Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач у липні 2017 року звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що з 07.09.2002 року по 28.03.2005 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу має доньку [PERSON]. Донька позивача, після смерті [PERSON] успадкувала 1/2 частини спадкового майна, тобто є власником 1/6 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та області. Відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, однак у ній не проживає, а проживає відповідач [PERSON] із сімєю, як квартиранти, згоду на його проживання якого вона не надавала. Позивач з донькою зареєстровані та проживають у кімнаті гуртожитку у кількості шість осіб за адресою: вул.Комарова, 1, к.25, с.Розсошенці Потавського району та області. Позивач неодноразово зверталася до [PERSON] щодо надання ключів від квартири та надання можливості проживати в ній, однак відповідач відмовляється спілкуватися з цього приводу, таким чином, чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном доньці позивача, а відповідач [PERSON] незаконно користується квартирою. Просила суд зобовязати [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою №23 у будинку №7, по вулиці Гагаріна, у с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області; виселити [PERSON] із сімєю із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; вселити [PERSON], [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що вона та її неповнолітня онука [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] та області, у частках 5/6 та 1/6 відповідно. Оскільки частка онуки є незначною, її неможливо виділити в натурі, двокімнатна квартира площею 46,9 кв. м є неподільною, а спільне користування є неможливим через тривалі неприязні відносини з колишньою невісткою, вважає, що право [PERSON] на 1/6 частину спільної квартири має бути припинене з виплатою їй компенсації вартості її частки. Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 46,9 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 24,5 кв.м., у тому числі кімната (6) площею 12,8 кв.м., кімната (7) площею 11,7 кв.м., кухня площею 8,0 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м. ванна кімната площею 2,6 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м., вбудована шафа площею 0,9 кв.м. Припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 46,9 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 24,5 кв.м., у тому числі кімната (6) площею 12,8 кв.м., кімната (7) площею 11,7 кв.м., кухня площею 8,0 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м., вбудована шафа площею 0,9 кв.м. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/6 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 46,9 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 24,5 кв.м., у тому числі кімната (6) площею 12,8 кв.м., кімната (7) площею 11,7 кв.м., кухня площею 8,0 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна кімната площею 2,6 кв.м., коридор площею 8,4 кв.м., вбудована шафа площею 0,9 кв.м., що згідно звіту про оцінку майна становить 48900 грн. (сорок вісім девятсот грн.). У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, надавши письмовий відзив на зустрічний позов, у якому зазначила, що припинення права власності [PERSON] на 1/6 частину квартири порушуватиме права неповнолітньої дитини, яка не має у власності іншого житла. Окрім того, вважає, що вартість 1/6 частини квартири є вищою, ніж та, яку зазначила відповідач. Представник співвідповідача [PERSON] зустрічний позов підтримала, проти первісного позову заперечувала, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи Щербаніської сільської ради Полтавського району та області у судове засідання не зявився, надавши попередньо заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Полтавської районної державної адміністрації в особі Служби у справах дітей у судовому засіданні проти припинення права на частку неповнолітньої [PERSON] заперечувала, оскільки вважає, що це завдасть шкоди інтересам дитини, яка не має у власності іншого житла. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає за таких підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.10.1997 року №215, квартира за адресою: вул.Гагаріна. 7 кв.23, загальною площею 46,1 кв.м. належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с.54). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.01.2015 року, [PERSON] є спадкоємцем 1/3 частини квартири №23, що знаходиться в с.Розсошенці, вул.Гагаріна, буд.7 після померлої [PERSON] (т.1 а.с.60). 16.02.2014 року [PERSON] (батько неповнолітньої доньки позивача [PERSON]) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7,56). Мати - [PERSON] та дочка - [PERSON]С успадкували по 1/2 частині спадкового майна, що належало на праві власності [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину квартири видано [PERSON] та на 1/6 частину квартири [PERSON] (т.1 а.с.9, 10, 58, 59). Таким чином, [PERSON] є власником 5/6 частини квартири, а неповнолітнія [PERSON] 1/6 частини квартири. З технічного паспорта на квартиру №23 в житловому будинку №7 по вул.Гагаріна, с.Розсошенці, вбачається, що квартира розташована на четвертому поверсі чотириповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 24,5 кв.м., у тому числі кімната (6) -12,8 кв.м., кімната (7) 11,7 кв.м., кухні (4) площею 8,0 кв.м., вбиральні (сполученої) (2) 1,1 кв.м., ванної кімнати (3) площею 2,6 кв.м., коридору (1) 8,4 кв.м., вбудованої шафи (5) 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 46,9 кв.м. (т.1 а.с.62-63). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району від 02.06.2017 року №5142, в гуртожитку за адресою: вул.Комарова, 1 кім.25, с.Розсошенці зареєстровані [PERSON] (заявник), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), [PERSON] (мати), [PERSON] (брат), [PERSON] (племінник) (т.1 а.с.11). Згідно з ч.1 ст.321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до\~статті 12\~Закону України\~«Про основи\~соціального захисту\~бездомних громадян\~те безпритульних\~дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме \~зменшення \~або \~обмеження \~прав та\~інтересів дітей\~під час\~вчинення будь-яких\~правочинів щодо\~жилих приміщень.\~ \~Органи \~ опіки\~ та\~ піклування\~ здійснюють\~ контроль\~ за\~дотриманням батьками\~та особами,\~які їх\~замінюють,\~житлових прав\~і охоронюваних\~законом інтересів\~дітей відповідно\~до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зауважив Європейський суд з прав людини у п. 36 рішення по справі "[PERSON] проти України" (Заява N 35041/05), за рішеннями національних судів, винесених в ході розгляду спору між приватними сторонами, заявник втратив право на частку у квартирі. Той факт, що тими самими рішеннями йому було присуджено компенсацію за таку втрату, не має значення для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (див., наприклад, рішення у справі "Україна-Тюмень" проти України" (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 57 від 22 листопада 2007 року). Окрім того, правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). З висновку органу опіки та піклування Полтавської райдержадміністрації від 01.10.2018 року №2874/01-32 вбачається, що комісія з питань прав захисту дітей при райдержадміністрації вважає за недоцільне припинення права власності на частину спільної сумісної власності неповнолітньої [PERSON], [INFO], на частину у спільному майні, яка знаходиться у [ADDRESS] (т.1 а.с.247-248). За таких обставин суд приходить до висновку про те, що припинення права на частку у спільному майна завдасть істотної шкоди інтересам співвласника [PERSON], яка є неповнолітньою, не має у власності іншого житла, а її законний представник (мати) та орган опіки і піклування заперечують проти цього. Отже, позов підлягає задоволенню в частині усунення перешкод позивачу, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки, у користуванні 1/6 частиною спірної квартири та вселення їх у належну неповнолітній [PERSON] частину житла; зустрічний позов про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру задоволенню не підлягає. У частині вимог щодо виселення [PERSON] та його сімї із спірної квартири суд виходить з такого. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 02.06.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], але не проживає з 2015 року. За даною адресою проживає без реєстрації [PERSON] з дружиною та дочкою, місце реєстрації - с.Горбанівка (т.1 а.с.12, 13). Разом з тим, будь-яких інших доказів, які б свідчили про проживання у спірній квартирі [PERSON] на час розгляду справи суду не недано. Таким чином, позов у цій частині задоволенню не підлягає. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі, якщо в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем при зверненні до суду з позовом заявлено три вимоги немайнового характеру та сплачено судовий збір в сумі 640 грн., замість 1920 грн. Оскільки дві вимоги задоволено, а по одній відмовлено, тому з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1280 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial