Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2007, мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки, стосунки між позивачем та відповідачем поступово погіршувались, та з серпня 2019 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені, а тому позивач дійшла висновку щодо розірвання між нею та відповідачем укладеного шлюбу. Крім того, оскільки відповідачем нерегулярно та не у належному розмірі надаються кошти на утримання їхнього спільного сина, позивач бажає стягнути у судовому порядку з [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 28.04.2020 було відкрито провадження у справі та призначено по справі розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою про розгляд справи в її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований 08 вересня 2007 року, актовий запис № 233 в відділі реєстрації актів цивільного стану Брянківського міського управління юстиції в Луганській області, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Сторони з серпня 2019 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та перебуває на її забезпеченні. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Зважаючи на те, що позивач згідно позовної заяви просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів у зазначеному розмірі щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 40 грн.

Outcome: approved