Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення з-під арешту належного його майна, накладеного 17 лютого 2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції. В позові зазначив, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили, задоволений позов публічного акціонерного товариства комерційного барку «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості за договором кредитування у сумі 11387 грн. 90 коп. Під час виконання зазначеного рішення постановою Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від 17.02.2011 року у виконавчому провадженні № 246129856 накладений арешт на все належне позивачеві майно. На теперішній час у позивача немає невиконаних зобовязань перед фінансовою установою. Наявність арешту за обставин повного розрахунку із стягувачем у виконавчому провадженні порушує права позивача як власника, у звязку з чим він просить звільнити його з-під арешту. В судове засідання позивач не зявився. Його представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи, у звязку з чим суд в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу без участі позивача і його представника. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення справи, до суду не зявився, що за умови згоди представника позивача, висловленої в письмовій заяві, є підставою для ухвалення заочного рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце вирішення справи, до суду не зявився, повідомлення про згоду на участь у справі не надав. Зазначені обставини в силу п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України є підставою для вирішення спору у відсутність представника третьої особи. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ від 17.02.2011 року накладений арешт на майно боржника під час здійснення виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 11387 грн. 90 коп. (а. с. 11). 6 жовтня 2010 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 9). Як випливає з довідки публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 12.06.2015 року, заборгованості перед кредитною установою у позивача станом на 15 червня 2015 року немає (а. с. 7). В силу ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Оскільки, як випливає із змісту ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника накладається під час виконання судового рішення, між тим виконавчі дії з виконання рішення суду на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» завершені, більш того, у позивача відсутня заборгованість перед стягувачем, на задоволення вимог якого накладався арешт на належне йому майно, передбачені законом обмеження у здійсненні права власності мають бути припинені. У зв"язку з викладеним суд знаходить підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб та звільнення з-під арешту його майна. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved