Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16.08.2010 року по справі №2-333/2010 року було стягнуто з відповідача на її користь 44094,61 грн. Позивач зазначила, що на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 30.08.2010 року та відкрито виконавче провадження ВП №25314861. За час проведення виконавчих дій боржник (відповідач) вкрай незадовільно виконувала свої грошові зобов'язання перед нею, а саме: платежі здійснювалися невеликими сумами і через значні проміжки часу (з перервами до 12 місяців). Деякий час відповідач перебувала у розшуку, оголошеному ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 12.06.2017 року. Станом на 20.02.2018 року сума боргу по вказаному виконавчому провадженню становить 26780,58 грн. Таким чином, внаслідок прострочки виконання свого зобов'язання за рішенням суду відповідач, крім виплати основної суми боргу з урахуванням інфляції, повинна сплатити на її користь проценти на рівні 3% річних. Отже на її користь відповідач повинна сплатити 71420,71 грн. - інфляційних втрат та 9219,01 грн. - відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, що разом становить - 80639,72 грн. Позивач просить суд стягнути із [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на її користь 80639,72 грн., в тому числі 71420,71 грн. - інфляційних втрат та 9219,01 грн. - відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, а також судові витрати у розмірі 806,39 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з"явилася, але надала до суду заяву у якій зазначила, що позов підтримує, просить суд його задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. [PERSON] у судове засідання не з'явилася про причини неявки суд не повідомила, хоча відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16.08.2010 року по справі №2-333/2010 року стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] кошти у сумі 43475,85 гривень. На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, та у подальшому відділом ДВС Великолепетиського РУЮ було відкрито виконавче провадження. Так, довідкою Великолепетиського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області підтверджується, що станом на 20.02.2018 року заборгованість [PERSON] згідно виконавчого листа №2-333/2010 від 30.08.2010 року складає 26780,58 грн., тобто рішення суду боржником на протязі 2010-2018 років не виконано у повному обсязі, що дійсно призвело до знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначає ВСУ у постанові від 30 березня 2016 р. у справі №6-2168цс15 за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд, відповідно до ст.ст. 11, 509, 536, 625 ЦК України вважає необхідним стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] грошові кошти у сумі 80639,72 грн., які складаються з: 71420,71 грн. - інфляційних втрат та 9219,01 грн. - відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати присуджується пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені нею судові витрати у розмірі 806 грн. 39 коп., оскільки вони підтверджені: квитанцією №18 від 12.03.2018 року. На підставі ст.ст. 11, 509, 536, 625 ЦК України,

Outcome: approved