Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зверлися до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за законом. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача [PERSON] та бабою позивачам- [PERSON] .. [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] , відкрилася спадщина в тому числі на дві спадкові земельні ділянки: площею 0,55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району, згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЗК №032469 від 07.11.2001 року та земельна ділянка, площею 1,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району, згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №020046 від 19.11.2001 року. В частині вказаних спадкових земельних ділянок, спадкодавець [PERSON] , заповідального розпорядження не залишила. У відповідності до вимог ст.1268 ЦК України, позивачами спадщину у визначений строк, прийнято та подано відповідну заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . Спадкоємцем, згідно до ст.1241 ЦК України, до спадкового майна [PERSON] , є її чоловік- [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцямим першої черги до спадкового майна [PERSON] , є також її рідні діти-відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не заперечують проти прийняття позивачами спадщини на згадані спадкові земельні ділянки, про що подали відповідні письмові заяви, що містяться в заведеній спадковій справі. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачі по справі, звернулися до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини, однак оригінали Державних Актів на право приватної власності, позивачами знайдено не було і знайдено лише їх копію, у зв`язку з чим позивачі не змогли представити його оригіналів тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначених оригіналів Державних Актів на право приватної власності на спадкові земельні ділянки та відповідно Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, нотаріусом позивачам було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлени своєчасно у підготовче судове засідання не з`явилася, однак подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленими своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явилися, однак до суду подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про визнання заявленого позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивача [PERSON] та бабою позивачам- [PERSON] .. [PERSON] . Після смерті спадкодавця [PERSON] , відкрилася спадщина в тому числі на дві спадкові земельні ділянки: площею 0,55 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району, згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЗК №032469 від 07.11.2001 року та земельна ділянка, площею 1,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району, згідно до Державного Акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЗК №020046 від 19.11.2001 року. В частині вказаних спадкових земельних ділянок, спадкодавець [PERSON] , заповідального розпорядження не залишила. У відповідності до вимог ст.1268 ЦК України, позивачами спадщину у визначений строк, прийнято та подано відповідну заяву до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON] . Спадкоємцем, згідно до ст.1241 ЦК України, до спадкового майна [PERSON] , є її чоловік- [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцямим першої черги до спадкового майна [PERSON] , є також її рідні діти-відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не заперечують проти прийняття позивачами спадщини на згадані спадкові земельні ділянки, про що подали відповідні письмові заяви, що містяться в заведеній спадковій справі. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачі по справі, звернулися до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини, однак оригінали Державних Актів на право приватної власності, позивачами знайдено не було і знайдено лише їх копію, у зв`язку з чим позивачі не змогли представити його оригіналів нотаріусу та відповідно Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій, поскільки для цього необхідна особиста присутність в Реєстраційній службі власника майна-спадкодавця [PERSON] , яка [INFO] -померла. У зв`язку із цим, позивачами, було подано відповідне оголошення до газети «Новини Виноградівщини» за №34(8688) від 12.09.2020 року про втрату правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначених оригіналів Державних Актів на право приватної власності на спадкові земельні ділянки та відповідно Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, нотаріусом позивачам було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду , про що надала відповідну відмову нотаріуса від 10.12.2020 року. Встановлено, що одержавти дублікат вказаних Державних актів на землю, позивачі не можуть, поскільки з початку 2013 року видача Державних актів на право власності на землю не здійснюється, а право власності на земельні ділянки реєструються у новоствореному Реєстрі прав на нерухоме майно. На зміну Державним актам з 01 січня 2013 року видавалися Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витяги з Державного реєстру прав. А з 01 січня 2016 фактично підтвердженням реєстрації прав власності на земельну ділянку є електронна форма. Так дійсно, згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації. З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне. Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10 визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ у Постанові № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України). З урахуванням всього вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності по 1/3 (одній третій) частині спадкових земельних ділянок.

Outcome: approved