розлучились, однак проживали разом у будинку до літа чи до кінця 2005 року, а навідував її доки вона не поїхала. Поїхала вона разом з іншим чоловіком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1982 року по 18.08.2003 року перебувала у шлюбі з [PERSON] У нього з'явилась коханка, та з 2000-2001 року почались дзвінки від неї. Проживали вони разом, але коли він їздив у поїздки, то затримувався. Доходи в нього були не погані, гроші в них були. Їй [PERSON] розповідав, що ця жінка хотіла, щоб він придбав квартиру, та оформив її на неї. Коли він потрапив в аварію, то дзвонив їй, просив грошей. Вона вислала йому 6 тис грн.. Це було десь за 1,5-2 роки до смерті. Він ніколи не хотів йти з дому. Вона тричі подавала на розлучення, але він не приходив. Коли вона його виганяла, він знімав квартиру на Зарічному, приїздив до неї, забирав її до себе. Навіть коли він одружився, то приїздив до неї та ночував в неї. Квартиру він придбав на їх спільні гроші, а не на спільні з [PERSON] гроші. Коли вони розлучились, то йому залишилась машина та їй залишилась машина. З будинку він сказав нічого забирати не буде. Купив квартиру він на 1 поверсі 1 кімнатну, а також 1 кімнату добудував сам. Вона була в тій квартирі. Суд вислухавши пояснення сторін, свідків дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] зустрічались, а 04.11.2006 року зареєстрували шлюб (а.с.8). 18.08.2003 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] 31.12.2004 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.12,13). 27.01.2005 року [PERSON] придбав причеп марки ГКБ 8328 реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER] (а.с.23). [INFO] [PERSON] помер (а.с.9). Згідно довідки виконкому Колісниківської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області [PERSON] проводив в селі Левки Прилуцького району Чернігівської області поховання свого брата [PERSON] Ст.60 СК України зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст.74 СК України зазначає, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного Кодексу. При цьому у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст..74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як вказав Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. При цьому підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю. Однак позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що між нею та [PERSON] склалися саме такі відносини, що притаманні подружжю. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно з вимогами ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed