Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей - [PERSON], 2005 року народження та [PERSON], 2007 року народження, які мешкають разом з нею. Шлюб з відповідачем розірвано 12 листопада 2009 року, з квітня того ж року останній проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених на нього законом батьківських обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової та іншої участі у вихованні синів. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначила, що в 2011 році уклала шлюб з [PERSON], який утримує родину, бере участь у вихованні дітей. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], судові витрати покласти на відповідача. Відповідач позов не визнав з огляду на те, що бажає брати участь у вихованні дітей, однак позивачка після розлучення не давала йому змоги бачити дітей, виїхала з дітьми до іншого міста, змінила номер телефону. Аліменти сплачував за рішенням суду півроку, після чого позивачка відкликала виконавчий лист. Наразі уклав шлюб з іншою жінкою, яка не заперечує проти його участі у вихованні та утриманні дітей. Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, залучена до участі у справі в якості третьої особи, вважає позов обґрунтованим, зважаючи на те, що діти майже не знають батька. [PERSON] взагалі вважає своїм батьком вітчима. Біологічний батько не вживав жодних заходів щодо участі у вихованні дітей. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, думку прокурора, який вважав вимоги позивачки необґрунтованими, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 9 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25.02.2005 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 99. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] (а.с. 14) та [PERSON], [INFO] (а.с.15). 12 листопада 2009 року шлюб між сторонами розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], видане Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 339). Рішенням Іллічівського суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/ 3 частини його доходів. За повідомленням головного державного виконавця Іллічівського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області № В-8 від 08.07.2016 року виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-776 закінчено на підставі письмової заяви стягувачки про повернення виконавчого документа без подальшого виконання. Позивачка [PERSON] 18 січня 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 13), від шлюбу з яким [INFO] народила сина [PERSON] (а.с. 16), з якими проживає у м. Києві. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Крім того, як зазначалося, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків. Суд погоджується з твердженням позивачки та її представника про неналежне ставлення відповідача до виховання своїх синів. Суд, зокрема, відзначає пасивне ставлення відповідача до участі в утриманні та невжиття передбачених законом заходів до усунення перешкод у спілкуванні з ними, якщо такі мали місце. Водночас, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним, оскільки зміни в його поведінці на краще можливі, про що свідчать позитивні характеристики відповідача (а.с. 84, 103), відсутність у нього шкідливих звичок та чинників, що мали б згубний вплив на дітей. Суд визнає щирими висловлювання відповідача щодо любові до синів, бажання брати участь у вихованні дітей, небайдужість до їхньої долі, готовність надавати позивачці допомогу з їх утримання. З огляду на це суд,

Outcome: dismissed