Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина, яка складалася зокрема із земельних ділянок, за кадастровими № 3221888000241850002 площею 0,0921 га та № [NUMBER] площею 0,0914 га, розташовані в СТ «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Позивач зазначає, що 15.04.2016 року постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Наталії Іванівни було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки через відсутність документів, що підтверджують факт державної реєстрації земельних ділянок, що належали [PERSON] . Підставою для відмови вчинення нотаріальної дії було відсутність належним чином оформлених документів, що передбачені вимогами законодавства, а саме документів, що підтверджують факт державної реєстрації земельної ділянки, що належала спадкодавцеві у Державному земельному кадастрі та відсутність кадастрового номеру земельної ділянки. У зв`язку із чим, просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , право власності на земельні ділянки площею 0,0921 кадастровий номер 3221888000241850002 та площею 0,0914 га кадастровий номер 3221888000241850003 розташовані в садовому товаристві «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області для ведення садівництва. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.03.2019 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача починаючи з 26.02.2020 року до суду надходили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять про їх задоволення. Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, лише подавав до суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представника позовні вимоги визнає. В подальшому будь-яких заяв до суду не направляв та в судові засідання не з`являвся. Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. у судове засідання не з`явилася направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Інші треті особи у судові засідання не з`являлися, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомляли та будь-яких заяв на адресу суду не подавали. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 07.08.2006 року [PERSON] у [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,0921 га кадастровий номер 3221888000241850002 розташовану в садовому товаристві «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області для ведення садівництва, передана у власність продавцю на підставі розпорядження Вишгородської райдержадміністрації від 23.11.2004 року за № 701 та належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 582201, виданого Вишгородською райдержадміністрацією 26.07.2005 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010534200170. Даний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 8045. Також відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 07.08.2006 року [PERSON] у [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,0914 га кадастровий номер 3221888000241850003 розташовану в садовому товаристві «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області для ведення садівництва, передана у власність продавцю на підставі розпорядження Вишгородської райдержадміністрації від 23.11.2004 року за № 701 та належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 582202, виданого Вишгородською райдержадміністрацією 26.07.2005 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010534200175. Даний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 8049. Позивач є спадкоємцем першої черги майна померлого [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 647. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві [PERSON] помер - [INFO] . Як вбачається з матеріалів витребуваної судом спадкової справи до майна померлого [PERSON] , син померлого - [PERSON] подав 21.07.2015 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті батька [PERSON] . Постановою від 15.04.2016 року державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки через відсутність документів, що підтверджують факт державної реєстрації земельних ділянок, що належали [PERSON] . Як вбачається з копії державних актів на земельні ділянки серії ЯА № 582201 виданого Вишгородською райдержадміністрацією 26.07.2005 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010534200170 та державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА № 582202, виданого Вишгородською райдержадміністрацією 26.07.2005 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010534200175, власником земельних ділянок площею 0,0921 га та площею 0,0914 га, розташованих в садовому товаристві «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, є [PERSON] та [PERSON] . З листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області, від 07.09.2018 року який долучений до матеріалів справи, вбачається, що відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру - Національної кадастрової системи земельна ділянка з кадастровими № 3221888000241850002 площею 0,1226 га, яка розташована в СТ «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області обліковується за гр. [PERSON] , земельна ділянка з кадастровими № [NUMBER] площею 0,0600 га, яка розташована на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області обліковується за гр. [PERSON] . Вказані відомості також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. Згідно наявного в матеріалах спадкової справи листа Управління Держземагентства у Вишгородському районі Київської області станом на 01.01.2013 року в Управлінні відсутня інформація щодо наявності зареєстрованого права власності, користування (оренди) на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , записи про реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки в Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі - відсутні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч. 1.2. ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб; власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності". Як роз`яснює п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Як вбачається з копії державних актів на земельні ділянки серії ЯА № 582201 виданого Вишгородською райдержадміністрацією 26.07.2005 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010534200170 та державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА № 582202, виданого Вишгородською райдержадміністрацією 26.07.2005 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 010534200175, власником земельних ділянок площею 0,0921 га та площею 0,0914 га, розташованих в садовому товаристві «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, є [PERSON] та [PERSON] . В подальшому між [PERSON] та останніми були укладені договори купівлі-продажу даних земельних ділянок. Разом з тим, з листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області, від 07.09.2018 року який долучений до матеріалів справи, вбачається, що відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру - Національної кадастрової системи земельні ділянки, про визнання права власності щодо яких і заявлено позивачем, з кадастровими № 3221888000241850002 площею 0,1226 га, яка розташована в СТ «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області обліковується за гр. [PERSON] , земельна ділянка з кадастровими № [NUMBER] площею 0,0600 га, яка розташована на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області обліковується за гр. [PERSON] . З урахуванням наявних розбіжностей у наявних в матеріалах справи документів, судом було направлено запит до Сувидської сільської ради для надання змістовних пояснень з обгрунтуванням щодо визнання Сувидською сільською радою Вишгородського району Київської області позовних вимог гр. [PERSON] , а також інформацію чи розташовані в СТ «Медпрацівник» на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області змелельні ділянки за кадастровими №3221888000241850002 та №3221888000241850003 та за ким і на підставі чого вони зареєстровані (зокрема рішення сільської ради, право на спадкування, державні акти).Також повідомити чи зареєстровані на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , якщо зареєстровані - надати інформацію щодо місця реєстрації, з метою залучення останніх до участі у справі у якості третіх осіб відповідно до ст. 53 ЦПК України. Проте, Сувидською сільською радою Вишгородського району Київської області на даний запит суду було повідомлено про неможливість надання необхідної інформації. Разом з тим, позовні вимоги щодо оспорення права власності останніх позивачем не заявлено. Судом, неодноразово вживалися заходи щодо отримання інформації, у той же час ані позивачем, ані її представником, не надано суду документів, того, що спадкодавець вчинив усі необхідні дії щодо належного оформлення права власності на спірні земельні ділянки. Судом, неодноразово роз`яснювалося сторонами вимоги частини першої статті 44 ЦПК України, згідно якої учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Смірнова проти України). Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Позивач та її представник починаючи з лютого 2020 року в судові засідання не з`являються, будь-які докази, що предмету спору не подають, будь-яких клопотань, окрім розгляду справи за їх відсутності суду також не надано. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи положення ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю.

Outcome: dismissed