Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

ТОВ «Нікопрогресбуд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вони є власником будівлі гуртожитку, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду від 11 травня 2007 року, яке зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14823708 від 07 червня 2007 року. Оскільки гуртожиток в [ADDRESS] використовується ними за призначенням, в ньому проживають як робітники ТОВ «Нікопрогресбуд», так і інші громадяни, на підставі договорів найму. На підставі договору найму житлового приміщення № 70/17/ж від 01 грудня 2017 року, у цьому гуртожитку був зареєстрований [PERSON] . У квітні 2018 року [PERSON] разом зі своїми речами виїхав зі своєї кімнати, про що свідчить акт про не проживання наймачів житлових приміщень (кімнат), належних ТОВ «Нікопрогресбуд», розташованих в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] від 20 серпня 2019 року. З квітня 2018 року до теперішнього часу [PERSON] не проживає у кімнаті [ADDRESS] , плату за користування житловим приміщенням не вносить, однак, і з реєстраційного обліку в добровільному порядку знятися не бажає. За таких обставин звернулись до суду. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.32-32). Відповідач своїм правом на подання відзиву до суду не скористався, будь-яких заяв від нього на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно ст.71 ЦК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що КП «Нікопрогресбуд», на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2007 року, належить будівля гуртожитку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить витяг № 14823708, виданий КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 червня 2007 року (а.с.5-8). 01 грудня 2017 року між ТОВ «Нікопрогресбуд» та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення № 70/17/ж від 01 грудня 2017 року (а.с.9-10). З метою встановлення факту проживання (не проживання) [PERSON] за адресою реєстрації, 20 серпня 2019 року членами комісії ТОВ «Нікопрогресбуд» було складено акт про фактичне місце проживання (не проживання) наймачів житлових приміщень (кімнат), належних ТОВ «Нікопрогресбуд», розташованих в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вищевказаного акту, було встановлено, що [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з квітня 2018 року (а.с.4). Крім цього, плату за користування житловим приміщенням відповідач не вносить, про що свідчить довідка про заборгованість за період з 01 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року в розмірі 1 213 грн. 52 коп. (а.с.13). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні належною кімнатою в гуртожитку, оскільки вимушує нести додаткові матеріальні витрати, перешкоджає вільному розпорядженні майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає з квітня 2018 року без поважних причин, не сплачує кошти за користування приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню та добровільно не усуває ці порушення, а тому, виходячи із вимог ст.ст.71,72 ЖК України, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved