Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У листопаді 2015 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що перебуваючи у цивільному шлюбі з [PERSON] народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає фінансову допомогу на утриманні їх спільної дитини, в зв'язку з чим позивачка просила стягнути аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з"явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за час перебування у цивільному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.3). Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON], його батьком записано відповідача по справі - [PERSON] (а.с. 3). Згідно пояснень позивача на даний час сторони проживають окремо та кошти на утримання дитини відповідач не надає, тому син [PERSON] перебуває на утриманні матері [PERSON] За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач коштів на утримання дитини не надає, матеріально не допомагає у необхідному для нормального життя дитини. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України), частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю сторін між батьками, може згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Особа може звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів протягом усього терміну існування права на аліменти, незалежно від того, скільки часу минуло з моменту його виникнення. Між тим, згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за певних умов, а саме якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК). Таким чином, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів слід розуміти будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання дитини. При цьому цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вбачається, що позивачкою не надано доказів на підтвердження обставин, які свідчать про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Так, позивачкою не обґрунтовано, які конкретно дії, спрямовані на отримання аліментів, нею вчинялись, не обґрунтовано, які дії, спрямовані на ухилення від надання утримання дитині, вчинені відповідачем. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів за минулий час не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому в їх задоволенні слід відмовити, у зв'язку з недоведеністю позову в цій частині. В той же час вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів починаючи з дати пред'явлення позову, є обґрунтованою, оскільки обв'язок відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений законом. Враховуючи, що відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на користь останньої на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу звернення позивачки до суду, тобто з 02.11.2015 року до [INFO], а саме до досягнення [PERSON] повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму щомісяця. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 487 грн. 20 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 13, 180, 182, 185, 192 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial