Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Представник ПАТ „Комерційний банк „Надра" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 696,54 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 8 145,21 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. До позовних матеріалів позивач надав установчі документи про державну реєстрацію ПАТ „Комерційний Банк „Надра" який згідно п.1.2. Статуту є правонаступником ВАТ комерційний банк „Надра". Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якої просив справу слухати за його відсутністю, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якої проти задоволення позову заперечувала та просила застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" (надалі Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір №6/5/1/2007/840-К/221. Відповідно до умов п.п. 1.1 Договору Банк надав Відповідачу-1 кредитні кошти у сумі 9 900,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 18 % річних строком до 17.07.2007 року включно Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору №1 від 02.09.2009 року строк користування кредитом встановлюється з 19.07.2007 року по 17.07.2009 року включно. Свої зобов'язання за Договором Банк виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу-1 кредитні кошти на підставі заяви на видачу готівки від 19.07.2007р. Відповідач зобов'язався проводити погашення кредиту та сплачувати відсотки за його користування шляхом щомісячної сплати суми мінімально необхідного платежу. У разі прострочення Відповідачем строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, Позичальник повинен сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення (п.5.1 Договору). У разі порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми Кредиту, визначеної у п.1.1 Договору, за кожен випадок (п.5.2 Договору). У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за Договором за Відповідачем станом на 14.07.2014 р. існує заборгованість за кредитним договором №6/5/1/2007/840-К/221 від 19.07.2007р. у розмірі 696,54 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ 11,693814 грн. за 1 долар) станом на 14.07.2014р. складає 8 145,21 грн. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а положення ст.629 ЦПК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак з матеріалів справи та заяви відповідача вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Як встановлено судом, кінцевий термін повернення кредиту 17.07.2009 року. Отже, у даному випадку позовна давність для звернення позивача до суду починається з 17.07.2009 року і закінчується 17.07.2012 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 30.01.2015 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписані сторонами кредитного договору діяли Умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі статті 259 ЦК України. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Приписами ст.60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що слід застосувати встановлену Цивільним кодексом України позовну давність та у задоволені позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed