Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив стягнути переоплату за договором від 10.02.2014 року в розмірі 39500 грн., неустойку в розмірі 220 038 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., посилаючись на невиконання останнім умов договору, не поставку меблів, порушення прав споживача. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на те, що 10.02.2014 року було укладено договір, за умовами якого відповідач зобов'язувався поставити м'які меблі та два столи, однак поставку не здійснив, передоплату не повернув, від перемовин і врегулювання спору ухиляється. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце слухання справи повідомлявся, заяв, клопотань чи заперечень суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів за відсутності відповідача. Вислухавши позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 лютого 2014 року сторонами було укладено договір, за умовами якого фізична особа-підприємець [PERSON] зобов'язувався поставити меблі на загальну суму 56 420 грн., а [PERSON] зобов'язався оплатити їх вартість, що підтверджується договором. Позивач повністю оплатив передбачену договором передоплату в розмірі 39 500 грн., але відповідач свої зобов'язання не виконав, зокрема не передав покупцеві товар до 30 травня 2014 року, як це встановлено п.3 договору. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що сторони уклали письмовий договір, досягли згоди по всім суттєвим умовам правочину, який ніким не оспорювався, його недійсність прямо не передбачена законом, договір не визнавався недійсним в судовому порядку, а тому його умови є обов'язковими для виконання сторонами. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Згідно ч.ч.1,2 ст.704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов'язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред'явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання. З обставин справи вбачається, що відповідач всупереч умовам договору не передав, не доставив та не здійснив зборку меблів за місцем проживання позивача, тобто не виконав жодного із своїх зобов'язань за договором. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.3 ст.698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У визначений договором строк - до 30.05.2014 року відповідач не виконав свої зобов'язання, і навіть не приступив до їх виконання. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Враховуючи ухилення відповідача від виконання взятих на себе цивільно-правових обов'язків позивач має передбачене законом право відмовитись від договору та вимагати повернення сплачених за цим договором коштів, а саме передоплати в розмірі 39 500 грн., тому в цій частині позовні вимоги грунтуються на законі та підлягають задоволенню. Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Невиконання умов договору відповідачем та порушення ним прав споживача мають правові наслідки у вигляді виникнення у відповідача обов'язку сплати на користь позивача неустойки, яка за період з 31.05.2014 року по 07.10.2014 року становить 56 420 грн. х 3 % х 130 днів = 220 038 грн., тому в цій частині позов також слід задовольнити. Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Неправомірною відмовою відповідача від виконання цивільно-правових обов'язків, його бездіяльністю позивачеві було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у моральних (душевних) хвилюваннях, порушенні нормальних життєвих і ділових зв'язків, неможливості продовження попереднього активного способу життя і необхідністю вжиття додаткових моральних зусиль для його відновлення і організації, порушення нормальних стосунків у сім'ї та з іншими оточуючими. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За таких обставин, з врахуванням матеріального стану винного, ступіню його вини, глибини страждань позивача, відсутності заперечень відповідача, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 20 000 грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, встановивши дійсний характер правовідносин сторін, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на відсутність заперечень відповідача враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі. Судові витрати слід покласти на відповідача згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved