Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

У листопада 2019 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів і стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила суд звільнити її від сплати аліментів на користь [PERSON] , 1978 року народження на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнутих з [PERSON] за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року (справа № 210/4745/15-ц) в розмірі 1/4 частини її заробітку/доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, та відкликати виконавчий лист по даній справі та просила суд стягнути на її користь з [PERSON] , 1978 року народження, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку/але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] строком до виповнення дитині повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року, 02 вересня 2015 року рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між сторонами по справі розірвано. Від шлюбу у неї з відповідачем є спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , який постійно мешкав з позивачем по справі і на утримання якого відповідач [PERSON] ще з 2005 року за рішенням суду на користь позивача сплачував аліменти. Однак, після розірвання шлюбу син забажав проживати з відповідачем і рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року стягнення аліменти з [PERSON] на користь позивача, які проводились за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було припинено і з позивача, на користь відповідача були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку/доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку на утримання спільної дитини [PERSON] , 2003 року народження. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист який був пред`явлений відповідачем до відділу державної виконавчої служби. Позивач у позові зазначає, що з листопада 2019 року їх син [PERSON] постійно почав проживати разом з позивачем по справі, відповідач [PERSON] мешкає окремо від дитини, участі в матеріальному утриманні дитини та її виховані не приймає. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду та просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про слухання справи в її відсутності, окрім того уточнила заявлені позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] , 1978 року народження, аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку/але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON] , [INFO] строком до виповнення дитині повноліття. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про слухання справи без його участі. Позовні вимоги визнав частково. Згоден на задоволення позовної вимоги, щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 16,5 % від його доходів до повноліття дитини, оскільки від іншого шлюбу відповідач має дитину [PERSON] та відповідно до судового наказу виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року, він сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21 вересня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Білокриницькою селищною радою В-Олександрівського району Херсонської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис № 8, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.2002 року. (а.с.7) [INFO] народився [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в книзі записів актів громадського стану про народження 26 травня 2003 року зроблено відповідний актовий запис № 251, батьками дитини зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.05.2003 року. (а.с.8) Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.9) Позивач в заяві зазначає, що Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що стягувались на підставі Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2005 року № 2-1265 та відкликано виконавчий лист. Відповідно до вказаного рішення, з [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2015 року і до повноліття дитини. (а.с.14-15) Постановою начальника відділу Великоолександрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Шахманом А.В. від 28.02.2017 року відкрито виконавче провадження № 49815953 на підставі виконавчого листа № 210/4745/15-ц виданого 11.11.2015 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення аліментів 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з [PERSON] на користь [PERSON] . (а.с.16) Відповідно до Довідки № 02-33/1314 виданої селищною головою Білокриницької селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області від 21.11.2019 року [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] син. (а.с.11) Згідно Акту про встановлення місця проживання особи від 21.11.2019 року складеного в смт. Біла Криниця, депутатом Білокриницької селищної ради [PERSON] , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , з 30 вересня 2015 року, разом з нею за вказаною адресою проживає її дитина син - [PERSON] , [INFO] з 10 листопада 2019 року, вказані обставини додатково засвідчено сусідами: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12) Тобто, на теперішній час неповнолітній син [PERSON] проживає і знаходиться на утриманні та піклуванні матері. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.\~150\~Сімейного Кодексу\~України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2 ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною 1 статті 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України " Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів від 17.05.2017 року № 2037 - VII, відповідно до якого внесено зміни до ст. 182 СК України, а саме: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст.\~70\~Закону України\~від 21\~квітня 1999\~р.\~N\~606-XIV\~«Про виконавче\~провадження» - він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. На підставі вищевикладеного, та за умови визнання відповідачем позовної вимоги, щодо сплати аліментів на дитини в розмірі 16,6 %, суд вважає за належне задовольнити її частково, оскільки відповідач сплачує аліменти на утримання дитини від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/6 частина від його заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, з дня подачі позову до суду. Щодо заявлених позовних вимог про звільнення позивача від сплати аліментів на користь [PERSON] , 1978 року народження на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнутих з [PERSON] за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року (справа № 210/4745/15-ц) в розмірі 1/4 частини її заробітку/доходу, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, відкликавши вказаний виконавчий лист, вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на підставі того, що це вже є стадією виконання\~рішення суду,\~і питання\~виконавчого провадження\~- це повноваження державного чи приватного виконавця, котрий доречні не був залучений позивачем у справі в якості третьої особи і який згідно ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження» вирішує питання виконавчого провадження, посилання позивача, що на даний час дитина мешкають з нею - є підставою для стягнення аліментів з відповідача, проте ні як не звільняють її від зобов`язання погашення заборгованості по відкритому виконавчому провадженню відносно неї. Так, підстави для зупинення виконавчого провадження виконавцем передбачені ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, пунктом 2 ч. 1 цієї статті передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. У п. 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не в праві вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що зазначена позовна вимога підлягає задоволенню тільки в частині зупинення стягнення за виконавчим листом відносно [PERSON] .

Outcome: partial