Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки в СТ «Полімер», площею 0,120 га на підставі Державного акту на право приватної власності. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2013 року скасовано розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 150 від 03 травня 2008 року в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки [PERSON] в СТ «Полімер», площею 0,0600 га. 24 грудня 2014 року позивач звернулась до Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області щодо присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, яка належить позивачу. Листом № 2846 від 19 січня 2015 року Управління Держзмагентсва у Вишгородському районі Київської області повідомило про неможливість внесення інформації до системи Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку у зв'язку з накладенням меж на земельну ділянку [PERSON], що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, який було надано відповідачу на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 150 від 03 травня 2008 року. На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0600 га в СТ «Полімер» серія [NUMBER] виданого на ім»я [PERSON] та зобов'язати відповідача повернути вказану земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить про їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути у відсутність відповідача на підставі наявних доказів у загальному порядку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,120 га , з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території Сувидської сільської ради, с/т «Полімер», про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 28 квітня 1999 року на підставі рішення виконкому Сувидської сільської ради народних депутатів від 04 березня 1999 року № 13. 24 грудня 2014 року позивач звернулась до Управління Держемагенства у у Вишгородському районі Київської області щодо присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, яка належить позивачу. Листом № 2846 від 19 січня 2015 року Управління Держзмагентсва у Вишгородському районі Київської області повідомило про неможливість внесення інформації до системи Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку у зв'язку з накладенням меж на земельну ділянку [PERSON], що належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, який було надано відповідачу на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 150 від 03 травня 2008 року. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2013 року розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 150 від 03 травня 2008 року в частині передачі безоплатно у власність земельної ділянки [PERSON] в СТ «Полімер» розміром 0,0600 га скасовано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з вищезазначеної постанови, позивач при оформленні технічної документації та при поданні необхідної документації до Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області вона отримала відповідь про те, що присвоїти кадастровий номер на земельну ділянку, яка їй належить на праві приватної власності, не є можливим. Оскільки по вказаним координатам лежать накладки з суміжними землекористувачами, саме з громадянином [PERSON] та [PERSON] В ході судового розгляду стало відомо, що частина земельної ділянки належної позивачу, а саме 0,0600 га перебуває у власності [PERSON], яка видана йому на підставі скасованого розпорядження № 150 від 03 травня 2008 року. Як вбачається із позовної заяви [PERSON], підставою для визнання недійсним виданого [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку були порушення, допущені при його складанні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до положень ст. 126 Земельного Кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Згідно зі ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно з положеннями ст.198 Земельного кодексу України для визначення та відновлення меж земельних ділянок здійснюється кадастрова зйомка, яка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Статтею 55 ЗУ «Про землеустрій» передбачено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), при цьому ст.59 Закону передбачено врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою, яке полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування земельних ділянок і захисті їхніх прав на землю. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім того, за положеннями ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. На переконання суду визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, до якого включено план її меж, та скасування запису про його державну реєстрацію та зобов"язання повернення земельної ділянки позивачу забезпечить відновлення порушеного права позивача, відновить становище, що існувало до порушення права. На підставі вищевикладеного, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved