Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» звернулось до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №2612/0808/71-007 від 15 серпня 2008 року на загальну суму 1624480,43 грн., судом залучено до участі у справі правонаступника позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС». Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР Плюс" у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, представник відповідача у судовому засідання проти позовних вимог заперечували, звернувшись до суду з заявою про застосування строків позовної давності, просили скасувати нараховану пеню у сумі 40850,98 доларів США, нараховані проценти за користуванням кредитом у сумі 63542,24 доларів США. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2612/0808/71 -007 (а.с. 9 - 17). Відповідності умов п. 1.1 даного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 145000,00 доларів США на строк по 14 серпня 2038 року включно, на умовах, передбачених цим Договором, зобов'язавшись повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором. Відповідності умов п. 1.3 даного Договору відповідач сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку і у порядку, встановленому п.6.1.2. цього Договору. Відповідно до п. 3.1. та 3.1.1. Кредитного договору Відповідач здійснює погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів за попередній місяць шляхом здійснення платежів у чітко встановлений термін « 15» числа кожного місяця. Згідно п. 3.1.2. Кредитного договору Відповідач зобов'язався сплачувати платежі на позичковий рахунок [NUMBER] через касу Позивача або шляхом безготівкового перерахування щомісяця у чітко встановлений термін. У кредитному договорі передбачено відповідальність за порушення його умов, а саме згідно п. 8.1. даного Договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом Відповідач сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, кількість днів у році приймається - 360. Відповідно до умов п. 3.7. Кредитного договору сторони без укладання будь-якої додаткової угоди встановили порядок змін умов Кредитного договору з відповідною зміною зобов'язань Відповідача щодо строку виконання ним зобов'язань за Кредитним договором та відповідних прав Позивача вимагати від Відповідача виконання зобов'язання за Кредитним договором, якщо Відповідач порушує строки платежів, встановлені п. 3.1.1. Кредитного договору. При настанні цієї обставини строк виконання Відповідачем своїх зобов'язань за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав, на десятий календарний день з дня направлення Позивачем Відповідачу повідомлення про зміну умов Кредитного договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Позивачу відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримано Відповідачем особисто у банку. Відповідно до п. 3.9. Кредитного договору у випадку порушення умов п. 3.7. Кредитного договору та/або умов іпотечного договору, що укладається між Позивачем та Відповідачем у відповідності до п. 2.1. Кредитного договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Позивачем Відповідачу у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Позивачем за адресою Відповідача, зазначеною у реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення. Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо строків сплати платежів, встановлених п. 3.1.1. Кредитного договору, тому Банком 14 листопада 2011 року Відповідачу надіслано Повідомлення про зміну умов Кредитного договору № 2612/0808/71-007, вимогу, іпотечну вимогу № 8622 від 10.11.2011 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та списком рекомендованих листів на відправку по м. Києву ( а.с. 18-22). Таким чином, умови Кредитного договору було змінено, а обов'язок Позичальника погасити кредит у повному обсязі виник зі збігом десятиденного строку з дня відправлення повідомлення та настав 24 листопада 2011 року. Вимога про виконання порушеного зобов'язання є з умовою, що якщо протягом встановленого строку вимога Позивача залишається без задоволення, Позивач вправі звернутись до суду з позовною заявою про стягнення суми заборгованості по Кредитному договору. Зазначена вище вимога залишилась Відповідачем без задоволення. Відповідач як Позичальник за Кредитним договором, до цього часу не виконав відповідних зобов'язань, передбачених Кредитним договором, а саме: не сплачує заборгованість по кредиту, процентам та пені. Станом на 27.01.2012 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором складається з: заборгованості по кредиту в сумі 144 860,09 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 1157403,10 грн.; заборгованості по процентам в сумі 48 150,50 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату виконання розрахунку становить 384712,86 грн.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 82 364,42 грн., що разом становить 1624480, 43 грн. (а.с. 8). 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» на підставі Договору факторингу №15 відступило TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за кредитним договором №2612/0808/71-007 від 15.08.2008 року боржника [PERSON], за умовами якого ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за кредитним договором, а ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» став новим кредитором по відношенню до боржника стосовно заборгованості і отримав відповідні права вимоги за кредитом (а.с. 66-69). Відповідачу було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги з письмовою вимогою про погашення заборгованості, що було залишено без задоволення (а.с. 70). Процесуальний порядок правонаступництва визначений ст. 37 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язання, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасно пред'явлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне пред'явлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного кредитного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК). Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - по 14 серпня 2038 року включно, з моменту підписання, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця 15 числа кожного місяця в розмірі 1568,00 доларів США. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч.ч. 2- 4 ст. 612 ЦК, ч.ч. 1, 2 ст. 220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору відповідно п. 1.1. так і відповідно Повідомлення про зміну умов Кредитного договору строк виконання зобов'язання у повному обсязі (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань) настає на десятий календарний день з дня направлення даного повідомлення ( а.с.18). Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів змінено та визначено десятим календарним днем з дня направлення даного повідомлення 14.11.2011 року. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК). Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252- 255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд установив, що згідно зі зміною умов Кредитного договору відповідач зобов'язаний здійснити повернення кредиту у розмірі та в строки, визначені п. 3.7., даного Договору, на десятий календарний день з дня направлення банком повідомлення про зміну умов договору, тобто - 24.11.2011р. Оскільки умовами договору передбачені окремі умови зміни зобов'язання, які встановлюють новий обов'язок боржника повернути весь борг на десятий календарний день з дня направлення банком повідомлення про зміну умов договору, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником цього строку, а отже, і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку його погашення. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Судом встановлено, [PERSON] не виконав зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 24.11.2011, у свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 19.11.2012 (а.с. 40). Отже, позивачу стало відомо про порушення відповідачем умов договору 24.11.2011 року та позовні вимоги пред'явлені ним до суду 19.11.2012 року в межах позовної давності. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог та заяви про застосування позовної давності, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами в межах позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved