Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У березні 2017 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить: зменшити обов`язкову частку у спадщині [PERSON] з 1/4 до 1/8 частки житлового будинку [ADDRESS] ; припинити право [PERSON] на частку в житловому будинку [ADDRESS] шляхом стягнення відповідної грошової компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] . Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2018 року роз`єднано позовні вимоги у даній справі в самостійні провадження, оскільки вимога про припинення права власності [PERSON] у спірному будинку може бути задоволена лише у випадку задоволення вимоги про зменшення його обов`язкової частки у спадковому майні. 13.03.2018 р. позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив змінити обов`язкову частку у спадщині [PERSON] з 1/4 до 1/16 частки житлового будинку [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на житловий будинок, загальною площею 87,8 кв.м, в тому числі: житлова 50,0 кв.м, гараж, надвірний туалет та душ, криниця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого 13.08.2010 р. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О., все майно спадкодавця [PERSON] переходить [PERSON] . Згодом він дізнався, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся його дядько [PERSON] , відповідач по справі, який є сином [PERSON] , та має обов`язкову частку у спадщині. Позивач зазначає, що в житловому будинку, який заповіла йому бабуся, він народився, проживає там і по сьогоднішній день, сплачує комунальні послуги та здійснює капітальний ремонт. Весь час він з мамою доглядав за бабусею та будинком. Враховуючи, що за життя спадкодавець для відповідача збудував житловий будинок, де він наразі проживає разом із сім`єю, а також враховуючи дії відповідача по відношенню до спадкодавця щодо перешкоджання здійсненню її права на складання заповіту та вчинення на спадкодавця, яка була особою похилого віку психологічного тиску, вважає, за можливим зменшення обов`язкової частки у спадщині. Представник позивача - адвокат Сорока П.Ф. в судовому засіданні вимоги позову підтримав, та показав, що відповідач не проводив догляд за своєю матір`ю, хоча мав таку можливість, працював, при цьому перебував на пенсії. Позивач був вимушений забрати бабусю на її прохання та доглядати за нею разом з матір`ю, про що свідчать відповідні акти. Надані відповідачем докази не стосуються справи. Відповідач догляд за матір`ю не здійснював, не піклувався про неї. Заповіт не оскаржував. Відповідач та його представник - адвокат Заверуха Р.В. в судовому засіданні вимоги позову не визнали, показали суду, що відповідач доглядав за матір`ю, піклувався про неї, дзвонив, постійно спілкувався, після смерті займався похоронами. Позивач розпоряджався її пенсією, вона мала пільги, проте маються наявні борги. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30.05.2008 р., «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України "Про практику розгляду судами України справ про спадкування (№ 7 від 30.05.2008 р.) вирішують питання про визнання права на спадкове майно, якщо протягом шестимісячного строку заінтересована особа вступила в управління або володіння цим майном. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положення ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1248, 1251 ЦК України зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування може здійснюватися за заповітом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині. Право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім`ї чи найближчих родичів спадкодавця. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК України, розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин у справі, які мають істотне значення по справі. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 19 постанови № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема, майнового стану спадкоємця. Аналогічна правова позиція викладена в п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", що при вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області (а.с. 9). Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на житловий будинок, загальною площею 87,8 кв.м, в тому числі: житлова 50,0 кв.м, гараж, надвірний туалет та душ, криниця, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом та Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с. 40, 41), що також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 42). Згідно заповіту, посвідченого 13.08.2010 р. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О., все майно спадкодавця [PERSON] переходить [PERSON] (а.с. 10). Своїми заявами до приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області І.В.Довбні, [PERSON] та [PERSON] прийняли від померлої [INFO] [PERSON] спадщину (а.с. 31, 44). Відповідно до Довідки №1586 від 01.12.2016 р. Калинівської селищної ради, [PERSON] проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] з 01.07.1961 р. по день своєї смерті [INFO] , на момент смерті зареєстровані за вищевказаною адресою: [PERSON] (заявник), [PERSON] (онука), [PERSON] (правнука) (а.с. 35). Згідно Актів обстеження Калинівської селищної ради від 12.03.2018 р. та 19.02.2018 р. за адресою: [ADDRESS] , проживають без реєстрації: [PERSON] з 1981 року та [PERSON] з 2011 р. (а.с. 74, 75). [PERSON] перебувала на дистанційному обліку з 1979 р. в Калинівській амбулаторії, згідно Виписки з амбулаторної карти від 10.03.2018 р. (а.с. 76-77). У відповідності до наданої інформації ТОВ «Київоблгаз Збут» від 12.05.2017 р. за адресою: [ADDRESS] , заборгованість станом на 01.11.2016 р. становила 5842,19 грн., та станом на 01.05.2017 р. становить 10078,06 грн., що нараховувалась з 01.09.2016 р. по 30.04.2017 р. [PERSON] користувалась пільгами «Учасника ВВВ» - 50% до 28.11.2016 р. (а.с. 80). Згідно розрахунку ПАТ «Укртелеком» наданих послуг [PERSON] - підключення телефону відключеного за борги, борг 686, 69 грн. (а.с. 82-88). Рахунок в кафе «Баварія» ПП [PERSON] в [ADDRESS] , на суму 3750 грн. за поховання матері [PERSON] оплачував [PERSON] та за ритуаліні послуги 2400 грн. (а.с. 89, 90, 91). Васильківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області на запит повідомило, що [PERSON] перебувала на обліку в управлінні та отримувала пенсію за віком в розмірі 1423,98 грн., 09.12.2016 р. управлінням виплачено допомогу на поховання у сумі 2847,96 грн. [PERSON] (а.с. 115). [PERSON] перебував на стаціонарному лікування з діагнозом гіпертонічний криз з 25.06.2012 р. по 08.07.2012 р. (а.с. 120). [PERSON] та [PERSON] хворіли на гіпертонічну хворобу, що підтверджується обстеженням, консультативним висновком від 24.07.2012 р., витягом з історії хвороби № 7960 від 30.11.2015 р., № 1514 від 26.02.2015 р. та №757 від 02.02.2016 р., картою ехокардіографічного обстеження №562 від 03.03.2015 р. наданими ННЦ «Інститут кардіології ім. акад. М.Д. Страженко АМН України», Випискою амбулаторної карти [PERSON] КЗ Васильківської районної ради «Васильківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 03.09.2018 р., Заключенням діагностично-лікувального центру «Кардіо Мед» (а.с. 120-129). Частиною 3статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так із умовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечатьКонституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, враховуючи положення ст. 1241 ЦК України, згідно яких відповідач має право на обов`язкову частку до спадкового майна померлої матері [PERSON] і обставини, які б давали підстави зменшити його частку у спадщині, судом не встановлені, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed