Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просять: виселити [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO],з жилого приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, стягнути з [PERSON] на їхню користь витрати, пов'язані з розглядом справи в суді та понесені ними на оплату послуг з надання правової допомоги представником в розмірі 500 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] а також треті особи [PERSON] та [PERSON] є квартиронаймачами чотирьох кімнатної квартири у [ADDRESS] Раніше у вказаній квартирі була зареєстрована і проживала відповідачка, [PERSON], яка десь в 2000 році вибула з квартири, так як стала власником квартири [ADDRESS], яку тепер продала іншій особі. Стверджують, що в листопаді місяці 2012 року відповідачка [PERSON] одружилась із [PERSON]. Вказують на те, що після одруження відповідачі просили позивачів, що вони будуть тимчасово (до місяця часу) проживати у їхній квартирі до вирішення ними питання постійного місця проживання, але вже в грудні 2012 року стали вимагати щоб позивачі дали згоду на їх реєстрацію на житлову площу в [ADDRESS] [INFO] року в [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], і дитина після народження разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] стала проживати в їхній квартирі на що вони, позивачі своєї згоди на давали. Вважають на підставі ст. 98 ЖК України відповідача з дитиною тимчасовими мешканцями та стверджують про те, що на підставі ст. 97 ЖК України тимчасові жильці підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Позивачі стверджують, що не давали згоди на постійне проживання відповідача [PERSON] на житловій площі їхньої квартири тому що [PERSON] десять років назад вибула з житлової площі кв. [ADDRESS] а тому вона згідно ст. 107 ЖК України втратила право користування житловою площею вказаної квартири з дня вибуття і не набула права користування цим житлом, коли вселилась для тимчасового проживання. З врахуванням наведеного просять виселити відповідача [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], з жилого приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та стягнути з [PERSON] на їхню користь судові витрати. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON], звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, з участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому після уточнення позовних вимог просить: в задоволенні первісного позову [PERSON], [PERSON] до неї відмовити; визнати за нею, [PERSON] та за її малолітнім сином, [PERSON], [INFO], право користування житловим приміщенням що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області зареєструвати місце проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області зареєструвати місце проживання [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачів на її користь сплачену нею суму судового збору в розмірі 114 грн. 71 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в лютому місяці 1984 року вона, [PERSON] вселилася як член сім'ї основного квартиронаймача, [PERSON], до спірної чотирьох - кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], де проживає постійно до сьогоднішнього дня. Підставою для її вселення в квартиру був ордер №7839 від 01.02.1984р., виданий її матері, [PERSON] як основному квартиронаймачу. Вказує, що одночасно з нею та її матір'ю в спірну квартиру вселились: її сестра [PERSON] та її брати - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час спірна квартира є не приватизована та перебуває в державній власності. В 2000 році успадкувала квартиру [ADDRESS] В зв'язку з вказаним, для прийняття спадщини та оформлення всіх документів їй в той час необхідно було прописатись в цій квартирі [ADDRESS], а тому, виписалась із спірної квартири, оскільки і квартира [NUMBER], яку успадкувала, і спірна тепер квартира [NUMBER] знаходились в одному будинку, вона, [PERSON] нікуди зі спірної квартири не виїжджала, місця проживання не змінювала, зв'язку з квартирою не втрачала, а члени її сім'ї, її мати, сестра та брати порадили їй виписатись тимчасово, оформити всі необхідні документи а потім прописатись назад в цю ж квартиру [NUMBER]. Квартиру [ADDRESS] продала, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.09.2012р. Однак, стверджує, що зі спірної квартири [NUMBER] ніколи не переїжджала проживати в квартиру [ADDRESS] ні в будь-яку іншу квартиру а постійно проживала з матір'ю в спірній квартирі [NUMBER] Вказує, що наведене зможуть підтвердити її мати, [PERSON], а також сестра [PERSON] та свідки, яких просить суд допитати та вказує їхні дані. Потреби в тому, щоб змінювати місце реєстрації на протязі минулих років у [PERSON] не було, тому члени її сім'ї, в тому числі й брати - [PERSON] та [PERSON], не заперечували проти того, що вона проживає разом з ними у квартирі матері без реєстрації. В подальшому, 26 січня 2013 року зареєструвала шлюб із [PERSON], який став проживати разом з нею в спірній квартирі. [INFO] року в неї з чоловіком народився син, [PERSON], який теж став проживати разом з ними в спірній квартирі. Після народження сина у березні 2013 року, в зв'язку з необхідністю оформити матеріальну допомогу на дитину, змушена була тимчасово зареєструватись за адресою: [ADDRESS] оскільки згоди на реєстрацію її місця проживання за адресою, де вона насправді проживає не було зі сторони братів, [PERSON] та [PERSON] Вказує на те, що наведене нею, щодо її проживання а також проживання її чоловіка та сина в спірній квартирі без реєстрації, підтверджується актами, складеними майстрами по експлуатації ЛКП «Тополя-406»: [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю сусідів, залучених в якості свідків, [PERSON] (прож. в кв. [NUMBER]) [PERSON] (прож. в кв. [NUMBER]) та [PERSON] (прож. в кв. [NUMBER]), та надає в якості доказів акти: від 09.10.2012р., №59 ЛКП «Тополя-406» від 27.03.2013р., №120 ЛКП «Тополя-406» від 23.05.2013р. Отже, позивачі за первісним позовом, відповідачі за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] не визнають права [PERSON] та права її малолітнього сина [PERSON], законним представником якого вона являється і від імені якого виступає в даній цивільній справі, на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], заперечують проти її з дитиною реєстрації в спірному житлі. Стверджує, що з часу вселення у 1984 році постійно проживає і користується, як член сім'ї основного квартиронаймача, житловим приміщенням, бере участь у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг за користування ним та виконує інші зобов'язання, що випливають із договору найму жилого приміщення. А тому вважає, що її право та право її дитини, яке не визнається іншими членами сім'ї, позивачами за первісним позовом, повинно бути захищене в судовому порядку. Вказує, що неодноразово, перебуваючи на прийомі, в усному порядку зверталась до паспортиста ЛКП «Тополя-406» та до начальника Шевченківського РВ ДМС України у Львівській області із заявою зареєструвати її у спірному житловому приміщенні. Проте заява не була задоволена, оскільки вона не мала талона про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання. Всупереч бажанню її матері, [PERSON], як основного квартиронаймача та всупереч бажанню сестри, [PERSON], її брати [PERSON] та [PERSON] заперечують проти її з дитиною реєстрації та визнання за ними права користування приміщенням. 10 червня 2013 року [PERSON] з письмовою заявою звернулась уже до Головного управління ДМС у Львівській області, де просила зареєструвати її та її дитину за адресою: [ADDRESS] та одночасно зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS], однак їй знову було відмовлено з тих же підстав. Вважає, що позов підлягає до задоволення, тому, що являється членом сім'ї наймача жилого приміщення та згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму. Вказує, що відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Одночасно вказує на те, що заявлена позивачами позовна вимога про виселення її з малолітньою дитиною з жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення є незаконною, оскільки в такому разі порушується, закріплене ст. 47 Конституції України право на житло. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стверджує, що тимчасовим мешканцем вона з дитиною не являються так як вона була вселена в житло як член сім'ї основного квартиронаймача, набула рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, таким правом користується до сьогоднішнього дня а дитина була після народження вселена до неї також як член сім'ї наймача. Наголошує на тому, що однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку (статті 64, 65, 145, 156 Житлового кодексу України). Вказує, що згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Щодо посилання позивачів [PERSON] та [PERSON] на відсутність в [PERSON] та її малолітнього сина, [PERSON], реєстрації місця проживання в спірній квартирі позивач за зустрічним позовом вказує, що, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. З огляду на вказане вважає, що вимога про виселення її з дитиною як таких що втратили право користування жилим приміщенням через відсутність реєстрації є незаконною. З урахуванням наведеного, просить визнати за нею та за її малолітнім сином право користування жилим приміщенням що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області зареєструвати її місце проживання та місце проживання її малолітньої дитини, в інтересах якої вона виступає, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] а також стягнути з відповідачів на її користь сплачену нею суму судового збору в розмірі 114 грн. 71 коп. Позивачі за первісним позовом та відповідно відповідачі за зустрічним [PERSON] та [PERSON] та їхній представник в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в фабулі позовної заяви та відповідних уточненнях, разом з тим позивачі та їхній представник наголошують на тому, що відповідач [PERSON] з малолітнім [PERSON] не є наймачами житлової площі в квартирі [ADDRESS] та не мають реєстрації у вказаному жилому приміщенні а тому, на їхню думку, не мають права користування цим жилим приміщенням й в зв'язку з цим підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, зустрічний позов заперечили та просять в задоволенні такого відмовити з підстав, викладених у первісному позові та в поданому ними запереченні на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом та відповідно позивач за зустрічним [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов заперечили, просять в задоволенні такого відмовити з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві, зустрічний позов підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в фабулі зустрічної позовної заяви та відповідних уточненнях. Представник відповідача за зустрічним позовом, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в судовому засіданні щодо заявлених у зустрічному позові вимог повідомив, що відповідач Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області законних прав та свобод позивача та прав малолітньої дитини своїми діями не порушувало, відніс вирішення спору на розсуд суду. В подальшому подав суду письмову заяву про завершення розгляду справи без його участі. Суд ухвалив завершувати розгляд справи у відсутності представника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні стосовно вимог за первісним та за зустрічним позовами висловився на захист законних прав та охоронюваних законом інтересів малолітнього [PERSON] та, в цілому з урахуванням вказаного, відніс вирішення спору на розсуд суду. В подальшому подав суду письмову заяву про завершення розгляду справи без його участі. Суд ухвалив завершувати розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] заперечила та просить в задоволенні такого відмовити, вважає позов безпідставним, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та третіх осіб підтримала та просить такий задоволити. Надала суду пояснення, які полягають в тому, що вона, [PERSON] є основним квартиронаймачем жилого приміщення за адресою [ADDRESS], відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] є її донькою, яка у 1984 році на підставі ордера на вказану квартиру була вселена в цю квартиру як член сім'ї наймача, у цій квартирі [PERSON] проживає постійно з дня вселення і до дня розгляду справи в суді, при цьому з вказаної квартири не переїжджала на постійне місце проживання ні в квартиру [NUMBER] яку вона успадкувала та яка знаходиться в цьому ж будинку, ні в будь - яку іншу квартиру, іншого житла вона немає, а після одруження [PERSON] з ними став проживати ще й чоловік [PERSON], та після народження в них дитини, разом з батьками став проживати в її квартирі ще й онук, [PERSON], проти чого вона, [PERSON] не заперечує та хоче щоб й надалі з нею разом в квартирі проживала її донька разом з дитиною та просить їх зареєструвати в квартирі. В подальшому подала до суду письмову заяву про завершення розгляду справи без її участі. Суд ухвалив завершувати розгляд справи у відсутності третьої особи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] заперечила та просить в задоволенні такого відмовити оскільки позов є безпідставним та надуманим, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області та третіх осіб підтримала та просить такий задоволити. Надала суду пояснення, які полягають в тому, що вона, [PERSON] є членом сім'ї наймача жилого приміщення за адресою [ADDRESS], відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] є її рідною сестрою, яка у 1984 році на підставі ордера на вказану квартиру була так само як вона вселена в цю квартиру в якості члена сім'ї наймача, у цій квартирі [PERSON] проживає з дня вселення постійно. При цьому [PERSON] вказала, що її сестра [PERSON] з їхньої квартири на постійне місце проживання не переїжджала в квартиру [NUMBER] яку вона успадкувала та яка знаходиться в цьому ж будинку, та що іншого житла вона немає, а в свою чергу її брат та позивач за первісним позовом [PERSON] після одруження перестав проживати разом з ними в спірній квартирі тому, що пішов проживати до своєї дружини в м. Винники Львівської області, де проживає на даний час. В подальшому подала до суду письмову заяву про завершення розгляду справи без її участі. Суд ухвалив завершувати розгляд справи у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом слід відмовити за безпідставністю, а позовні вимоги за зустрічним позовом слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з ордера №7839 від 01.02.1984р., виданого [PERSON] як основному квартиронаймачу на квартиру [ADDRESS], ордер було видано на вселення [PERSON] та членів її сім'ї, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як видно з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП «Тополя - 406» від 20.03.2013р. квартира [ADDRESS] не приватизована, загальною площею 75,70 кв. м. і складається з чотирьох кімнат житловою площею 51,10 кв. м., в квартирі зареєстровано шість осіб: [PERSON] як основний квартиронаймач, [PERSON] як син квартиронаймача, [PERSON] як дочка квартиронаймача, [PERSON] як внучка квартиронаймача, [PERSON] як внук квартиронаймача, [PERSON] як син квартиронаймача. З наявного в матеріалах справи талона зняття з реєстрації місця проживання на прізвище [PERSON] вбачається, що місце реєстрації проживання останньої знято за адресою [ADDRESS] в графі «куди вибуває» зазначено: [ADDRESS]. З показань учасників процесу, свідка [PERSON] вбачається, що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] з часу вселення у 1984 році постійно і до дня звернення з позовом до суду проживає за адресою [ADDRESS] та відповідно у квартирі [ADDRESS] не проживала. Показанням свідка [PERSON] суд надає віри, так як свідок давав чіткі та послідовні свідчення, на запитання учасників процесу відповідав чітко та однозначно й зрозуміло, свідок проживає в сусідній із спірною квартирі [NUMBER] та працює понад двадцять років прибиральницею і обслуговує зокрема будинок [ADDRESS], в якому проживає вона та сторони по справі. Згідно вказаного в актах ЛКП «Тополя - 406» від 09.10.2012 року, № 59 від 27.03.2013 року, № 120 від 23.05.2013 року [PERSON], 1976 р.н., [PERSON], 2013 р.н., проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] З наданих суду копій поштових вручень за 2008 рік, адресованих на ім'я [PERSON] та доставлених за адресою [ADDRESS] вбачається, що офіційне листування з позивачем за зустрічним позовом [PERSON] велось саме за адресою [ADDRESS] що є підтвердженням проживання останньої у цій квартирі. Як вбачається з відповіді Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 18 червня 2013 року, адресованого на ім'я [PERSON] через відсутність згоди всіх членів сім'ї, зареєстрованих у квартирі [ADDRESS] [PERSON] відмовлено у здійсненні реєстрації. Додатково повідомлено, що для реєстрації сина, [PERSON], [INFO] р.н., при проживанні батька за іншою адресою, для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Судом встановлено, що батько малолітнього [PERSON], [PERSON] помер 17.06.2013 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про смерть. Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, пов'язані з договором найму. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Разом з тим, згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Однією з підстав виникнення суб'єктивного права на житло, тобто набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості члена сім'ї наймача, члена ЖБК або власника квартири чи будинку, дані положення закріплено у статтях 64, 65, 145, 156 Житлового кодексу України. Крім того, Конституційний суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001 (справа щодо прописки) констатував: „Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (сттатя 2) та іншими міжнародно-правовими актами. Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як інші права і свободи людини, є невідчужуваними та непорушним (стаття 21 Конституції України)" При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, посилання позивачів за первісним позовом про відсутність реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] як однієї з підстав для відмови у визнанні за ними права користування жилим приміщенням та виселення відповідача з дитиною без надання іншого жилого приміщення не може бути підставою для задоволення первісного позову. Згідно ст. 107 ЖК України, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як встановлено судом в процесі судового розгляду справи, твердження позивачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] в зв'язку з набуттям права власності на квартиру [ADDRESS] та в зв'язку з реєстрацією свого місця проживання за цією адресою стала там проживати а отже, на підставі ст. 107 ЖК України втратила своє право на користування жилим приміщенням з часу вибуття, не знайшло свого підтвердження та спростовується наявними в справі доказами та показаннями свідка [PERSON], третіх осіб [PERSON] та [PERSON], оскільки позивачами не доведено, як це передбачає ст. 60 ЦПК України, обставин на які вони посилаються, не доведено перед судом передбаченого ч. 2 ст. 107 ЖК України як такого факту вибуття [PERSON] в інше жиле приміщення. Щодо твердження позивачів за первісним позовом про те, що [PERSON] з малолітнім [PERSON] вселені в спірне жиле приміщення як тимчасові мешканці та підлягають виселенню в судовому порядку на підставі ст. 97 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, позивачами не було представлено суду доказів укладення договору піднайму передбаченого ст. 97 ЖК України чи інших належних доказів існування такого договору між наймачем жилого приміщення, позивачами за первісним позовом та відповідачем [PERSON]. Також не доведено позивачами жодних доказів щодо їх тверджень про те, що в силу положень ст. 98 ЖК України, [PERSON] з дитиною, [PERSON] є тимчасовими мешканцями в квартирі [ADDRESS] так як вказане спростовується наявними в матеріалах справи доказами та показами учасників справи, з яких вбачається, що [PERSON] постійно з часу вселення на підставі ордера на жиле приміщення проживає у вказаній спірній квартирі а її син, [PERSON] одразу після народження був вселений в цю квартиру до своїх батьків в якості члена сім'ї наймача та даний факт щодо вселення малолітнього [PERSON] не оспорювався і був визнаний сторонами по справі в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved