Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Суворовська районна адміністрація в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у сторін від шлюбу, укладеного [INFO] , народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. 28.12.2018 року суддею Київського районного суду Огренич І.В. винесла судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу)., щомісячно.Позивачу на даний час проживає та зареєстрована в квартирі її матері [PERSON] . В той же час батько дитини погрожує позивачці відібрати у неї доньку, щоб не платити аліменти, маніпулює своїми правами щодо дитини, в тому числі правом відібрати та утримувати у себе доньку на правах батька або забирати доньку до себе за його бажанням без відома позивачки. До того ж відповідач перешкоджає у виїзді позивачки з дитиною за кордон в оздоровчих, освітніх цілях та в цілях відпочинку, у зв`язку з цим позивачка звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. У підготовче засідання позивач не з`явились, однак через канцелярію суду надала заяву, в яких позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач, у підготовче засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, жодних заперечень або спростувань викладених у позові обставин не надавав, проти ухвалення рішення щодо визначення місця проживання дитини разом з позивачкою, не заперечує, просить розглянути справу за його відсутності. Третя особа у підготовче засідання також не з`явилась, надала висновок "Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з поданням сторонами по справі заяв про розгляд справи за їх відсутності та визнання відповідачем позову, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі у підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.12.2015 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , батьками якої зазначено: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї та прописку від 05.10.2019 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази та заяви про підтримку та визнання позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] , підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 157 СК передбачено, що питання з приводу виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог ст.160 СК України « місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини». Відповідно до норм Сімейного Кодексу України сімейні відносини будуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Особливе значення має питання про місце проживання дітей за умови окремого проживання батьків. Вирішення цього питання може істотно впливати на обсяг здійснення батьківських прав одним із батьків, оскільки більш повно повноваження з виховання дитини виконує той із батьків, з яким залишається проживати дитина. Причиною окремого проживання батьків може стати розірвання їх шлюбу або інші обставини, наприклад вимушене проживання в різних населених пунктах тощо. За окремого проживання батьків місце проживання їх неповнолітніх дітей відповідно до ст. 160 СК визначається за згодою батьків. За відсутності такої згоди спір між батьками щодо місця проживання дітей може вирішуватися судом на вимогу одного з них. Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, визнання повозу відповідачем, суд дійшов висновку, що раніше прийнятий 17.03.2020 висновок органом опіки та піклування Київської райадміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати найвищим їх інтересам, оскільки вона забезпечує належні умови її розвитку, виховання та догляду.

Outcome: approved