Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою в якій просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його малолітніх дітей __ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей __ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та накласти заборону на відчуження житла від малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги у частині позбавлення батьківських прав підтримала посилаючись на письмові докази, які наведені в матеріалах справи, просила суд їх задовольнити, позовні вимоги, щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей просила суд залишити без розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає частково, а саме не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проте заперечує щодо задоволення позову у частині стягнення аліментів. Представник третьої особи, КЗ КОР «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква», у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справа за її відсутності, заперечень щодо позову не має. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Фастівської міської ради, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справа за її відсутності, позов визнає, заперечень щодо позову не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , [INFO] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого (повторно) Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 січня 2020 року, за актовим записом № 105; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого (повторно) Сквирським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 16 січня 2020 року, за актовим записом № 206. З 02 жовтня 2020 року малолітні [PERSON] , [PERSON] перебувають у комунальному закладі Київської обласної ради «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква» за адресою: вул. Крижанівського, 6, м. Біла Церква, Київська область. За час перебування дітей у КЗ КОР «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква» відповідач жодного разу не відвідував, не цікавився їхнім станом здоров`я, не брав участі у вихованні та утриманні, не цікавився їхнім життям, що підтверджується довідкою № 492 від 20 жовтня 2021 року виданою КЗ КОР «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква». Відповідно до інформації служби у справах дітей та сім`ї Фастівської міської ради від 26 квітня 2018 року № 01-10/187 родина [PERSON] , [INFO] , з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , переїхали з Фастівського району на територію Сквирського району, а саме: [ADDRESS] . Родина перебувала під соціальним супроводом у Фастівському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, оскільки [PERSON] зловживала спиртними напоями та неналежно виконувала свої батьківські обов`язки. Окрім того малолітня [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку дітей служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах через ухиляння матері від виконання свої батьківських обов`язків. 17 вересня 2020 року виконавчим комітетом Рогізнянської сільської ради Сквирського району Київської області було прийнято рішення про відібрання малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю малолітнім дітям, з позбавленням батьківських прав. З`ясовано, що діти мають зовнішні ознаки недогляду та занедбаності. Встановлено низький рівень гігієни дівчаток. У [PERSON] наявні синці на обличчі, і тому малолітніх негайно було направлено до дитячого відділення Сквирської центральної районної лікарні для обстеження стану їх здоров`я. Розпорядженням Сквирської районної державної адміністрації від 21 вересня 2020 року № 195 «Про тимчасове влаштування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до КЗ КОР «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква»» малолітніх дітей влаштовано до інтернатного закладу. Рішенням виконавчого комітету Сквирської міської ради Київської області від 02 листопада 2021 року № 10/25 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України). У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шоста статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, оскільки відповідач, [PERSON] , не виявляє щодо дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, суд вважає відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дочок - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: approved