Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 71507,30грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 03.07.2014р. з її вини сталася дорожньо-транспортна пригода, від якої збитки завдані водію автомобіля «ВМW Х6», реєстраційний №ВЕ0999АС, вона відшкодувала в повному обсязі; її автомобіль був застрахований відповідачем; останній був завчасно повідомлений про ДТП, але страхового відшкодування не виплатив, у звязку з чим завдається моральна шкода. У судовому засіданні позивач була відсутня, її представник надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без їх участі. Відповідач у встановленому порядку повідомлявся про час і місце судового розгляду, до суду не зявився вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01.07.2004р., при настанні страхового випадку страховик(страхова компанія) відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоровю, майну третіх осіб (ст.22); у звязку з пошкодження транспортного засобу відшкодовуються витрати на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу (ст.29). З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 23.08.2013р. між ПАТ "УСК "Гарант-Авто" та позивачем [PERSON] було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування транспортного засобу, згідно умов якого страхова компанія прийняла на себе зобовязання по страхуванню транспорту - «ВАЗ-21099», н/з [NUMBER], власником якого є позивач, з лімітом відповідальності за майнову шкоду до 50000грн. 03.07.2014р. о 15.30год. позивач [PERSON], керуючи належним їй транспортним засобом «ВАЗ 21099» в м.Миколаєві, рухаючись по вул.68 Десантників,73, в порушення вимог п.п.2.3б,16.1,10.9 Правил дорожнього руху, починаючи рух заднім ходом, не впевнилась у безпеці свого маневру, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. За фактом дорожньо-транспортної пригоди, що сталась, позивач [PERSON] притягнута до адміністративної відповідальності із накладенням штрафу, що підтверджується копією постанови судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.07.2014р.(справа №3/487/1496/14). В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб "ВМW Х6", н/з [NUMBER], було пошкоджено, водію вказаного транспортного засобу завдано матеріальних збитків, про що свідчать наявні у справі копії актів виконаних робіт, фіскальних чеків. Позивачем в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за пошкодження автомобіля водію [PERSON] було передано 59602,39грн, що підтверджується копією розписки від 07.07.2014р. Позивач [PERSON] в строки, передбачені договором, повідомила страхову компанію про настання страхового випадку та подала заяву\~на виплату їй страхового відшкодування. Відповідач згідно копії\~страхового акту №000020153/01 визнав\~подію страховою та визначив суму відшкодування у розмірі 40829,48грн, яку станом на 23.03.2015р. не виплатив. Відповідно до п.4ст.988 Цивільного кодексу України відповідач як страховик зобовязаний в межах ліміту відшкодувати позивачу його витрати як страхувальника у разі настання страхового випадку, оскільки вони є відшкодуванням збитків від ДТП. Відповідно до п.1ст.992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Стаття 37.2 Закону України №1961 передбачає за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплату пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Згідно ст.625 ЦК України відповідач також зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення. Що стосується вимог про стягнення 3% річних, то підстав для їх задоволення не має, оскільки зазначеним вище законом визначений інший розмір процентів за прострочення виплати страхового відшкодування. Він позивачем заявлений до стягнення та підлягає присудженню. Отже, до стягнення згідно наданого розрахунку станом на 23.03.2015р. підлягає сума інфляційних втрат - 8720грн та сума пені 8593,14грн. Крім того, згідно із ст.1167ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки негативні наслідки від заподіяної шкоди у житті позивача виникли через її ж вину поведінку під час дорожнього руху, то суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial