Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 22 жовтня 2013 року [PERSON] було надано кредит, у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. Оскільки [PERSON] належним чином не виконані зобов"язання за кредитним договором, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 32777 грн. 33 коп. Представник позивача надав суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій зазначив , що не визнає позовні вимоги , вказуючи на те, що він повністю сплатив заборгованість по кредиту, зокрема на погашення кредиту вніс суму в загальному розмірі 38\~369 грн. 40 коп. (ас.125-126). Представник позивача адвокат Остапишена Л.С. надала до суду заяву відповідно до якої, просила відмовити в задоволенні позову повністю , у зв`язку із повним погашенням боргу по кредиту та справу просила розглянути у її відсутність та відсутність відповідача. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Гнатюка В.О. від 12 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін. Ухвалою від 05 січня 2021 року, у зв`язку із звільненням судді [PERSON] цивільну справу прийнято до провадження судді Дармакуки Т.П. та призначено справу до розгляду в спрощеному порядку із викликом сторін (а.с.109). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 22\~жовтня 2013\~року відповідач\~ \~ [PERSON] \~в АТ\~«Приватбанк» підписав\~Анкету-заяву,\~в якій\~зазначив про\~свою згоду\~з тим,\~що анкета-заява\~разом з\~Пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~банку складають\~Договір,\~що він\~ознайомлений з\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~банку у\~письмовому вигляді.\~Згідно анкети-заяви\~ [PERSON] \~зобов`язався\~в подальшому\~самостійно знайомитися\~зі змінами\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг,\~Тарифів банку\~на сайті\~(www.privatbank/ua) (а.с.22). До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.24-40). Довідкою АТ КБ «ПриватБанк» стверджується, що відповідачу були надана кредитна картка, пролонгація відбулась 05.02.2018 року та видана картка № [NUMBER] зі строком дії до 12/21 (а.с.72). Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача, вбачається, що кредитний ліміт картки був встановлений в розмірі 11000 грн. , а 13 травня 2019 року\~зменшений ліміт - 0,00 грн. (а.с.89). Також встановлено, що відповідач користувався отриманими кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості (а.с.9-20). Згідно розрахунку банку, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань кредитного договору №б/н від 22.10.2013 року станом на 12.12.2019 року, заборгованість відповідача становить 32777 грн. 33 коп., яка складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту 20073 грн. 93 коп., в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту 0 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 20073 грн. 93 коп.; заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст..625 ЦК України 3468 грн. 96 коп., заборгованість за пенею 7197 грн. 42 коп., штраф /фіксована частина/ 500 грн., штраф (процентна складова) 1537 грн. 02 коп. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України \~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої\~статті 1048ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У відповідностідо ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.10.2013 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів). Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. 3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4\~статті 263 ЦПК України\~підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог банку у частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 3468, 96 грн. , нарахованої пені в розмірі 7197,42 грн. та штрафу (фіксованої частини) 500 грн., штрафу (процентної складової) в розмірі 1537 грн. 02 коп. та в цій частині позову відмовляє. Окрім того, згідно матеріалів справи відповідач отримав від банку кредит у вигляді встановленого кредитному ліміту на платіжну картку. Згідно позову, кредитний ліміт відповідача був встановлений в розмірі 11000 грн., що також відповідає даними довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача. При цьому суд вбачає, що у подальшому, 13 травня 2019 року, кредитний ліміт відповідача був зменшений та склав 0,00 грн.. Як вбачається з руху по картковому рахунку, відповідач користувався вказаними кредитним коштами. У той же час, визначена позивачем заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20073 грн. 93 коп. не узгоджується з матеріалами справи, оскільки перевищує суму виданого кредитного ліміту, який становить 11000 грн. (встановлений згідно довідки позивача). Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 401/1855/16-ц (провадження № 61-32875св18). У відповідності до вимог ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріали справи не містять даних про те, що встановлений \~кредитний ліміт\~на платіжну картку відповідача у розмірі 11000 грн. був\~збільшений позивачем у встановленому законом порядку, а надані позивачем розрахунок заборгованості та виписка про рух коштів таких відомостей також не містять. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11000 грн., що відповідає встановленому кредитному ліміту на платіжну картку та, відповідно, про відмову у стягненні суми заборгованості за тілом кредиту понад встановлений ліміт, який погоджений сторонами. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до змісту вимог ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102, 00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 07.02.2020 рок. Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволені лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам , що становить 705 грн. 42 коп.. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного ,

Outcome: partial