Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 4830,16 грн. та судового збору 1921,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач свої обов`язки щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення виконував належним чином та в повному обсязі. Відповідач свій обов`язок щодо своєчасної і в повному обсязі сплати за послуги з водопостачання та водовідведення виконував не в повному обсязі, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість, розмір якої станом на 21.11.2019 року становить 4830,16грн. Станом на день звернення до суду жодних надходжень коштів від відповідача на рахунок підприємства на погашення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення не здійснювалося, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.01.2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачам встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 12.03.2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення боргу за спожиті послуги водопостачання та водовідведення за період, передуючий грудню та відмовити у позові в даній частині. Окрім того, вказав, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є невірним та необґрунтованим, оскільки позивач за кожен платіжний період вказав втричі більшу суму, ніж та, яка б мала утворитись, виходячи із методики нарахування вартості спожитих послуг, яка зазначена в позовні заяві та мала використовуватись позивачем для визначення сум щомісячних нарахувань. 18.03.2020 року на адресу від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він у застосуванні строків позовної давності просив відмовити, посилаючись на те, що відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов`язку. Підтвердженням того, що відповідач визнав існування боргу є те, що після подання позовної заяви 12.12.2019 року він здійснив оплату боргу у розмірі 417,00 грн. Окрім того вказав, що нарахування вартості спожитих послуг відповідачу здійснювалося відповідно до норм, затверджених рішенням Миколаївської міської ради №592 від 14.07.2017 року, а саме: водопостачання з розрахунку м3 на 1людину на місяць, водовідведення з розрахунку 8,85 м3 на 1 людину на місяць. Прилади обліку в квартирі боржника було встановлено 31.07.2008 року. Однак, відповідач, в свою чергу, щомісячно не передавав до підприємства покази лічильника, а також не здійснював оплати за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення щомісячно з нормою (якщо покази відсутні, нарахування здійснюються відповідно до норм, затверджених Миколаївською міською радою №592 від 14.07.2017), як того зобов`язує законодавство про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, позивач просив стягнути з відповідача на користь заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2013 року по 31.12.2019 року у розмірі 3880,18 грн. Представник позивача просив розглянути справу й його відсутності та просив стягнути з відповідача заборгованість з водопостачання та водовідведення у сумі 3880,18 грн. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав відзив на позов, в якому у задоволенні позову просив відмовити. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. МКП «Миколаївводоканал» надає послуг населенню м. Миколаєва з послуги водопостачання та водовідведення, у тому числі за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки ТОВ «Центральний 1» від 19.12.2018 року №2427, у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] . Відповідно до підпункту „б" п. 12.1 «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 року №65, між сторонами був укладений договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення шляхом оформлення особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , яка померла та була виписана з 13.08.2013 року. Члени її родини до МКП "Миколаївводоканал" із заявою для переоформлення особового рахунку не зверталися. Згідно з п.5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем вказаних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону житлово-комунальні послуги включають в себе комунальні послуги, до яких відносять, крім іншого, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц). Нарахування за надані послуги виконувались відповідно до норм, затверджених рішенням Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 року та рішення Миколаївської міської ради №592 від 14.07.2017 року, а саме: водопостачання з розрахунку 9,00 куб.м. на одну людину на місяць, водовідведення з розрахунку 8,85 куб. м. на одну людину на місяць. Прилади обліку води в квартирі відповідача встановлено з 31.07.2008 року. Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] , як споживачем послуг, своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з водопостачання та водовідведення, у відповідача виникла заборгованість за період з 01.08.2013року по 31.12.2019 року в сумі 3880,18 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно зі ст.1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач питної води юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб. Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду та відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до ст. 64 ЖК України повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України квартиронаймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачу надавався строк на надання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, але відзив до суду не надходив. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12,13 ЦПК України. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами. Будь-яких належних та допустимих доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги відповідачем не надано. При цьому, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. 19.06.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у видачі судового наказу з відповідачів за п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, оскільки частина заявлених вимог заявлена з пропуском позовної давності. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Зі змісту розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення вбачається, що заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2013 року по 31.12.2019 року становить у розмірі 3880,18грн, що виходить за межі позовної давності. За такого, з урахуванням положень статті 258 ЦК України, заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає стягненню за період з 01.12.2016 року по 31.12.2019 року у розмірі 441,38 грн. З урахуванням викладеного, позовні вимоги Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2016 року по 31.12.2019 року у розмірі 441,38 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем ( судовий збір у розмірі 1921,00 грн.) - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 175,54 грн. (441,38 грн. х 1921,00 грн. / 4830,16 грн. = 175,54 грн.)

Outcome: partial