Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, третьої особи Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] року помер її дідусь [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець розпорядився своїм майном, склавши заповіт на ім'я позивача. Вона фактично спадок прийняла, оскільки подала заяву в установлений законом строк до нотаріуса про прийняття спадку. На даний час позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але їх в цьому було відмовлено, так як дідусь побудував вищевказаний житловий будинок, але не оформив його в установленому законом порядку та не зареєстрував. Відповідно до висновку від 30.11.2015 року спірний житловий будинок відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації і є можливість його безпечної експлуатації. В зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Представник позивача - адвокат Угринюк Л.Я. в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителя, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує та вважає його таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить реєстр вихідної кореспонденції, причину неявки суду не повідомив. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання представником відповідача позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Катеринівською сільською радою Лозівського району Харківської області 27 вересня 2011 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на праві приватної власності. Факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується копією погосподарської книги № 4 за 1964-1966 роки Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області та копією погосподарської книги № 4 за 2011-2015 роки Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, з яких вбачається, що відповідно до «Погосподарських книг Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області за 1964-1966 роки та 2011-2015 роки» № 04, спірний житловий будинок числиться за [PERSON]. Крім того, як вбачається з рішення № 101 від 09.04.1996 року, виданого виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області [PERSON] була передана в особисту приватну власність земельна ділянка, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельна ділянка, площею 0,16 га для підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем за заповітом є позивач по справі. Інших спадкоємців не має ні по закону ні по заповіту. Позивач спадок після смерті дідуся прийняла, оскільки звернулася в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку після смерті свого дідуся, тобто фактично спадок отримала. На даний час позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, але їй в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 червня 2015 року, видана приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. в якій зазначено, що позивач не надала правовстановлюючий документ на майно, а також витяг з Реєстру прав власності, а тому позивач на даний час оформити нотаріально спадок на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не має можливості в зв'язку з тим, що [PERSON] придбаний на законних підставах житловий будинок в Лозівському бюро технічної інвентаризації не оформив та не зареєстрував. Так, згідно довідки Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 1275/02-30 від 22.09.2015 року, вбачається, що на підставі погосподарської книги № 4 за 1964-1966 роки по Катеринівській сільській раді Лозівського району Харківської області житловий будинок, який обліковується за особовим рахунком [NUMBER] та знаходиться в [ADDRESS] значиться за померлим [INFO] року [PERSON]. Крім цього, згідно довідки Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 1274/02-30 від 22.09.2015 року, вбачається, що на підставі погосподарської книги № 4 за 2011-2015 роки по Катеринівській сільській раді Лозівського району Харківської області житловий будинок, який обліковується за особовим рахунком [NUMBER] та знаходиться в [ADDRESS] значиться за померлим [INFO] року [PERSON]. Стаття 5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. В сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. Згідно до Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, сільські ради один раз в п'ять років проводили закладку погосподарських книг шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. При визначенні року побудування ураховується рік, в якому цей будинок було введено в експлуатацію. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як роз'яснено в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкоємців на момент закінчення будівництва будинків. Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, суд при вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно враховує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та враховує підстави спадкування зазначеного майна. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрації права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, яка втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинку, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Зважаючи на наведене, спірний будинок належав [PERSON] на праві власності з 1969 року і подальша зміна законодавства не позбавила його набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за нею права власності саме на будинок як об'єкт спадкування. Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, позивач має першочергове право на спадкування після смерті свого дідуся майно, що підтверджується заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області від 02 вересня 2011 року за реєстровим № 222. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець має надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадку. Як свідчать матеріали справи позивач фактично отримала спадок, оскільки в установлений законом строк подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадку. За таких обставин суд вважає, що позивач спадок прийняла, заяву про відмову від спадку не писала. Враховуючи всі вище наведені обставини, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок, як за спадкоємцем за заповітом.

Outcome: approved