Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У серпні 2017 року Позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі - 89 994,53 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 16 099,64 грн., 3% річних у розмірі - 7 180,97 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 1 699,13 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є власник нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], загальною площею 186,0 м2, однак плату за комунальні послуги, які надає виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району» здійснював не регулярно, внаслідок чого утворився борг. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості від 29.04.2013 року №РСТ-137. Відповідно до п. 1.1 Договору Боржник визнає свої зобов'язання перед Кредитором, що виникли у зв'язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті комунальні послуги за період з 01.09.2010р. по 29.04.2013р., відповідно до підписаного сторонами Акту звірки взаємних розрахунків, а також відповідно до підписаного сторонами Акту звірки взаємних розрахунків, а також відповідно до умов Договору №ДГ-К-474, які станом на 29.04.2013р. становлять суму у розмірі 81 503,15 грн. Відповідач не виконав умови даного договору і не сплатив всю суму заборгованості, але підписавши договір про реструктуризацію заборгованості від 29.04.2013 року визнав свою заборгованість у розмірі 81 503,15 грн. Враховуючи викладене, оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3% річних. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 25 серпня 2017 року у справі було відкрито провадження за участю сторін. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 01 лютого 2018 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження за участю сторін. Представник Позивача у судове засідання не з'явився, через канцелярію подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзивів не надав та не просив розглядати справу у його відсутність. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у спрощеному позовному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.04.2007 року (а.с. 14). У період з квітня 2007 року по жовтень 2010 року облік, нарахування та збір платежів від власників (орендарів) нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювали КП «ЖЕКи», що діяли на підставі договорів доручення. Відповідно до Окремого доручення Першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Пахальчук Г.Д. від 13.09.2010 р. № 905 з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисципліни і недопущенням безоплатного використання теплової енергії та водопостачання КП УЖГ (КП «ЦОС Шевченківського району») було зобов'язано заключити прямі договори з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району. 30.03.2007 року між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська» Шевченківської районної у м. Києві ради укладено договір доручення №4 від 30.03.2007 року. Між позивачем, в особі директора КП «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська» Шевченківської районної у м. Києві ради та Відповідачем був укладений договір №К-474 від 01.09.2007 року про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників. Відповідно до п. 3.1.1. Договору, Сторона-2 (Відповідач) зобов'язувався в 3-х денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг та інформувати про це Сторону-1 (Позивач) в зазначений термін. Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 р. № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» перейменоване в комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району». Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, виконавець, виробник. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Як вбачається зі Статуту позивача, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг. Основними напрямками діяльності відповідно до п. 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності позивача є забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. Таким чином КП «ЦОС Шевченківського району м. Києва» є виконавцем послуг у сфері житлово-комунального господарства, що їх споживають відповідач. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 638 ЦК України, визначається, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У зв'язку із неналежним виконанням умов договору та виниклою заборгованість між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір №РСТ-137 від 29 квітня 2013 року про реструктуризацію заборгованості. (а.с. 25-26) Відповідно до п. 1.1 договору, Боржник визнає свої зобов'язання перед кредитором, що виникли у зв'язку з несвоєчасним розрахунком за спожиті комунальні послуги за період з 01.09.2010 р. по 29.04.2013 року, відповідно до підписаного сторонами Акту звірки взаємних розрахунків, а також відповідно до умов Договору № ДГ-К-474, які станом на 29.04.2013р. становлять суму у розмірі 81 503,15 грн. Згідно з п. 2.2 договору, кредитор має право приймати рішення про дострокове розірвання договору про реструктуризацію у разі не виконання Боржником графіку погашення заборгованості, передбаченого розділом 3 цього Договору. Відповідно до п. 2.3 договору, Боржник зобов'язується належним чином виконувати умови даного Договору та повністю виконувати покладені на нього за даним Договором зобов'язання. Оскільки умови договору Відповідачем було порушено, 30.10.2014 року позивачем було направлено претензію про погашення заборгованості, проте вона була залишена поза увагою (а.с. 34). За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку боргу наданого Позивачем, заборгованість Відповідача за період з 27.09.2010р. по 30.04.2013р. складає - 113 275,14 грн. та складається з: основної суми боргу - 89 994,53 грн.; інфляційних нарахувань в розмірі - 16 099,64 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі - 7 180,97 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1699,13 грн.

Outcome: approved