Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось через втрату почуття поваги та любові, різні характери та різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини фактично припинені. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач позов визнала. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 вересня 1997 року Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис №425, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 10.12.1998 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньок [PERSON], яка народилась [INFO], [PERSON], яка народилась [INFO], та сина [PERSON], який народився [INFO] що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвище позивача залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст.6-13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved