Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень своїх вимог зазначив, що починаючи з 07 вересня 2004 року по 26 травня 2006 року він двічі поновлювався та тричі звільнявся з посади директора ДП ДАК «Хліб України» Ічнянське ХПП», за що з відповідача був стягнений середній заробіток за вимушений прогул. Після його поновлення на роботі він здавав відповідачу дублікат трудової книжки, так як її оригінал знаходився у приватній структурі, в якій він у цей час працював, з якої звільнився 28 лютого 2005 року і зразу ж став на облік у центр зайнятості. Так як дублікат трудової книжки і по цей день знаходиться у відповідача, просить стягнути з останнього на його користь 2 508,84 грн середнього заробітку за час затримки видачі дублікату трудової книжки за період з 05.06.2006 року по 05.08.2006 року. Наказом № 170-к від 26 травня 2006 року, з яким він ознайомився 05 червня 2006 року, його було знову поновлено, однак цей наказ залишився без виконання, тому просить стягнути також з відповідача на його користь 2 508,84 грн за невиконання цього наказу та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2006 року про його поновлення. Враховуючи, що його вимушений прогул склав 1 рік і 9 місяців за період з 07 вересня 2004 року по 26 травня 2006 року (останній наказ про його поновлення), тому відповідно до умов п. 5.3 контракту відповідач повинен йому сплатити відпускні у розмірі 2 195,37 грн та 2 195,37 грн матеріальної допомоги на оздоровлення, які йому не були виплачені при останньому звільненні. Крім того просить визнати робочими днями 30 березня 2005 року, 14 лютого 2006 року, 21 лютого 2006 року та 05 червня 2006 року, так як у ці дні він був на роботі, що підтверджується наданими ним копіями відрядження, та стягнути з відповідача на його користь 132 грн заробітної плати за ці 4 дні з розрахунку 1 000 грн його заробітної плати згідно контракту. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із зазначених у позові підстав. Представник відповідача у судове засідання не з"явився надавши заперечення, в якому просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову, так як ДАК «Хліб України» не є належним відповідачем по справі, оскільки позивач працював у ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» і у відповідності до умов контракту від 30.03.2004 року та статуту підприємства він отримував заробітну плату в касі підприємства за рахунок прибутку останнього. ДАК «Хліб України» та ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» були окремими юридичними особами і самостійно відповідали по своїх зобов»язаннях. На виконання постанови КМУ № 764 від 11.08.2010 року ДП «Ічнянське ХПП» ДАК «Хліб України» було ліквідовано та на базі його цілісного майнового комплексу була утворена філія «Ічнянський ХПП» Державної продовольчо-зернової корпорації України. Заслухавши позивача, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивач відповідно до контракту від 30 березня 2004 року працював на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» (а.с. 172-187). Із копії виписки з наказу № 415-к від 07 вересня 2004 року, вбачається, що [PERSON] було звільнено з посади директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» (а.с. 38). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2005 року [PERSON] було поновлено на його посаді (а.с. 197-198). Додатковим рішенням Ічнянського районного суду від 05 квітня 2005 року було зазначено та вказано строк поновлення [PERSON] на посаді з 07 вересня 2004 року (а.с. 199). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 липня 2005 року рішення Ічнянського районного суду від 18 лютого 2005 року та додаткове рішення від 05 квітня 2005 року були залишені без змін (а.с. 200). Наказом ДАК «Хліб України» № 85-к від 29 березня 2005 року [PERSON] поновили на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» з 07 вересня 2004 року (а.с. 201). Згідно наказу відповідача № 86-к від 30 березня 2005 року [PERSON] знову звільняють з посади (а.с. 49). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2006 року [PERSON] було поновлено на його посаді, що підтверджується наказом № 53-к від 21 лютого 2006 року (а.с. 50). Наказом № 74-к від 02 березня 2006 року [PERSON] знову звільняють з посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 53, 133). Наказом № 170-к від 26 травня 2006 року ДАК «Хліб України» внесло зміни до наказу № 53-К від 21 лютого 2006 року та виклало його в новій редакції, згідно якої [PERSON] поновлено на посаді директора з 30 березня 2005 року, з яким [PERSON] був ознайомлений 05 червня 2006 року (а.с. 5). Внесення відповідних змін були викликані тим, що до відділу ДВС 13.04.2006 року від боржника ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» надійшла заява про виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді директора по наказу № 53-К від 21.02.2006 року, де внизу наказу було зазначено, що останній 22.02.2006 року з наказом ознайомлений, але від підпису відмовився у присутності свідків, тому у зв»язку з відсутністю належним чином складеного акта про відмову в ознайомленні з наказом про поновлення [PERSON] на посаді, було зобов»язано боржника вчинити повторне ознайомлення з наказом та зауважено, що поновлення [PERSON] по наказу № 53-к не відповідає рішенню суду, згідно якого останній повинен був поновлений із зазначенням дати 30.03.2005 року, а в наказі стоїть дата 21.02.2006 року, що підтверджується листами ДВС м. Києва та Департаменту ДВС м. Києва (а.с. 204, 205), тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 508,84 грн середньої заробітної плати за затримку виконання рішення апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2006 року та наказу № 170-к 26.05.2006 року за період з 05.06.2006 року по 05.08.2006 року в частині його поновлення задоволенню не підлягають оскільки зазначеним вище наказом були внесені зміни у наказ № 53-к від 21.02.2006 року, а вже 02 березня 2006 року [PERSON] був знову звільнений з роботи і наказ про своє звільнення він у судовому порядку не оскаржував. Крім того, ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2009 року з ДАК «Хліб України» на користь [PERSON] стягнуто 2 530,76 грн оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 03.02.2006 року по 26.05.2006 року та за період з 26.05.2006 року по 05.06.2006 року (а.с. 206). З цих підстав також не підлягають і позовні вимоги [PERSON] про стягнення 132 грн заробітної плати за 4 дні, які він просить визнати робочими, а саме: 30 березня 2005 року, 14 лютого 2006 року, 21 лютого 2006 року та 05 червня 2006 року, так як за ці дні стягнуто середній заробіток за його вимушений прогул з розрахунку 1 254,42 грн, в той час як позивач просить стягнути за ці 4 дні суму, виходячи з розрахунку 1 000 грн його заробітної плати згідно контракту. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, оскільки останній не довів, що він здавав відповідачу дублікат трудової книжки, при цьому він і не просить йому повернути цю книжку, враховуючи також, що її оригінал у цей час, коли зі слів позивача він здавав її дублікат, знаходився на іншому підприємстві, який суду не зміг надати у зв»язку з його відсутністю, а посилання останнього на відрядження, згідно яких він відряджався до ДАК «Хліб України», як на доказ того, що він надавав відповідачу дублікат трудової книжки, суд не сприймає як належний цьому доказ. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що правило ст. 238 КЗпП України про право органу, який розглядає спір, постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум (крім передбачених ст. 235 КЗпП виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за умови додержання строків звернення за вирішенням спору. Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення на користь позивача відпускних та матеріальної допомоги необхідно відмовити у зв»язку з пропуском позивачем трьохмісячного строку звернення з відповідною заявою до суду, який повинен обчислюватися з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З матеріалів справи вбачається, що рішення про поновлення [PERSON] на посаді були винесені у 2005 та 2006 роках, тому саме тоді він і дізнався про порушення свого права, суд також враховує, що дане питання частково вже було вирішено не на користь позивача рішеннями судів (а.с. 210-212, 213-217). Що стосується заперечень відповідача про те, що він є неналежним відповідачем по справі у зв»язку з чим позивачу необхідно відмовити у позові, то суд вважає, що вони є безпідставними, оскільки [PERSON] працював на контрактній основі, підписавши контракт саме з ДАК «Хліб України», на управління її дочірнім підприємством, крім того під час розгляду справи було встановлено, що позови [PERSON], подані ним раніше, задовольнялися також і до відповідача (а.с. 197-198, 199, 206).

Outcome: dismissed