Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа орган опіки та піклування Козятинської РДА, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі [PERSON] вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах протягом 2010 - 2011 років від спільного проживання у них [INFO] року народилася дочка [PERSON]. У свідоцтві про народження дочки батьком записаний [PERSON]. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження державна реєстрація проведена відповідно до ст. 126 СК України, тобто визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, оскільки вони з відповідачем після народження дитини подавали заяву до органу реєстрації актів цивільного стану. Незважаючи на те, що відповідач визнав себе батьком дитини і подав заяву про визнання батьківства, він жодного дня вихованням дитини не займався. Більше того, він навіть не забрав її з пологового будинку, так як ще до народження дочки відповідач покинув її. А коли дитина народилася, то вона повідомила його телефоном, і він погодився визнати дочку. Але саме на цьому і закінчилося її з ним спілкування. Після реєстрації народження дочки відповідач так і не погодився жити разом з ними, допомагати їй з маленькою дитиною, забезпечувати її повсякденні потреби, так як дочка потребувала постійного догляду, а це його дратувало. Декілька раз він телефонував, а потім зовсім пропав. На її дзвінки відповідач перестав відповідати, коли дитині було два місяці, тобто з листопада 2011 року, і де він в даний час знаходиться вона не знає, але її відоме останнє місце проживання відповідача : [ADDRESS] Весь цей час відповідач життям дочки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Ніякої матеріальної допомоги їй на утримання дочки відповідач не надає. Дочці зараз два з половиною роки. Біологічного батька вона не пам'ятає та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за ці роки жодного разу його не бачила. В даний час вона проживає в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, і дочка вважає його своїм батьком, так як саме він про неї піклується, виховує дитину, забезпечує матеріально. Відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Вони з дочкою та чоловіком проживають в окремому приватному будинку разом з батьками чоловіка. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ними склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дочка оточена любов'ю та теплом її чоловіка та його батьків. Вони вважають її рідною дочкою та онукою. В даний час вона не працюю, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи , шляхом розміщення оголошення в газетах : «Урядовий Кур'єр» та « Вінниччина», про причини неявки суд не повідомив, суду не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності . Представник третьої особи - органу опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Дурицька І.В. в судовому засіданні позов підтримала, вважає , що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] та надала висновок про доцільне позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази , суд приходить до висновку , що позовні вимоги необхідно задовольнити . Так, судом встановлено, що позивачка з відповідачем по справі [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах протягом 2010 - 2011 років від спільного проживання у сторін [INFO] року народилася дочка [PERSON]. У свідоцтві про народження дочки батьком записаний [PERSON] (а.с. 3). Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження державна реєстрація проведена відповідно до ст. 126 СК України, тобто визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, оскільки вони з відповідачем після народження дитини подавали заяву до органу реєстрації актів цивільного стану ( а.с. 4). Незважаючи на те, що відповідач визнав себе батьком дитини і подав заяву про визнання батьківства, він жодного дня вихованням дитини не займався. Після реєстрації народження дочки відповідач так і не погодився жити разом з позивачкою та дитиною, допомагати позивачці з маленькою дитиною.ю Весь цей час відповідач життям дочки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач не надає. В даний час позивачка проживає в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком ( а.с. 5), і її донька вважає його своїм батьком, так як саме він про неї піклується, виховує дитину, забезпечує матеріально. Відповідач [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини . . Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини. Так як, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки : ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі , тому його необхідно позбавити батьківських прав щодо його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ч. СК України мати , батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України , особа , позбавлена батьківських прав , не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини . Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів . Таким чином, для захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON], [INFO] , необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] та стягувати з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків , передбачених ст.. 184 цього Кодексу.

Outcome: approved