Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], про припинення права приватної спільної часткової власності на домоволодіння, посилаючись на те, що 17 лютого 2004 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було визнано за нею право власності на ? частину будинку. [PERSON] створював і створює різні протиправні перешкоди її законному праву продажу частини будівлі, яка належить їй на праві приватної власності. Покупець будівлі [PERSON], віддавши їй завдаток в червні місяці, через перешкоди [PERSON], не може з нею оформити договір купівлі-продажу вказаної будівлі. Нотаріус відмовляється оформити договір купівлі-продажу без припинення права приватної спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Без рішення суду вона не може оформити окремо її майно з наданням йому нового реєстраційного номеру замість старого реєстраційного номера [NUMBER]. На підставі вимог ст. ст. 364, 367 ЦК України позивач [PERSON] просила суд прийняти рішення про припинення права приватної спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення суду від 17 лютого 2004 року вона з чоловіком розділили домоволодіння-будинок [ADDRESS]. Перший поверх будинку належить їй, а другий поверх-відповідачу. Побудовано окремий вхід на другий поверх та є окремий вхід на перший поверх. Частка, яку вона просить визнати, є відокремленою, тому що виділення її в відокремлене майно відбулось в 2004 році. При виділенні в натурі в відокремлене майно частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Рішенням суду від 17 лютого 2004 року було розділено земельні ділянки, визначено межі земельних ділянок, крім земельної ділянки розміром 152 кв.м., яка залишилась під будівлею. Ця земельна ділянка залишилась у спільній частковій власності відповідно до рішення суду. На підставі рішення суду було проведено реєстрацію окремо земельних ділянок, але при реєстрації домоволодіння було записано, що воно знаходиться в приватній спільній частковій власності. На даний час між приміщеннями, які належать їй на праві спільної часткової власності, та приміщеннями, які належать відповідачу, поставлені перегородки, проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку, на земельних ділянках встановлений паркан, який їх розділяє. Приміщень, якими вони користуються з відповідачем спільно, немає. Позивач [PERSON] вважала, що вона, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна, а саме приміщення у будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], які належать їй на праві спільної часткової власності. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 356, 358, 360, 364 ЦК України просила припинити право спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], підтримав позов. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2004 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл будинку та земельної ділянки позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинку [ADDRESS] та виділено йому в натурі приміщення: кімнату 1-4 площею 21,2 кв.м., коридор 1-3 площею 8,5 кв.м., вартістю 20660 грн., та з господарських будівель-гараж вартістю 4890 грн., а всього-на суму 25550 грн., що складає 46/100 частин будинку. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину будинку та виділено їй в натурі приміщення: кімнату 1-2 площею 19,3 кв.м., кухню 1-1 площею 15,6 кв.м. вартістю 24260 грн., та з надвірних будівель сарай вартістю 7650 грн., а всього-на суму 31910 грн., що складає 54/100 частин будинку. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3180 грн. Визнано за [PERSON] право власності на 588 кв.м. земельної ділянки. Визнано за [PERSON] право власності на 588 кв.м. земельної ділянки. Розподілено земельну ділянку по лінії на відстані від лівого кута ділянки на 8,4 м паралельно зовнішній межі ділянки до кута веранди. Далі на відстані 1 м від лівого кута будинку паралельно стіні будинку (зовнішній межі) на довжину 9 м. Далі з цієї точки під прямим кутом (паралельно стінам будинку) на довжину 11 м. Далі паралельно зовнішній межі ділянки до перетину з зовнішньою межею. Земельну ділянку площею 151 кв. м. залишено в загальному користуванні. Стягнуто з [PERSON] 155 грн. 50 коп. на користь держави. Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» виготовлено за станом на 22 грудня 2015 року Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] на [PERSON]. 27 січня 2014 року [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0588 га, належить на праві приватної власності [PERSON]. 07 липня 2016 року [PERSON] подала заяву приватному нотаріусу Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишковій З.І., в якій просила відповідно до ст. 84 Закону України «Про нотаріат» передати громадянину [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], заяву наступного змісту, що вона доводить до відома [PERSON], що вона, [PERSON] продає належні їй на праві власності 54/100 частки житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] за суму 189 000 грн.. Згідно зі ст. 362 ЦК України [PERSON] має переважне право купівлі належних їй 54/100 частин жилого будинку, як учасник спільної часткової власності. 07 липня 2016 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишкова З.І. направила [PERSON] заяву громадянки [PERSON], зміст якої викладено на звороті. Як зазначала позивач [PERSON], покупець будівлі [PERSON], віддавши їй завдаток в червні місяці, через перешкоди [PERSON] не може з нею оформити договір купівлі-продажу вказаної будівлі. Нотаріус відмовляється оформити договір купівлі-продажу без припинення права приватної спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Без рішення суду вона не може оформити окремо її майно з наданням йому нового реєстраційного номеру замість старого реєстраційного номера [NUMBER]. За правилами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно вимог ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов»язковиїх платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями, пов»язаними із спільним майном. Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно вимог ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна. що є у спільній частковій власності. Відповідно до вимог ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача [PERSON] про припинення права приватної спільної часткової власності на домоволодіння, і тому позов підлягає задоволенню, і слід припинити право спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved