Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач, ТОВ «Моноброк» звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником торгового павільйону (кіоску), який був придбаний у 2008 році і являє собою споруду з алюмінієвих пластин, дерев`яного корпусу та металевої покрівлі, темно фіолетового кольору. Даний торговий павільйон був придбаний позивачем у громадянина [PERSON] за 5000 грн. (4250 грн. та 750 грн.), про що свідчать копії Договору купівлі-продажу від 01.09.2008 року, картки рахунку за вересень місяць 2008 року, платіжного доручення від 01.09.2008 року. Після придбання, павільйон був поставлений на балансовий облік, на якому він і перебуває по сьогоднішній день, та встановлений в парку відпочинку імені Жданова в м.Шостка, для здійснення торгівлі пивом. В січні 2015 року торговий павільйон був зданий позивачем в оренду громадянці [PERSON] , котра і повідомила позивача 28 липня 2015 року про його зникнення з території на якій він і розташовувався увесь цей час. В подальшому, спірний торговий павільйон був виявлений заступником директора ТОВ «Моноброк» Стегній В.І. біля території спортивного клубу по [ADDRESS] , у володінні [PERSON] , який добровільно кіоск не повертає, а тому просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] та повернути позивачу торгівельний павільйон належний ТОВ «Моноброк», який і являє собою споруду з алюмінієвих пластин, дерев`яного корпусу та металевої покрівлі, темно фіолетового кольору У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить слухати справу без його участі. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Суд матеріали цивільної справи приходить до висновку , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною. Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння). Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами. Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої таке майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. У такій справі необхідно встановити обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі № 923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18. Верховний Суд у своїй постанові від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15- ц (провадження № 61-4812св18) вказав, що "застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Аналіз ст. 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов грунтується передусім на тому, що право власності на річ с абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі. Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном. У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 910/13536/19 визначено, що для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності. За даним позовом, позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача рухоме майно, а саме торгівельний павільйон, який і являє собою споруду з алюмінієвих пластин, дерев`яного корпусу та металевої покрівлі, темно фіолетового кольору. Суд зауважує, що вказана обставина не доводиться жодним доказом, який міститься в матеріалах справи. Як вбачається з матеріалів справи до ЄРДР 17.08.2015 були внесені відомості про кримінальне провадження №12015200110001453 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом самовільного розпорядженням майном. Постановою дізнавача Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області від 13.11.2020року вказане кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. В даній постанові зазначено, що в ході досудового розслідування в якості свідка був допитаний [PERSON] , який пояснив, що даний кіоск він придбав у чоловіка на ім`я [PERSON] , який і доставив йому кіоск до спорткомплексу. Так з наданої до суду копії Договору купівлі-продажу торгового павільйону від 01.09.2008 року №ДГ- 0000003 вбачається, що позивач придбав торговий павільйон у громадянина [PERSON] за 5000 грн. який являє собою споруду який і являє собою споруду з алюмінієвих пластин, дерев`яного корпусу та металевої покрівлі, темно фіолетового кольору.(а.с.4) Згідно копії платіжного доручення №143 від 01.09.2008 року про сплату прибуткового податку згідно договору купівлі-продажу сума сплати зазначена 750 грн. (а.с.5) З картки рахунку за вересень місяць 2008 року, вбачається кредит підприємства на суму 4250грн. за зазначеним договором (а.с. 6) Будь яких інших доказів на підтвердження права власності на спірний торгівельний павільйон стороно позивача не надано. За приписами ст. 184 ЦК України речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Як вказувалось вище об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову. Разом із тим матеріали справи не містять чітких та переконливих доказів того, що відповідач користується тим самим торгівельним павільйоном, який перебував у власності позивача. Схожість торгівельних павільйонів не дає можливості їх ототожнювати та зобов`язувати відповідача передати позивачу майно, яким він користується, виходячи лише з припущення того, що вказане майно схоже на майно, яке належить позивачу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Жодний доказ, наданих позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження наявності майна у незаконному володінні відповідача. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В даній справі відсутні ідентифікуючі ознаки майна, яке перебуває у відповідача та яке позивач просить витребувати, а також докази що таке майно, що перебуває у відповідача належить позивачу. За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано будь-яких доказів перебування його майна саме у відповідача, можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння виключається. Відповідно ст. 141 ЦПК України судові виграти, пов`язані з розглядом справи, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, покладаються на позивача. Відповідно до ч. 9 та ч. 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed