Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON],яким просила розірвати шлюб, в якому вони перебувають з 20 червня 1997 року, та стягувати на її користь аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON], 2001, 2005 років народження, відповідно, у розмірі однієї третини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Чернова». Вимоги обґрунтовані тим, що сімейне життя не склалось внаслідок відсутності між ними взаєморозуміння, різних поглядів на життя, подружньої зради, безвідповідальності відповідача та зловживання ним спиртними напоями тощо. Шлюб існує формально і на примирення не згодна. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON], 2001 та 2005 років народження, відповідно, які на час розгляду справи у суді залишаються неповнолітніми, проживають разом з матірю і знаходяться на її утриманні. [PERSON] є батьком дітей, але матеріальної допомоги в добровільному порядку на їх утримання не надає. Позивач уважала, що останній має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, працює, має постійне місце роботи. Спір про майно відсутній. За ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року подружжю призначався строк для примирення на два місяці /ас 29/. За ухвалою суду від 11 грудня 2017 року провадження у справі відновлено /ас 35/. В судове засідання сторони не зявилися, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, позивач підтримує свої вимоги, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей /ас 47-48 /. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначеної особи згідно з вимогами статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 82 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що сторони у справі зареєстрували шлюб 20 червня 1997 року, проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач на час звернення до суду подальше збереження шлюбу є неможливим, близько року проживають окремо. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], котрі проживають за місцем реєстрації батьків, батьком дітей записаний [PERSON] / копії ас 5-7, ас 8/. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з питання припинення шлюбу та обовязку батьків утримувати дитину, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно чч. 1-2 статті 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до частини третьої статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років на день предявлення позову 13.07.2017 становить 1777 грн, станом на день пред'явлення позову 13.07.2017 мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить не менше 888,50 грн /50 % від 1777 грн/. Станом на день розгляду справи у суді 26.01.2018 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 1944 грн, і мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить не менше 972 грн /50 % від 1944 грн/. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд встановив, що з часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна зі сторін не вважає можливим збереження сім'ї, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; доводи позивача відповідачем не спростовані. Оскільки діти сторін проживають разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітніх дітей, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, від дня звернення до суду з 13.07.2017 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним для задоволення у повному обсязі. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтею 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «Чернова». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей судом не вирішувалось. Спір про майно на час розгляду справи у суді відсутній. Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Згідно з п.1 частини першої статті 430 ЦПК Українирішення підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому частиною другою статті 141 та частиною першою статті 142 ЦПК України згідно до Закону України «Про судовий збір», та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 320 грн 00 коп. за подання позовної заяви та 640,00 грн в дохід Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дітей.

Outcome: approved