Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

У березні 2014 позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 56/100 ід. частин житлового будинку [ADDRESS], в якому, крім неї, проживає її син - відповідач у справі. Останній руйнує та нищить вказану частину будинку, проявляє агресивну поведінку до неї, провокує сварки та скандали, неодноразово застосовував фізичне насильство, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших осіб проживання з ним в одному будинку, перешкоджає позивачу здійснювати право користування та розпорядження будинком. Враховуючи викладене позивач просила задовольнити позов з підстав, визначених ст. ст. 116, 157 ЖК України та ст. 391 ЦК України. В судовому засіданні позивач, будучи допитана як свідок, та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві і доповнили, що позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу фізичного насильства щодо неї, у зв'язку з чим відповідача притягали до адміністративної відповідальності. Крім цього, після нанесених позивачці відповідачем у лютому 2014 року побоїв, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні. Після закінчення лікування відповідач не допускає позивача у належну їй частину житлового будинку, куди вселив невідомих їй осіб. Крім цього, вказала що Дрогобицьким МВ ГУ МВСУ у Львівській області розпочато кримінальне провадження відносно відповідача за ч. 1 ст. 125 КК України. Вказала, що вжиті численні заходи впливу щодо відповідача не дали жодного позитивного результату, відповідач продовжує вчиняти щодо позивача фізичне насильство та створює неможливе з ним спільне проживання, а тому просять позов задоволити. Відповідач заперечив з приводу задоволення позову посилаючись на його надуманість та безпідставність. Вказав, що його мати - позивач по справі приводить у їх будинок свого нинішнього чоловіка - [PERSON], з яким виживають його з будинку, провокуючи сварки та непорозуміння. Не заперечив, що конфлікти між ним та позивачкою мають місце, однак такі провокує сама позивачка. Так, в грудні 2013 року мало місце нанесення йому ножових поранень позивачкою, з приводу чого він перебував на амбулаторному лікуванні. До правоохоронних органів не звертався, маючи намір зберегти добрі відносини з матір'ю. Зазначив, що іншого місця проживання у нього немає, а тому задоволення позову позбавить його єдиного житла. Просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши пояснення свідків, перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. А згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником 56/100 ід. частин будинку [ADDRESS]. Вказана частка складається з двох житлових кімнат, коридору та ванної кімнати (копія договору дарування, а.с. 5). Син позивачки - відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному житлі з 26 лютого 2005 року (а. с. 6 зворот). Крім цього, як встановлено у судовому засіданні і сторонами не оспорювалось, відповідач [PERSON] іншого житла немає. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Свідок [PERSON] - дільничний інспектор Дрогобицького МВ ГУ МСВСУ у Львівській області пояснив суду, що неодноразово розглядав заяви позивачки [PERSON] з приводу сімейних конфліктів з її сином [PERSON] Останньому виносилось офіційне застереження з приводу неприпустимості вчинення насильства щодо матері - [PERSON] Відповідач пояснював свою поведінку конфліктом з вітчимом, який намагається вселитись в їхній з матір'ю будинок. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] неодноразово провокував конфлікти з ним та позивачкою [PERSON], виганяв її з будинку, наноси тілесні ушкодження. Так, як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів адміністративних справ №442/3859/13-ц та №442/8576/13-ц, відповідач [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за насильство в сім"ї, зокрема, по відношенню до позивачки та свого вітчима, за що був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави. Відповідно до оглянутих в судовому засіданні матеріалів перевірки за заявами [PERSON] з приводу протиправних дій [PERSON], складених Дрогобицьким МВ ГУ МВСУ у Львівській області, відповідачу [PERSON] 15.11.2013 року виносилось офіційне попередження №284 про неприпустимість учинення насильства щодо матері - [PERSON] Разом з тим, з позивачкою [PERSON] також проводилась профілактична бесіда щодо недопущення антигромадської поведінки. Отже, судом встановлено, що конфлікти між [PERSON] та [PERSON] провокуються як позивачем, так і відповідачем. В той же час позивачкою не представлено достатньо доказів про те, що дії відповідача роблять неможливим для неї проживання з ним в одному будинку та що до відповідача були вжиті передбачені законом заходи попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, оскільки відповідача, як і позивача, попереджали лише про недопустимість вчинення сімейних конфліктів. За таких обставин суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Однак, відповідача необхідно попередити про недопустимість порушення правил співжиття та можливість в майбутньому його виселення саме з цих підстав.

Outcome: dismissed