Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Звенигородської міської ради Черкаської області кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 94 316,73 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Звенигородською місцевою прокуратурою виявлено факт порушення земельного законодавства в частині безоплатного використання земельної ділянки, яка розташована на території Звенигородської міської ради. Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки №157069950 від 21.02.2019 року \~ \~ \~ \~встановлено, що [PERSON] , є власником нежитлової будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] . Дане право власності виникло на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого у Державного нотаріуса від 28.02.2017 року. Указане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] розміром 0,6666 га. [PERSON] з моменту виникнення права власності на указане нерухоме майно жодного разу не звертався до Звенигородської міської ради з заявою про надання дозволу на укладення договору оренди земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] . Як наслідок, рішення щодо надання дозволу на розробку землевпорядної документації на вказану земельну ділянку не приймалось,' договір оренди не укладався. Також встановлено, що останнім юридичним користувачем земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] був ПП «Мебльоф» в особі керівника [PERSON] на підставі договору оренди укладеного між останнім та Звенигородською міською радою, який зареєстрований у Звенигородському районному відділі Черкаської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 040878300014 від 06.03.2008 року зі строком дії 5 років та орендною ставкою у 3,5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Тобто, станом на 28.02.2017 року земельна ділянка на якій розташоване набуте [PERSON] нерухоме майно ні ким не використовувалась. При цьому, відповідач продовжує до теперішнього часу використовувати вказану земельну ділянку та є власником комплексу нежитлових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . Також [PERSON] протягом 2017-2019 років сплата за використання земельної ділянки загальною площею 0,6666 га, яка розташована за адресою по [ADDRESS] м [ADDRESS] не здійснювалось. В судовому засіданні прокурор Звенигородської місцевої прокуратури підтримав позов повністю та просив його задовольнити. Представник Звенигородської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Вказав, що при винесенні рішення даної справи покладається на розсуд суду, згідно чинного законодавства. Відповідач [PERSON] належним чином згідно ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подавав. \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки №157069950 від 21.02.2019 \~ \~ \~ \~встановлено, що [PERSON] , є власником нежитлової будівлі, що знаходяться в [ADDRESS] . Дане право власності виникло на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого у Державного нотаріуса від 28.02.2017. Указане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером [NUMBER] розміром 0,6666 га. [PERSON] з моменту виникнення права власності на указане нерухоме майно жодного разу не звертався до Звенигородської міської ради з заявою про надання дозволу на укладення договору оренди земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] . Як наслідок, рішення щодо надання дозволу на розробку землевпорядної документації на вказану земельну ділянку не приймалось,' договір оренди не укладався. Також встановлено, що останнім юридичним користувачем земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] був ПП «Мебльоф» в особі керівника [PERSON] на підставі договору оренди укладеного між останнім та Звенигородською міською радою, який зареєстрований у Звенигородському районному відділі Черкаської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 040878300014 від 06.03.2008 зі строком дії 5 років та орендною ставкою у 3,5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки. \~ \~ \~ \~ Тобто, станом на 28.02.2017 року земельна ділянка на якій розташоване набуте [PERSON] нерухоме майно ні ким не використовувалась. При цьому, відповідач продовжує до теперішнього часу використовувати вказану земельну ділянку. Вказаний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №15069950 від 21.02.2019 року встановлено, що [PERSON] , є власником комплексу нежитлових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] . Відповідно до листа Звенигородської ОДПІ №525/23-00-53-07-026 від 22.02.2019 року \~ \~ \~ \~- [PERSON] протягом 2017-2019 років сплата за використання земельної ділянки загальною площею 0,6666 га, яка розташована за адресою по [ADDRESS] м [ADDRESS] Звенигородка по вул. Нова [ADDRESS] Черкаської області не здійснювалось. Статтею 46.1. ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Стаття 269.1.2. ГІК України передбачає, що платниками земельного податку є землекористувачі. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.287.1. ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Звенигородська міська рада надала до Звенигородської місцевої прокуратури розрахунок (лист за №166/02-18 від 18.03.2019), згідно якого [PERSON] має сплатити за користування земельною ділянкою площею 0,6666 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за період з 01.03.2017 року по 31.12.2018 рік - 94 316,73 грн. Так, Звенигородською міською радою при здійсненні обрахунку плати за користування земельною ділянкою, що по [ADDRESS] , відсоткова ставка у розмірі 3,5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки взято з урахування останнього договору оренди указаної земельної ділянки між ПП «Мебльоф» в особі керівника [PERSON] та Звенигородською міською радою від 06.03.2008 року. Нормативиа грошова оцінка даної земельної ділянки становить : - \~ \~ \~ \~станом на 01.01.2017 - 1 154 884,50 грн. (підтверджується копією витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Звенигородка №795 від 26.12.2018); - \~ \~ \~ \~станом на 01.01.2018 - 1 732 360,08 грн (підтверджується копією витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Звенигородка №794 від 26.12.2018). Як наслідок (з 1 березня) 2017 року: 1154884,50/100*3,5% = грн./12*10=33 684,13 грн. (з 1 січня по 31 грудня) 2018 року: 1732360,08/100*3,5% = 60 632,60 грн. Всього до сплати за користування земельною ділянкою площею 0.6666 га по [ADDRESS] , за період з 1 березня 2017 року по 31 грудня 2018 року має надійти (33 684,13 грн. + 60 632,60 грн.) =94 316,73 грн. Факт використання відповідачем даної земельної ділянки та не сплати орендної плати підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №157069950 від 21.02.2019 встановлено, що [PERSON] , є власником комплексу нежитлових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] та листом Звенигородської міської ради №02-18/6 від 11.01.2019. За таких обставин, в діях відповідача наявний факт використання земельної ділянки загальною площею 0.6666 га розміщену під комплексом нежитлових будівель, що знаходяться в [ADDRESS] без достатньої правової підстави, після переходу до відповідача права власності на нерухоме майно, виходячи з наступного. У [PERSON] відсутні будь-які інші правовстановлюючі документи, які посвідчували би факт правомірного використання вищевказаної земельної ділянки (рішення про передачу земельної ділянки у власність/користування, державний акт на право постійного користування тощо). А відтак, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно, у відповідача виник обов`язок укласти договір оренди земельної ділянки загальною площею 0.6666 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В даному випадку, достатньою правовою підставою для набуття права користування на майно (земельну ділянку), в силу положень ст.ст. 1,15 Закону України «Про оренду землі» є виключно договір оренди земельної ділянки, який, відповідно до ст. 125 ЗК України, підлягає обов`язковій державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Тобто, ухилення відповідача від обов`язкової сплати орендної плати за користування земельною ділянкою є підставою для застосування положень ст.ст. 1212, 1214 ЦК України. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний суд України у постановах від 12.04.2017, справи №922/207/15,№922/5468/14. Крім того, обов`язок сплатити суму коштів, отриманих від безпідставно набутого майна виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. За таких обставин, встановлення в діях відповідача наявності всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (у т.ч. доведення наявності вини відповідача) не потребується. Такої правової позиції дійшов Вищий господарський суд України у постанові від 12.01.2017, у справі № 922/51/15. Водночас, вказані оспорюванні правовідносини не можуть бути урегульовані за допомогою інших спеціальних способів захисту (зокрема таких як припинення дії, яка порушує право та повернення земельної ділянки), оскільки відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, право користування земельною ділянкою переходить до особи, яка набула право власності на нерухоме майно, на якій воно розміщене, на тих самих умовах та в тому ж обсязі як і для попереднього землекористувача. Крім того, до вказаних правовідносин неможливо застосувати таку вимогу як відшкодування збитків власнику земельної ділянки Звенигородській міській раді, оскільки Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, враховуючи те, що його положення, зокрема п. З, не передбачають відшкодування грошових коштів безпідставно збережених у зв`язку з користуванням спірною земельною ділянкою без належного оформлення (правова позиція Вищого господарського суду України, викладена в постанові від 12.01.2017,№922/51/15). За таких обставин, єдиним правовим способом захисту територіальної громади в особі Звенигородської міської ради на отримання належної суми орендної плати за період з 01.03.2017 по 31.12.2018, яка не була сплачена [PERSON] в повному обсязі, є стягнення коштів, отриманих як дохід за рахунок власника земельної ділянки від користування земельною ділянкою без достатніх правових підстав. Сума, яка підлягає до сплати встановлена від використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, розрахована як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачуються за регульованою ціною, встановленою для даної земельної ділянки, оскільки саме орендна плата є єдиною можливою формою плати за користування [PERSON] спірною земельною ділянкою. Таким чином, допущені відповідачем порушення земельного законодавства є підставою для стягнення з останнього коштів, отриманих як дохід від безпідставно набутого майна (користування земельною ділянкою, розміщеною під нерухомим майном загальною площею за адресою: [ADDRESS] . З приводу підтвердження підстав для представництва інтересів держави зазначаю наступне. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію проте, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є погреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини). \~ \~ \~ \~, Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17). Твердження про те, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» та дотримання «справедливої рівноваги» у контексті законності втручання у майнові права, захищені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, висловлені Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях (наприклад, рішення та ухвали ЄСГІЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року, «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютог о 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 201 1 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Ьулвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубепко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року). Такі висновки знайшли своє відображення у правових позиціях Верховного Суду України у справах № 6-92цс13, № 6-2902цс15. Відповідно до ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. В силу ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно з ч.З ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. У даному випадку, орган уповноважений звертатися до суду - Звенигородська міська рада, з моменту виникнення даного спору, а саме з 2017 року, з метою захисту своїх майнових прав до суду не зверталась та належним чином до цього часу не реалізувала свої вимоги щодо стягнення з відповідача відповідних грошових коштів, що підтверджується листом Звенигородської міської ради № 02-18/327 від 14.03.2019. Таким чином, Звенигородською місцевою прокуратурою встановлено причини та достатні підстави для представництва в суді інтересів держави, оскільки орган місцевого самоврядування - Звенигородська міська рада впродовж тривалого часу не забезпечує належним чином стягнення з відповідача належних міській раді грошових коштів. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. У даному випадку, орган уповноважений звертатися до суду Звенигородська міська рада, з моменту виникнення даного спору, а саме з 2017 року, з метою захисту своїх майнових прав до суду не зверталась та належним чином до цього часу не реалізувала свої вимоги щодо стягнення з відповідача відповідних грошових коштів, що підтверджується листом Звенигородської міської ради № 02-18/327 від 14.03.2019 року. Звенигородською місцевою прокуратурою встановлено причини та достатні підстави для представництва в суді інтересів держави, оскільки орган місцевого самоврядування - Звенигородська міська рада впродовж тривалого часу не забезпечує належним чином стягнення з відповідача належних міській раді грошових коштів. Таким чином [PERSON] отримав дохід, в результаті нездійснення плати за землю, а саме: в період з 2017 року (оформлення права власності на об`єкт нерухомості) по даний час не сплачував грошові кошти за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі (безоплатно користувався такою земельною ділянкою), а Звенигородська міська рада фактично була позбавлена права одержати дохід у виді орендної плати, який вона мала би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди, що завдало їй шкоди в розмірі - 94 316,73 грн. За даних обставин, враховуючи надані суду докази, суд вважає, що обставини викладені прокурором в позовній заяві - мали місце. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідач надані позивачем докази не спростував, доказів на підтвердження своєї невинуватості суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому судові витрати сплачені Прокуратурою Черкаської області в сумі 1921 грн. слід стягнути з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved