Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що відповідач проживає у [INFO]. ПАТ Херсонська ТЕЦ надає відповідачу централізоване опалення та гаряче водопостачання. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, повязані з споживанням централізованого опалення та гарячого водопостачання. У звязку з чим, утворилась заборгованість за період з 01.10.1996 року по 01.12.2015 року в сумі 10 848 грн. 57 коп., яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір у сумі 1218,00 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з»явилась, надала заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність та просила застосувати строк позовної давності, а саме стягнення суми у межах останніх трьох років до моменту звернення позивачем до суду. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 07.10.2011 року відповідачка [PERSON] змінила прізвище на Колісніченко. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено згідно відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO] та є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль». Згідно довідок від 07.05.2015 року та від 22.12.2015 року заборгованість відповідача за централізоване опалення за період з жовтня 1996 року по листопад 2012 року заборгованість складає 5281,72 грн., з грудня 2012 року по листопад 2015 року складає 5472,43 грн. Відповідач добровільно виплачувати заборгованість відмовляється. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.10.2015 року скасовано судовий наказ по цивільній справі №666/4621/15-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Херсона за заявою ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 10 455,38 гривень та судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.256,257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати не лише з договору, а безпосередньо з актів цивільного законодавства, між сторонами у даному випадку виникли взаємні права та обов'язки по наданню житлово-комунальних послуг та їх належної оплати. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006р. заява N33949/02, відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Так, оскільки позивач надає, а відповідач отримує послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачує спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Разом з цим, судом встановлено, що сума заборгованості за надані Позивачем послуги у період з жовтня 1996 року по листопад 2012 року, знаходиться поза межами позовної давності, тому суд вважає, необхідним стягнути з відповідача суму заборгованості за останні три роки, а саме за період з 01.12.2012 року по 01.12.2015 року яка складає 5341 грн. 35 коп. Вказані платежі оплачені відповідачкою за останні 3 роки є поточними, тобто вони не враховуються як переривання строків позовної давності. З урахуванням викладеного, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В іншій частині позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити у зв"язку з необгрунтованістю.

Outcome: partial