Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що в період з серпня 1989 року по лютий 2010 року його батько [PERSON] працював на різних посадах у Ганнівському кар'єрі Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат». Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у батька хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. ( пиловий бронхіт другої ст.), яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням. Відповідно до п.17 Акту розслідування професійного захворювання № 21 від 15 липня 2010 року причиною виникнення професійного захворювання у батька було визнано його роботу впродовж 17 років 6 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК, зокрема пилу з вмістом вільного 8І02 від 19% до 70% в концентрації від 2,7 мг/м3 до 5,6 мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3. Вину підприємства у виникненні у батька професійного захворювання встановлено п.19 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період роботи батька керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. [INFO] батько помер. Висновком експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації серії ДНА-03 № 000590 від 19.09.2012 року встановлено причинний зв'язок смерті батька з встановленим йому за життя професійним захворюванням. Смертю батька йому завдано моральної шкоди. Після смерті батька він тривалий час перебував у напруженому психічному стані, вважає , що смертю батька йому завдано глибоких моральних переживань. Згідно з частиною 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) , а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Отже, моральна шкода, завдана особам, які мають на це право внаслідок смерті працівника, (ч.2.ст. 1168 ЦК України) має відшкодовуватися роботодавцем Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог, вважає, що розмір завданої моральної шкоди, який просить стягнути на його користь становить по 220 000 гривень. Представник позивача звернувся до суду с заявою про підтримку позову та розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є рідним сином, померлого [INFO] [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, смерть. (а.с.3,7). Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ПАТ «ПівнГЗК». Відповідно до п. 15 Акту розслідування професійного захворювання № 11 від 29.09.2003 року причиною професійного захворювання у батька було визнано його роботу на протязі 26 років 01 місяця в умовах пилу, рівень якої перевищував гранично допустиму концентрацію.(а.с.4-5). Згідно п. 17 Акту розслідування, що за період роботи [PERSON] керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. [INFO] батько помер. Висновком експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19.09.2012 року встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з його професійним захворюванням.(а.с.6). Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положення ч.1 ст.8 Цивільного Кодексу України якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що оскільки спірні правовідносини не врегульовані спеціальною нормою, до таких правовідносин необхідно застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду. У відповідність частині 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Внаслідок втрати батька, позивач пережив нервове потрясіння з його смертю. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу наявний, оскільки він несе фізичні та моральні страждання внаслідок втрати батька. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завданням цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та «Про Державний бюджет на 2007 рік» /відповідно пункт 27 ст.77 та пункт 22 ст.71/ на 2006 та 2007 роки зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст.1, підпункту «е» ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", яким були виключенні статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 -У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної /немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної /немайнової/ шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 /справа про страхові виплати/ зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Факт провини підприємства підтверджується: актом № 21 від 15.07.2010 року, та довідкою про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням від 17.04.2013 року. (а.с.6). Перераховані вище документи свідчать про наявність провини в діях (бездіяльності) адміністрацій, і про прямий причинний зв'язок між цими порушеннями з боку адміністрації і наслідками, що наступили, а саме смертю [PERSON] внаслідок професійного захворювання, що призвело до важких фізичних, душевних, психічних страждань позивача. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від смерті батька. Тому суд, приймаючі до уваги ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи із принципів розумності, об'єктивності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої моральної шкоди з 220 000,0 грн. до 5 000,0 гривен, що є сорозмірним тяжкості та тривалості перенесених позивачем, страждань, ця сума підлягає стягненню з відповідача - ПАТ «ПівнГЗК». Крім того, на підставі ст.ст.86,88 ЦПК України з відповідача ПАТ «ПівнГЗК» підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 114,70 грн. на користь держави. На підставі , ст.. 153 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, ст.1168 ЦК України,

Outcome: partial