Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] управління національної поліції у Полтавській області, Національної поліції України, Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, [PERSON] захисту економіки Національної поліції України про стягнення шкоди, завданої неправомірними діями працівників поліції та прокуратури. Свій позов мотивувала тим, що 19.10.2016 року старший уповноважений відділу боротьби з хабарництвом та організованими формами злочинності Управління економіки в Полтавській області [PERSON] захисту економіки Національної поліції України [PERSON] склав відносно неї два адміністративні протоколи за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, згідно яких, вона, нібито, вчинила правопорушення, які повязані з корупцією, оскільки приймала участь у виборах голови суду, що, на думку оперуповноваженого, є діями в умовах реального конфлікту інтересів. Крім цього, вона не повідомила про існування конфлікту інтересів Раду суддів України, як того вимагає ЗУ «Про судоустрій та статус суддів». 03.03.2017 року Ленінським районним судом м.Полтави провадження по обом справам було закрито з посиланням на положення ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутності у її діях складу правопорушення, дані постанови набрали законної сили. У звязку з неправомірними діями щодо притягнення її до адміністративної відповідальності, їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона, являючись публічною особою суддею та головою суду, на яку покладено певні повноваження, визначені ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» про вищевказане стало відомо працівникам суду, яких допитували у якості свідків; про ситуацію, яка склалась, вона змушена була повідомити Раду суддів України та чекати відповідну реакцію; протоколи було складено працівником поліції з пропозицією провести відео зйомку їх вручення, але отримавши відмову, було запрошено понятих, які стали свідками її приниження з боку працівника поліції все це завдало шкоди її діловій репутації. Також, вона хвилювалась, чи не прийде Національне агентство з питань запобігання корупції, яке займалось питанням про притягнення до адміністративної відповідальності, до думки, що вона є «корупціонером». Крім цього, вказані протоколи мали значний вплив на взаємовідносини у її сімї, оскільки вона стала знервованою, мала певну тривогу, не могла спати без приймання снодійних препаратів; в разі визнання вини судді у вчиненні корупційного правопорушення, суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності , що значно впливало на її моральний стан; протоколи перебували на розгляді у Ленінському районному суді м.Полтави суду тривалий час (5 місяців) і весь цей період вона турбувалась про свою долю, про долю її родини, оскільки у сімї працює лише вона і має відповідний стабільний дохід, також їй було соромно перед колегами, знаходячись в стані правопорушника. Позивачка [PERSON] прохає суд стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду в сумі 100 000 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, прохала його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] управління національної поліції у Полтавській області та Національної поліції України в особі [PERSON] позовні вимоги не визнав, прохав відмовити у задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, оскільки управління захисту економіки, оперуповноважений якого складав протоколи, та будь-які інші підрозділи економіки в діючих на сьогодні штатах [PERSON] управління національної поліції в Полтавській області не значаться. [PERSON] захисту економіки Національної поліції України є самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах і докази, надані позивачем, вказують на те, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] складались працівником управління захисту економіки в Полтавській області, яке є територіальним (відокремленим) структурним підрозділом [PERSON] захисту економіки НПУ, тому Національна поліція України та Головне управління Національної поліції в Полтавській області не є належними відповідачами по даній справі. Представник Прокуратури Полтавської області в особі [PERSON] позовні вимоги не визнала, прохала відмовити в його задоволенні, вважаючи його безпідставним, оскільки позивачем не доведено, у чому саме полягає неправомірність дій органів прокуратури, і, відповідно, не доведено наявність складу цивільно-правової відповідальності у відповідача, оскільки, згідно ст.250 КУпАП прокурор забезпечує лише обовязкову участь у розгляді протоколів, передбачених статтями 172-4 172-9, який при розгляді справи не підтримує протоколи, а лише дає висновки з питань, що виникають під час розгляду справи, які для суду мають рекомендаційне значення. Представник відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Полтавській області в особі [PERSON] позовні вимоги також не визнала, прохала відмовити у задоволенні позову, так як позивачем не доведено факт спричинення їй моральної (немайнової) шкоди діями, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури» в контексті притягнення до адміністративної відповідальності, підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Вказані види адміністративного стягнення до [PERSON] не застосовувались. Представники відповідачів [PERSON] захисту економіки Національної поліції України та Державної казначейської служби України в судове засідання не з"явились без поважних причин, про час, місце розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідні поштові повідомлення. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання. Згідно ч.І ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до норм ст. 2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно ст.3 громадянин має право на відшкодування моральної шкоди. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та у звязку з приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Судом встановлено, і не заперечується сторонами, що 19.10.2016 року старшим уповноваженим відділу боротьби з хабарництвом та організованими формами злочинності Управління захисту економіки в Полтавській області [PERSON] захисту економіки Національної поліції України [PERSON] складено два адміністративні протоколи №№37,38 (а.с.22-33) за ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, згідно яких [PERSON] скоїла адміністративні правопорушення за ч.1 ст.172-7, за ч.2 ст.172-7 КУпАП, оскільки вчинила правопорушення, які повязані з корупцією, приймаючи участь у виборах голови суду, що є діями в умовах реального конфлікту інтересів. Крім цього, вона не повідомила про існування конфлікту інтересів Раду суддів України, як того вимагає ЗУ «Про судоустрій та статус суддів». Постановами Ленінського районного суду м.Полтави від 03.03.2017 року (а.с.9-19) провадження по справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-7, за ч.2 ст.172-7 КУпАП закриті у звязку з відсутністю в діях [PERSON] події та складу правопорушення. Вказані постанови набрали законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Позивачка стверджує, що неправомірними діями працівників поліції та прокуратури Полтавської області, які полягали у складанні та підтриманні їх змісту у суді, їй завдано моральну шкоду, яка полягає в наступному: По-перше: вона являється суддею та головою суду, а отже є публічною особою на яку покладено певні повноваження визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів». З моменту складення вказаних протоколів, про вказане стало відомо працівникам суду, оскільки вони працівниками поліції були допитані у якості свідків. Про ситуацію, яка склалась вона змушена була повідомити Раду суддів України та чекати на їх відповідну реакцію. Протоколи було складено працівником поліції з пропозицією провести відео зйомку їх вручення, але отримавши відмову, було запрошено понятих, які були свідками її приниження з боку працівника поліції. Внаслідок таких неправомірних дій було завдано шкоди її діловій репутації. Окрім, Ради Суддів України питанням щодо притягнення мене до адміністративної відповідальності займалось Національне агентство з питань запобігання корупції і їй не було відомо чи прийде вказане агентство до думки. що вона «корупціонер». По-друге: вказані протоколи мали значний вплив на характер взаємовідносин у її сім»ї, оскільки після їх складання вона мала певну тривогу, стала знервованою, що відображалось на взаємовідносинах у родині. Внаслідок складання протоколів у неї з»явилось почуття тривоги , стурбованості, вона не могла спати та лише шляхом приймання снодійних препаратів, могла короткий час відпочити. По-трете: відповідно до п. 14 ст. 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, як визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, повязаного з корупцією, у випадках, установлених законом. Вказана обставина значно впливала на її моральний стан. Тривалий час їй було невідомо, яким чином поступить Рада суддів України отримавши інформацію по вказаним протококлам. По-четверте: протоколи перебували на розгляді суду тривалий час ( 5 місяців) і весь цей період вона турбувалась про свою долю, про долю своєї родини, так як в сім»ї працює лише вона і має відповідний стабільний дохід. По-п»яте: протоколи про вчинення нею правопорушень, які пов»язані з корупцією, перебували на розгляді у Ленінському районному суді м.Полтави, тобто їх розгляд проводився суддями, перед якими їй також було соромно, оскільки зазвичай до суду у якості правопорушників потрапляють не судді, а інші «сумнівні особи». Суд вважає, що вищезазначені обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя., внаслідок чого останній було завдано моральну шкоду. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, як зазначено в ухвалі Верховного Суду України від 19.08.2009 року, вказаною нормою, якою керується суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, передбачено мінімальний розмір такої шкоди, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, і не передбачено обмежень щодо його збільшення. Враховуючи, що розгляд справ про адміністративні правопорушення відносно позивачки тривали майже 5 місяців, що по мінімальному розрахунку складає 3200х5=16000 гривень, то, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає, що розмір спричиненої моральної шкоди слід задовольнити в сумі 30 000 гривень. Разом з цим, у рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 року зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди, в таких випадках, здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Згідно Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що суму коштів в розмірі 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди позивачці, слід стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку. Враховуючи вищезазначені обставини, в позовних вимогах позивача до [PERSON] управління національної поліції у Полтавській області, Національної поліції України, Прокуратури Полтавської області, [PERSON] управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, [PERSON] захисту економіки Національної поліції України - слід відмовити. Позивачка при подачі до суду матеріалів позову була звільнена від сплати судового збору, при таких обставинах, судовий збір слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial