Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивували тим, що 29.10.2013 року між Департаментом соціального захисту населення Закарпатської області та [PERSON] було укладено договір купівлі- продажу житлового будинку [ADDRESS] та в подальшому передано безоплатно [PERSON] та членам його родини- позивачам, яким дозволено приватизувати вказаний будинок і за кожним визнано право власності на 1/4 його частину. У 2014 році між сторонами виник спір щодо земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23.01.2015 року за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину зазначеної земельної ділянки. Посилаючись на викладене, позивачі просять суд також визнати за кожним з них право власності на 1/4 частину вказаної земельної ділянки, а також визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку сереї [NUMBER], виданий на ім"я [PERSON] В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з підстав, наведених у ньому, наполягали на його задоволенні. Позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, зазначила, що у зв"язку з одруженням змінила прізвище на [PERSON], та просила суд врахувати дану обставину при винесенні рішення. Третя особа на стороні позивачів [PERSON] проти задоволення позову не заперечив та пояснив, що право власності на спірну земельну ділянку він та члени його сім"ї набули разом з житловим будинком. Відповідачка [PERSON] та її представник проти позову заперечили, зазначивши, що позивачі мають право власності лише на житловий будинок [ADDRESS], а не на земельну ділянку площею 0,1500 га. Представник Воловецької селищної ради [PERSON] заперечень проти задоволення позову не висловив. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23.01.2015 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково; визнано за ним право власності на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га, що розташована по [ADDRESS] (а.с.75-77). В силу приписів ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, матеріалами справи підтверджено, що 29.10.2013 року між Департаментом соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації в особі директора Мацоли В.В. та [PERSON] та був укладений договір купівлі-продажу, згідно умов якого остання продала належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,15 га, кадастровий номер №2121555100:01:006:0058 у смт.Воловець, вул.Шевченка, 25 Воловецького району Закарпатської області (а.с.14-15). Даний договір був укладений з метою подальшої безоплатної передачі нерухомості у власність інваліду війни 3-ї групи, воїну інтернаціоналісту [PERSON] відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів, затвердженим постановою КМ України від 09.03.2011 року № 223 (далі - Порядок). Указаний Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів", а згідно п. 8 Порядку житло безоплатно передається у власність відповідних територіальних громад для його подальшої передачі воїнам-інтернаціоналістам, які перебувають на квартирному обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до законодавства. 30.01.2014 року виконком Воловецької селищної ради прийняв рішення про безоплатну передачу цього будинку [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.18). Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.01.2014 року спірний будинок та надвірні споруди належить на праві спільної часткової власності (по 1/4 кожному) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.20-22). Відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК (в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну. Інші умови договору купівлі-продажу можуть набувати значення істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах. Так, за змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Уклавши цей договір, щодо якого діє презумпція правомірності правочину, [PERSON] та Департамент засвідчили досягнення згоди з усіх істотних умов договору, у тому числі щодо розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до Департаменту. Отже, [PERSON] здійснила відчуження житлового будинку разом із земельною ділянкою на якій він розміщений в тому обсязі, що належав їй як землевласнику. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.01.2014 року будинок [ADDRESS] та надвірні споруди належить на праві спільної часткової власності (по 1/4 кожному) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки позивачі набули право власності на 1/4 частину жилого будинку кожен, тому до них перейшло право власності на 1/4 частину земельної ділянки на якій він розміщений, а відтак позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного. У силу приписів ч. 1 ст. 120, п. «в» ч. 1 ст. 140 ЗК України, право власності [PERSON] на земельну ділянку припинилося в результаті відчуження земельної ділянки за рішенням власника, а тому, суд вважає, що в даних правовідносинах обраний позивачами спосіб захисту (визнання недійсним державного акту [PERSON]) - є неправильним, а сама вимога безпідставною, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed