Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач ТОВ "Нова Пошта" в особі свого представника Супрун В.П. за довіреністю , 30.11. 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та просить стягнути з відповідача суму основного боргу за Договором позики у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп. , суму штрафних санкцій та інфляційних витрат в розмірі 31 024 (тридцять одна тисяча двадцять чотири) гривні 41 коп. та судовий збір, у розмірі 1378,00грн. та інші судові витрати пов"язані з розглядом цивільної справи. В судовому засіданні представник позивача Дещенко А.С., який діє за довіреністю від 18.07. 2017 року позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи у судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв через загальну канцелярію до суду не надходило. Відповідно до ч.3.ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов"язки. Зі змісту ст. 74 ЦПК України, слідує, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. В зв'язку із неявкою відповідача в судове засідання, представник позивача не заперечував щодо проведення судового засідання в заочному порядку. Суд враховуючи згоду позивача, ухвалює провести заочний розгляд справи, відповідно до норм ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» та [PERSON] 28 листопада 2014року було укладено Договір позики від 28.11.2014 року. Відповідно до умов Договору Позивачем було передано Відповідачеві безпроцентну поворотну позику в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 коп. Підтвердженням отримання від Позивача Відповідачем грошових коштів є укладений між сторонами Договір позики (п. З Договору). Відповідно до ст.ст. 1046, 1047Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з п. 5 Договору позики, Позичальник зобов'язується повертати Позикодавцю, щомісячно до 30 числа, позику рівними частинами (або іншими частинами письмово погодженими із Позикодавцем) та повністю розрахуватись з Позикодавцем до 28.11.2015 р. Частиною 1 статті 1049 ЦК України, передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник, від дати отримання позики не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, чим порушив п. 5.1.Договору. До теперішнього часу Відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання. Згідно ст. 625, 1050ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до п. 7 Договору позики: «За невиконання, повне чи часткове, узятих на себе зобов'язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України та даного Договору». Проте, Пунктом 9 Договору позики передбачено: «За кожний день прострочення вимог передбачених п. 5 та пп. 5.1 даного Договору повернення Позичальником Позикодавцю позики, Позичальнику щоденно нараховується: індекс інфляції, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, неустойка у розмірі 15 % від загальної суми заборгованості та 30 % річних», що суперечить ст. 625 ЦК України, а тому підлягає нарахуванню три проценти річних з простроченої суми. За період прострочення Позивач вважає період з 28.11.2015року по 29.11.2016 року включно, а період складає 368 днів. Отже, відповідно до результатів розрахунку наданої позивачем , втрати від інфляції становлять - 4 062 ( чотири тисячі шістдесят дві) гривні 37 копійок - інфляційна складова боргу; 14 893 ( чотирнадцять тисяч вісімсот дев"яносто три) гривні 41 копійка - пеня; Разом з тим , три відсотки річних становить 1 207 ( одна тисяча двісті сім) гривень, отже заборгованість за договором позики б/н від 28 листопада 2014 року становить у розмірі 60 162 ( шістдесят тисяч сто шістдесят дві) гривні 78 копійок, яка і підлягає стягненню, в решті вимог слід відмовити . Разом з тим, суд зауважує, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб'єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способами, визначеними законодавством, є підставою для прийняття рішення про відмову в позові. Судовому захисту підлягає порушене, а не ілюзорне право. Пленумом Верховного суду України у п.5 постанови «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 1 листопада 1996 року роз'яснено, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність якКонституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи той факт, що позовні вимоги задоволено приблизно на 85%, то підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі судовий збір у розмірі 1 171 ( одну тисячу сто сімдесят одну ) гривень 30 копійок. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial