Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У листопада 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1\\6 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON] Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що після смерті [PERSON], з яким вона перебувала в шлюбі, відкрилася спадщина на належні спадкодавцю 2\\3 частини житлового будинку, які йому належали на підставі свідоцтва про право власності. Інша 1\\3 частина житлового будинку належала матері [PERSON] - [PERSON], яка померла у 1998 року, проте за життя склала заповіт на ім'я [PERSON], свого онука та сина [PERSON] Після смерті [PERSON] - [PERSON] фактично вступив у спадщину, оскільки проживав разом із [PERSON] У визначений законом строк [PERSON] не скористався своїм право на отримання спадщини по заповіту, оскільки не подав до нотаріальної контори відповідної заяви, тобто не прийняв спадщину. Тому, позивач вважає, що її померлий чоловік [PERSON] після смерті матері став одноособовим власником спірного будинку, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за законом на 1\\2 частину від 1\\3 частини будинку через відсутність реєстрації права власності на 1\\3 частину за [PERSON] Рішенням Ріпкинського районного суду від 15 листопада 2013 року позов [PERSON] задоволено. В апеляційній скарзі [PERSON], який не брав участі в розгляді даної справи, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Незаконність рішення суду апелянт обгрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що він 07.11.2013 року подав до нотаріальної контори заяву видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], проте у задоволенні такої заяви йому було відмовлено через пропуск шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини. Судовим рішенням від 17 березня 2014 року йому було визначено додатковий строк для прийняття спадщини та 25 квітня 2014 року він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом. Заслухавши доповідача, пояснення [PERSON], перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи з роз'яснень, викладених в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім того, в роз'ясненні акцентується увага судів на необхідність при розгляді цих справ перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, з врахуванням роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України, належними відповідачами у справі за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а не територіальні громади в особі органу місцевого самоврядування. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] заявила позов до територіальної громади в особі Ріпкинської селищної ради, оскільки, за доводами позивача, інших спадкоємців немає. З доданих до апеляційної скарги документів вбачається, що станом на день постановлення судового рішення 15 листопада 2013 року апелянтом [PERSON] вже була подана приватному нотаріусу [PERSON] заява від 07 листопада 2013 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.106), у задоволення якої було відмовлено через пропуск строк з одночасним роз'ясненням йому право звернутися до суду за встановленням додаткового строку. Враховуючи, що на день постановлення судового рішення, [PERSON] за наявності певних обставин міг мати право отримати за заповітом, [PERSON] було заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача. Оскільки на стадії апеляційного провадження не передбачено права апеляційного суду залучення до участі у справі іншого відповідача та ухвалення щодо нього рішення, то вирішення питання про визнання за [PERSON] право власності на спадкове майно можливе лише під час розгляду спору у справі за позовом, поданим до належного відповідача - спадкоємця за заповітом [PERSON] За викладених обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Outcome: partial