Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 19 786 грн. 12 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що 23.10.2013 року між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування № 277313Га/13х/мск, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «ІКСО Саманд», державний номер [NUMBER] (надалі - автомобіль потерпілого). 21.09.2014 року о 02 год. 20 хв. по вул. Артема та на перехресті з вул. Петровського в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: 1) «Ауді», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля потерпілого «ІКСО Саманд», державний номер [NUMBER]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілої [PERSON] отримав механічні пошкодження відповідно до Довідки ДАІ, протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу (надалі ТЗ) від 25.09.2014 року. Постановою Київського районного суду м. Харкова [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпіла своєчасно звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач нарахував та виплатив потерпілій суму страхового відшкодування в розмірі 69 789 (шістдесят дев'ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 12 коп. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до вимог ст.58, 64 ЦПК України, фактично понесені позивачем витрати доводяться письмовими доказами - копією платіжного доручення про сплату страхового відшкодування № 139 607 від 05.11.2014р. Платіж здійснювався на підставі складених страхових актів, з відповідним розрахунком страхового відшкодування (копії додаються). Згідно п.1 ч.1 чт.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Таким чином, з моменту виплати позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Позивачем було отримано інформацію про те, що цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СК «Оранта» за полісом № АІ1549194. Згідно ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, заподіяної третій особі при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. А також стаття 29 Закону, шкода, пов"язана з пошкодженням транспортного засобу у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, в межах ліміту страховою компанією було здійснено виплату у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичними розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити відповідач з урахуванням франшизи становить: 69 786,12 - 50 000,00 = 19 786 (дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 12 коп. 27 серпня 2015 року відповідачу [PERSON] позивачем у справі було направлено лист № 1708 АХА/АГ з вимогою сплатити заборгованість, однак до цього часу відповідач вказаної суми заборгованості не сплатив. Оскільки, згідно п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою, якою, в даній ДТП визнаний відповідач [PERSON] позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, відповідно до якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оспорював розмір матеріального збитку та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2013 року між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування № 277313Га/13х/мск, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «ІКСО Саманд», державний реєстраційний номер номер [NUMBER] (автомобіль потерпілого). (а.с.8-12) 21.09.2014 року о 02 год. 20 хв. на перехресті вул. Артема з вул. Петровського в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Ауді», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля потерпілого «ІКСО Саманд», державний реєстраційний номер номер [NUMBER]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження відповідно до Довідки ДАІ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 21.09.2014 року.(а.с.13) Постановою Київського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року у справі № 640/17756/14-п, номер провадження 3/640/2845/14 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (у скоєнні даного ДТП) та порушенні п.п.16.11 та розділу 33 п/п 2.1 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Дана постанова набрала законної сили 30 грудня 2014 року(а.с. 15-16). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Потерпіла [PERSON] своєчасно звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Позивач нарахував та виплатив потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 69 789 (шістдесят дев'ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 12 коп. (а.с.26) Згідно умов договору страхування ПАТ «СК «АХА Страхування» сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 69786 грн.12 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПАТ «СК «АХА Страхування» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника про настання страхового випадку від 21.09.2014 року, страхового акту № 1.004.14.15422/Vesko30869 від 04.11.201 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 139607 від 05.11.2014 року (а.с.28). Таким чином, з моменту виплати позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Позивачем було отримано інформацію про те, що цивільна-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СК «Оранта» за полісом № АІ1549194.(а.с.14) Таким чином, в межах ліміту страховою компанією було здійснено виплату у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Сума виплати страхового відшкодування, яке повинен сплатити відповідач з урахуванням франшизи становить: 69 786,12 - 50 000,00 = 19 786 (дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 12 коп. 27 серпня 2015 року відповідачу [PERSON] позивачем у справі було направлено лист № 1708 АХА/АГ з вимогою сплатити заборгованість, однак до цього часу відповідач вказаної суми заборгованості не сплатив (а.с.29). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування). На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який сплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за нанесений збиток. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Оскільки джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оскільки, на даний час відповідачем не сплачена заподіяна шкода, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наданими доказами та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на корті вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось - до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову жодних доказів на підтвердження своїх заперечень не надав. Відповідачем надано до суду заяву про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Незважаючи на те, що обидва правові інститути - регрес і суброгація - є різновидами права вимоги, вони не є тотожним поняттями, оскільки при суброгації відбувається зміна активного суб'єкта зі збереженням самого зобов'язання, тобто суброгацію можна розглядати як різновид сингулярного правонаступництва у страхуванні, а при регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і ст. 27 Закону України «Про страхування». Перебіг строку позовної давності при суброгації починається не з моменту виплати страхового відшкодування, а з моменту виникнення страхового випадку, адже відповідно до ст. 262 ЦК України зміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Оскільки, позивач звернувся до суду з позовом 21 вересня 2017 року шляхом відправлення позовної заяви з доданими до неї документами поштою, про що свідчить відповідний конверт та опис вкладення у цінний лист з відміткою поштового відділення Київ 30 (а.с.32,33), то він не пропустив строків позовної давності, тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності не підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved