Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 14 серпня 2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про виділ частки в натурі, що є у спільній частковій власності, в якій позивач просить суд визнати право приватної власності та виділити в натурі частку із спільної часткової власності домоволодіння (житловий будинок), розташованого за адресою: м. Одеса [ADDRESS] , наступні приміщення: 1) житловий будинок під літ «А»: 1-1 коридор площею 6,7 кв.м., 1-2 кухня площею 8,2 кв.м., 1-3 житлова площа 13,7 кв.м., 1-4 житлова площа 11,2 кв.м., 1-5 санвузол площею 4,0 кв.м., загальна площа по літ. «А» складає 43,8 кв.м., житлова площа по літ «А» складає 24,9 кв.м.; 2) житловий будинок під літ. «И»: 4-1 коридор площею 5,8 кв.м., 4-2 кухня площею 34,9 кв.м., 4-3 санвузол площею 8,7 кв.м., 4-4 сауна площею 6,1 кв.м., 4-5 сходова клітина площею 5,4 кв.м., 4-6 житлова площа 17,0 кв.м., 4-7 житлова площа 22,2 кв.м., 4-8 житлова площа 20,6 кв.м., загальна площа літ. «И» складає 120,7 кв.м., житлова площа літ. «И» складає 59,8 кв.м.; сарай під літ. «Л»; навіс під літ. «М», «Н»; огорожі №1,13,15,15; вимощення V; шахта IV; басейн VI; загальна площа по домоволодінню, що підлягає виділу в натурі із спільної часткової власності складає 164,5 кв.м., житловою площею 84,7 кв.м. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 20 вересня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №1220 від 03 вересня 2004 року, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 83/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння у цілому складається з двох житлових будинків літ «А», «И», загальною площею 208,3 кв.м., жилою площею 110,0 кв.м., сараїв «В», «Л», навісів «М», «Н». Право власності на частку у вищенаведеному нерухомому майні зареєстровано за позивачем 28.10.2004 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, на підставі чого видано витяг за №5223043. Як зазначає позивач, їй на праві спільної часткової власності належить 83/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , а інша частина домоволодіння, яка складається з 17/100 частини домоволодіння під літерою «А», належить [PERSON] . Відповідно до листа - висновку від 09.02.2017 року № 05/09 Товариства з обмеженою відповідальністю «Архекспертбуд», який є невід`ємною частиною технічного паспорту на вищенаведене нерухоме майно від 09.02.2017 року, у фактичному користуванні [PERSON] у спільному домоволодінні, знаходиться: у житловому будинку під літ: «А»: 3-1 кухня, площею 10,6 кв.м.; 3-2 житлова, площа 14,4 кв.м.; 3-3 житлова, площею 10, 9 кв.м.; 3-4 кухня, площею 7,9 кв.м.; загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м.; сарай літ. «В», огорожа № 2,5,6,8, вимощення І,II. Відповідно до технічного паспорту та листа - висновку, у фактичному користуванні позивача знаходиться: у житловому будинку літ. «А»: 1-1 коридор, площею 6,7 кв.м.; 1-2 кухня, площею 8,2 кв.м.; 1-3 житлова, площею 13,7 кв.м.; 1- 4 житлова, площею 11,2 кв.м.; 1-5 санвузол, площею 4,0 кв.м.; загальною площею 43,8 кв.м.; житловою площею 24,9 кв.м. У житловому будинку під літ. «И», загальною площею 120,7 кв.м.; житловою площею, 59,8 кв.м.; сарай літ. «Л», навіс літ. «М», «Н», огорожа № 1, 13 -15, вимощення V, шахта IV, басейн VI. З метою реалізації свого цивільного права на виділ із спільного домоволодіння своєї частки в натурі, позивачем 19.06.2017 року було направлено лист - пропозицію, рекомендованим листом з повідомленням для вручення (квитанція від 19.06.2017 року № 6501406480136: рекомендоване повідомлення 20871710) на адресу своєї сусідки та єдиної співвласниці домоволодіння під літерою «А» - [PERSON] , в якому як стверджує позивачка, нею було викладено, що вона не бажає порушувати порядок користування та власності кожного у їх спільному домоволодінні та пропонує укласти договір про виділ часток в натурі із об`єкта нерухомого майна. Однак, відповіді на зазначений запит-пропозицію від [PERSON] не надходило. Враховуючи викладене, позивач вважаючи наявні в неї законні підстави для реалізації свого права на виділення в натурі частки із спільної часткової власності домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою, оскільки вона, як співвласник та власник своєї частки, здійснила усі досудові дії для врегулювання питання узгодження виділу часток нерухомого майна за згодою сторін, таким чином на даний час не маючи інших правових методів для реалізації свого конституційного права розпорядження житлом окрім звернення до суду, була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2017 року призначено по цивільній справі №520/9505/17 судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на час проведення якої провадження по справі зупинено. 20 березня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшли матеріали вказаної цивільної справи №520/9505/17 з повідомленням експерта №17-5755/5756 від 05 березня 2018 року про неможливість надання висновку за матеріалами вказаної справи. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30 березня 2018 року було поновлено провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 17 травня 2018 року представник позивача надав до суду додаткові документи, до яких надав висновок експерта №0136 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №520/9505/17 від 11.05.2018 року. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03 жовтня 2018 року заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] про забезпечення доказів шляхом їх витребування задоволено частково. Вирішено забезпечити докази по цивільній справі №520/9505/17, шляхом: витребування з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином завірені копії матеріалів інвентаризаційної (інвентарної) справи стосовно об`єкту нерухомого майна домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; витребування з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію стосовно реєстрації права власності за [PERSON] на частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , або на частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 29 листопада 2018 року до суду надійшли з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради витребувані судом документи. 03 грудня 2018 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання призначене на 20 травня 2019 року позивач [PERSON] та її представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 11 квітня 2019 року до суду надійшла заява від позивача, в якій остання просить суд позов задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання призначене на 20 травня 2019 року не з`явилась, про дату, час і місце проведення якої повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , з 20 лютого 1961 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та саме за цією адресою судом надсилалась судова кореспонденція рекомендованим листом з повідомленням на ім`я [PERSON] Згідно з ч. 2\~ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також\~враховується,\~що відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~44\~ЦПК України,\~учасники судового\~процесу та\~їхні представники\~повинні добросовісно\~користуватися процесуальними\~правами;\~зловживання процесуальними\~правами не\~допускається. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] \~про виділ\~частки в\~натурі,\~що є\~у спільній\~частковій власностіпідлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2000 року, посвідченого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-950, на праві спільної часткової власності належало 2/3 частки домобудівлі [ADDRESS] . Відповідачеві [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою від 07 вересня 1983 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-9395, належало 2/3 частки домобудівлі. 16 квітня 2004 року Виконавчим Комітетом Одеської міської ради прийнято рішення за №186 «Про прийняття в експлуатацію жилого будинку під літ. «И» та надвірних споруд, що належить [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] », яким затверджено акт міської міжвідомчої комісії від 27 лютого 2004 року про прийняття в експлуатацію споруд. Прийнято в експлуатацію жилий будинок під літ. «И», жилою площею 59,8 кв.м., загальною площею 120,7 кв.м., сарай літ. «Л», навіси літ. «М,Н», за адресою м [ADDRESS] вул. Кондрашина, 3. Навіс під літ. «К» - демонтувати. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 15 червня 2004 року про розрахунок ідеальних часток в домобудівні [ADDRESS] по вулиці Кондрашина в місті Одесі, вбачається, що: - [PERSON] належить 2/3 частки домобудівлі. У фактичному користуванні знаходиться: в літ. «А»: 1-3 жила, площею 13,7 кв.м.; 1-4 жила, площею 11,2 кв.м.; в літ. «а1»: приміщення: 1-1 коридор, площею 6,7 кв.м.; 1-2 кухня, площею 8,2 кв.м.; 1-5 санвузол, площею 4,0 кв.м.; погріб під літ. «а1»; в літ. «И»: 4-1 коридор, площею 5,8 кв.м.; 4-2 кухня, площею 34,9 кв.м.; 4-3 санвузол, площею 8,7 кв.м.; 4-4 санвузол, площею 6,1 кв.м.; 4-5 східна клітина, площею 5,4 кв.м.; 4-6 жила, площею 17,0 кв.м.; 4-7 жила, площею 22,2 кв.м.; 4-8 жила, площею 20,6 кв.м.; сарай під літ. «Л»; навіс під літ. «Н»; навіс під літ. «М», що згідно проведеному розрахунку складає 83/100 частин домобудівлі; - [PERSON] належить 1/3 частка домобудівлі. У фактичному користуванні знаходиться: в літ. «А»: 2,3 жила, площею 14,4 кв.м.; 3-3 жила, площею 10,9 кв.м.; в літ. «А»: 3-1 кухня, площею 10,6 кв.м.; 3-4 жила, самовільно перебудована з кухні, площею 7,9 кв.м.; ганок, сарай під літ. «В», що згідно проведеному розрахунку складає 17/100 часток домобудівлі. Зазначено, що самовільно зведена [PERSON] прибудова літ. «А5» в розрахунок ідеальних часток не увійшла. 20 вересня 2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №1220 від 03 вересня 2004 року, замість договору купівлі-продажу від 07.04.2000 року, посвідченого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2-950, видано свідоцтво про право власності, на підставі якого [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 83/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з двох жилих будинків літ. «А», «И», загальною площею 208,3 кв.м., жилою площею 110,0 кв.м., сараїв літ. «В», «Л», навісів. «М», «Н», відображених у технічному паспорті від 13.05.2004 року. 28 жовтня 2004 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» на підставі вказаного свідоцтва прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на 83/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , про що здійснено номер запису 41363 в книзі 270-120, що підтверджується відповідним витягом за №5223043 від 28 жовтня 2004 року. 09 лютого 2017 року за замовленням [PERSON] , Товариством з обмеженою відповідальністю «Архекспертбуд» було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . До зазначеного технічного паспорту, тієї ж дати 09 лютого 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Архекспертбуд» було надано лист за №05/09, відповідно до якого повідомлено, що при поточній інвентаризації, яке розташовано домоволодіння [ADDRESS] , яке належить [PERSON] 83/100 частини домоволодіння та [PERSON] 17/100 частини домоволодіння, було встановлено наступний порядок користування: - у фактичному користуванні [PERSON] , знаходиться: у житловому будинку літ. «А»: 1-1 коридор, площею 6,7 кв.м., 1-2 кухня, площею 8,2 кв.м., 1-3 житлова, площею 13,7 кв.м., 1-4 житлова, площею 11,2 кв.м., 1-5 санвузол, площею 4,0 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 24,9 кв.м., житловий будинок літ. «И», загальною площею 120,7 кв.м., житловою площею 110,0 кв.м., сарай літ. «Л», навіс літ. «М, Н», огорожа №1, 13-15, вимощення V, шахта IV, басейн VI; - у фактичному користуванні [PERSON] , знаходиться: у житловому будинку літ. «А»: 3-1 кухня, площею 10,6 кв.м., 3-2 житлова, площею 14,4 кв.м., 3-3 житлова, площею 10,9 кв.м., 3-4 кухня, площею 7,9 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м., сарай літ. «В», огорожа № 2,5,6,8, вимощення І, II. Також у листі зазначено, що за зазначеними показниками кожен з власників має окремі виходи. Отже, судом встановлено, що площа приміщень домоволодіння №3 за адресою: [ADDRESS] , які перебувають у фактичному користуванні [PERSON] , станом на час проведення інвентаризації домоволодіння, а саме 09 лютого 2017 року, відповідають належній останній площі, у відповідності до правовстановлюючих документів, та дорівнюють 83/100 часток нерухомого майна. Позивач [PERSON] , як співвласник зазначеного домоволодіння [ADDRESS] бажає виділити в натурі належну їй частку зі спільного часткового нерухомого майна, у зв`язку з чим 16 червня 2017 року звернулась до іншого співвласника домоволодіння [PERSON] з письмовою заявою про запропонування укласти договір про виділ в натурі частки з об`єкту нерухомого майна, спільного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений лист позивачем було направлено поштовим відправленням разом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу мешкання [PERSON] , однак останньою поштова кореспонденція отримана не була, яка повернулась до замовника за закінченням терміну зберігання, що підтверджується наданою до суду копією відповідного конверту з повідомленням. Зазначені підстави стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ч. 1 цього Кодексу передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з положень ст. ст.183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2ст. 183 ЦК). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. З аналізу вище зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Відповідно до статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364\~ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України). Крім того, у тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина приміщень, яка перевищує за розміром його частку, суд повинен вирішити питання про стягнення з нього відповідної грошової компенсації та зазначити в рішенні фактичні ідеальні частки в праві власності на будинок після його поділу. Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно висновку експерта №0136 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №520/9505/17, виготовленого 11 травня 2018 року судовим експертом Одеської філії Київської незалежної судово-експертної установи вбачається, що технічна можливість виділити [PERSON] \~в натурі\~у власність\~частку зіспільної часткової власності,\~яка складає\~83/100\~частин домоволодіння,\~та до\~якої входятьнаступні приміщення житлових\~будинків:житлового\~будинку під\~літ.\~«А» в\~складі кв.№1,\~загальною площею\~43,8\~кв.м. в\~т.ч.\~житловою24,9кв.м. (1-1 коридор, площею 6,7кв.м.; 1-2 кухня, площею 8,2 кв.м.; 1-3 житлова, площею 13,7 кв.м.; 1-4 житлова, площею 11,2кв.м.; 1/5 санвузол, площею 4,0 кв.м.); житлового будинку під літ. «И», в складі кв. №4, загальною площею 120,7 кв.м., в т.ч.\~житловоюплощею 59,8 кв.м., (4-1 коридор, площею -5,8 кв.м.;4-2 кухня, площею 34,9 кв.м.;4-3 санвузол, площею 8,7 кв.м.;4-4 сауна, площею 6,1 кв.м.; 4-5 - сходова клітина, площею 5,4 кв.м.; 4-6 житлова, площею 17,0 кв.м.;4-7 житлова, площею 22,2кв.м.;\~ 4-8\~ житлова,\~ площею 20,6 кв.м.); сарай під\~літ.\~«Л»;навіс під\~літ.\~«М» та\~«Н»;огорожа за\~№№1,13,14,15;мощення- «V»;шахта -\~«IV»;басейн «VI»;що знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Кондрашина, 3 - існує. Пропонована до виділу 83/100 частина домоволодіння [ADDRESS] будинків, надвірних будівель і споруд, розташована на виділеній парканами земельній ділянці,\~з самостійним\~входом та\~в`їздами через\~вхідну групу\~отворів розташованихв фасадному паркані\~№15.\~Житлові будинки\~літ.\~«И» в\~складі кв.\~№4\~та літ.\~«А» в\~складікв.№1 мають\~безпосередній вихід\~на приквартирну\~ділянку.Будинки являються\~повноцінними за\~технічними та\~санітарно -\~гігієнічними показниками,оснащені індивідуальними інженерними системами та технічними пристроями: опалення,енергопостачання, водопостачання,\~водовідведення,\~газопостачання,\~каналізації зпідключенням до існуючих міських мереж та придатні до експлуатації за своїм функціональним та цільовим призначенням і цілорічному використанню. 83/100 частина домоволодіння є повністю самостійним об`єктом. Враховуючі вищевказане,\~житлові будинки\~та господарські\~будівлі і\~споруди,\~які складають83/100 (за\~документами)\~частин домоволодіння\~функціонально пов`язані\~одне з\~одним таможуть бути виділені в одиницю з присвоєнням окремої поштової адреси. Згідно з листом ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД» №05/09\~від 09.02.2017року, міжспіввласниками [PERSON] з часткою 83/100 та [PERSON] з часткою\~17/100,\~склавсяпорядок користування\~домоволодінням (житловим\~будинком та\~господарськими будівлями\~та спорудами).Кожна частка\~домоволодіння є\~ізольованою та\~являєсобою самостійний об`єкт. З урахуванням\~викладеного,\~експерт у\~висновку також\~зазначив,\~що у зв`язку з технічною можливістю виділити [PERSON] в натурі у власність частку зі\~спільної часткової\~власності,\~яка складає\~83/100\~частини домоволодінняпо [ADDRESS] \~-\~варіанти іншого\~виділення частки\~не пропонуються. На підставі вищевикладеного вбачається, що встановлений можливий варіант поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває в спільній часткові власності сторін по справі, а саме можливий виділ позивачеві вищезазначених приміщень, відповідає належній їй частці у цьому нерухомому майні, а також одночасно збігається з порядком користування майном, який склався між [PERSON] та [PERSON] З урахуванням викладеного, оскільки відповідач не надає позивачеві згоду на виділ належної їй частки з нерухомого майна у натурі, порушене право позивача, за захистом якого вона звернулась до суду, підлягає захисту судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом\~. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.\~Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved