Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, поділити між ними дане майно, та визнати за нею право власності на 1/2 частину в майні подружжя набутого ними в період шлюбу. 13 січня 2014 року ним же було подано уточнену позовну заяву. Під час розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги, і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 20 вересня 2003 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Під час спільного проживання з [PERSON] у них народилось два сина: [PERSON]- [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. За період шлюбу позивачкою та відповідачем було набуто майно, яке вона вважає спільною сумісною власністю подружжя, яке набуте ними в період шлюбу, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що був набутий відповідачем за договором дарування, який посвідчений 21 серпня 2003 року і зареєстрований в БТІ27 вересня 2003 року. За період спільного проживання позивачки та відповідача вказаний вище будинок був істотно поліпшений і суттєво збільшився його вартісний стан. Окрім того за час перебування у шлюбі відповідачем було приватизовано і отримано у приватну власність дві земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,1000 га за кадастровим номером - 1825010100:06:007:0198 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0203 га за кадастровим номером - 18250101100:06:007:0199 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також зазначила, що за час шлюбу позивачки з відповідачем ними було придбано два автотранспортних засоби, а саме : автомобіль марки - VOLKSWAGEN Transporter, 1997 року випуску, державний номерний знак - [NUMBER], який знаходиться на реєстраційному обліку в Радомишльському МРЕВ УДАІ УВС України в Житомирській області з 23.08.2012 року і зареєстрований на ім'я відповідача та мопед марки - HONDA Dio, 1996 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який знаходиться на реєстраційному обліку Радомишльському МРЕВ УДАІ УВС України в Житомирській області з 30.07.2010 року і зареєстрований на ім'я відповідача. Також за час шлюбу позивачки та відповідача були набуті хатні меблі, електрообладнання і речі домашнього вжитку на суму 75200,00 грн. та три торгівельні кіоски з товаром від підприємницької діяльності на ринку вартістю 127500,00 грн. У зв'язку з тим, що на даний час між сторонами не досягнуто домовленості про розпорядження майном придбаним під час перебування у шлюбі, відповідач відмовляється визнавати за позивачкою її право на рівну частку у зазначеному вище майні, а позивачка вважає, що вказане майно було придбано нею та [PERSON] за спільні кошти під час шлюбу, тому вона просить визнати зазначене майно спільною сумісною власності подружжя, і з врахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за нею право власності на 1/2 частину даного майна, а саме на 1/2 частину будинку [ADDRESS], на 1/2 частину земельної ділянки площею 0.1000 га та на 1/2 частину земельної ділянку площею 0.0203 га розташованих біля спірного будинку, та на автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter. Позивачка та її представник [PERSON], з врахуванням уточнення позовних вимоги, в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача судовому засіданні позовні вимоги не визнав надав заперечення на позовну заяву, вважає вимоги позивачки безпідставними та необґрунтованими, факти викладені в позовній заяві не відповідають дійсності і жодним письмовим доказом не підтверджуються. Що стосується житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] та дане домоволодіння на думку відповідача належить йому на праві особистої власності, оскільки було подаровано йому ще до укладення шлюбу. Відповідач також зазначив, що за період спільного проживання у спірному житловому будинку ніяких істотних поліпшень, перебудов, добудов, перепланувань не велося,. Було замінено покрівлю, усі роботи, пов'язані з ремонтом якої були проведені особисто відповідачем, його батьком та сусідом. На протязі 10 років спільного проживання з позивачкою велися поточні косметичні ремонти, але всі метеріали для поточного ремонту були придбані батьком відповідача. Представник відповідача також пояснив суду, що торгівельні кіоски не є його власністю, оскільки вони були ним орендовані у КП «Ринок». Також вважає особистою власністю автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter, оскільки був придбаний ним за гроші, які він отримав від продажу будинку, залишеного йому у спадок. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача,свідків,дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що з 20 вересня 2003 року року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації акітв цивільного стану Радомишльського району Житомирської області 20 вересня 2003 року, актовий запис № 97 (а.с.6). Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірваний Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 31 травня 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи автомобіль марки VOLKSWAGEN Transporter, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], та мопед марки Honda Dio, номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] зареєстровані на ім." я [PERSON] (а.с. 43,44). Однак, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі -СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, у ч. 2 ст. 372 ЦК України також встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль та мопед набуті подружжям [PERSON] та [PERSON] за час перебування у зареєстрованому шлюбі, а отже належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, протягом всього часу розгляду справи, в суді стороною відповідача не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що грошові кошти отримані від продажу належного йому нерухомого майна, яке він отримав у спадщину були витрачені саме на придбання спірного автомобіля. Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання автомобіля марки VOLKSWAGEN Transporter, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Радомишльським МРЕВ Житомирської області 23.08.2012 року та мопеда марки Honda Dio, номер двигуна [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Радомишльським МРЕВ Житомирської області 30.07.2010 року об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], підлягають задоволенню. Разом з тим, щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання об'єктами спільної сумісної власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий № 1825010100:06:007:0198, яка розташована в в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0203 га, кадастровий номер - 1825010100:06:007:0199, яка розташована в [ADDRESS], а також визнання у зв'язку з цим за нею права власності на 1/2 частину даного майна, слід зазначити наступне. Згідно ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або в порядку спадкування; майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом України. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 24 своєї постанови № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок з господарським будівлями і спорудами був набутий у приватну власність відповідачем [PERSON] за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу [PERSON] 21.08.2003 року, реєстровий № 1787, що зареєстрований Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 27.09.2003 року. На підставі зазначеного та враховуючи те, що житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами одержаний у приватну власність [PERSON] на підставі договору дарування та до укладення ним шлюбу з позивачкою, суд вважає, що дане майно є його особистою приватною власністю, а не об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий № 1825010100:06:007:0198, яка розташована в в [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0203 га, кадастровий номер - 1825010100:06:007:0199, яка розташована в [ADDRESS], були набуті в приватну власність [PERSON], в результаті приватизації, про що свідчать Державні акти на право власності на земельну ділянку від 26 березня 2012 року (а.с. 136, 137). У п. 182 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 зазначено, що відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. На підставі зазначеного та враховуючи те, що земельні ділянки одержані у приватну власність [PERSON] шляхом приватизації, суд вважає, що дане майно є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання житлового будинку, з господарським будівлями і спорудами та земельних ділянок об'єктами спільної сумісної власності подружжя, а відтак і визнання за позивачем права власності на 1/2 частину даного майна на підставі, зокрема, ст.ст. 60, 70 СК України не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону Що стосується вимог позивачки щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя трьох торгівельних кіосків з товаром від підприємницької діяльності. то дана вимога є безпідставною, та такою, що не грунтується на законі, оскільки дані кіоски не належать на праві власності а ні відповідачу, ні позивачці, а є власністю КП «Ринок». Враховуючи зазначене та встановленні у судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] підлягає визнанню: право власності на 1/2 частину автомобіля марки VOLKSWAGEN Transporter, номер кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований Радомишльським МРЕВ Житомирської області 23.08.2012 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та визнання права власності на У2 частину в майні подружжя набутого ними в період шлюбу підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України, в разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. J_6, 372, ЦК У країни, ст.ст. 60, 61, 70 СК України, ст.ст. 81, 116 ЗК України, та

Outcome: partial