Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані, позивачка, її неповнолітня онука, [PERSON], [INFO] та донька, [PERSON],[INFO]. Але фактично в будинку [ADDRESS], проживає лише позивачка зі своєю онукою, [PERSON]. Відповідачка, [PERSON] покинула свою доньку, залишивши її жити у бабусі, [PERSON], і вже більше року, як остання не з'являється ні до своєї матері, ні до своєї доньки, лише щомісяця перераховує позивачці кошти на утримання неповнолітньої [PERSON], відповідачка відмовляється добровільно знятися з реєстрації за вищевказаною адресою, в зв'язку з чим чинить перешкоди позивачці у розпорядженні своє власністю. Просила суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, подали письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, тому у суду є достатньо підстав для розгляду справи у її відсутність та винесення заочного рішення в порядку ст. 224-233 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором про безстрокове користування земельною ділянкою від 20.01.1981р. Домоволодіння зареєстровано в реєстрово-кадастровій книзі за №2124. З будинкової книги по житловому будинку [ADDRESS] вбачається, що за даною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO] З довідки квартальної від 29.05.2014р вбачається, що [PERSON] не проживає в житловому будинку [ADDRESS] з листопада 2012року. З поштових переказів, адресованих [PERSON] в період 2013-2014р вбачається, що остання отримує періодично аліменти на неповнолітню онуку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою з 2012року. Згідно ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Факт не проживання [PERSON] у житловому будинку, що належить її матері, [PERSON], з листопада 2012 року, знайшов своє підтвердження по справі, що також зафіксовано актом квартальної Говорової від 29.05.2014р Відповідно до роз'яснень, даних в п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07 лютого 2014 року „... під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки в справі знайшли своє підтвердження обставини не проживання без поважних причин відповідачки у спірному будинку з 2012 року, тому суд відповідно до ст.405 ЦК України дійшов висновку про позбавлення відповідачки права користування житлом за адресою: житловий будинок [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved