Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру, посилаючись на наступне. мешкала і мешкає в своїй квартирі [ADDRESS] зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , інвалідом 2 групи по загальному захворюванню (безстроково), хоча вони з донькою зареєстровані у Солонянському районі в смт.Солоне, де мешкають у літній період року, у зв`язку з захворюванням доньки. Вони мешкають в зазначеній квартирі, яку вона отримала, будучи членом кооператива (членом ЖБК, ордер № 26), зараз це - ОСББ «Веснянка-1». До передачі ЖСК, цю кооперативну квартиру [ADDRESS] , який був зданий в експлуатацію в 1969 році. Нею первинно було сплачено 20.04.1970 року за кооперативне будівництво 1 900,00 рублів. Як член кооператива, вона внесла останній пайовий внесок за вказану квартиру в листопаді 1985 року в сумі 25,00 рублів. Сума паєнагромадження складає 4 442,06 рублів. Вартість квартири, з урахуванням індексації, складає 38 237,25 гривень. Знос - 19 501,00 гривень, залишкова вартість квартири - 18 736,25 гривень, що підтверджується довідкою ОСББ «Веснянка-1» від 26.10.2020 року. Член ЖСК має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири, член ЖСК стає її власником (відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України). У зв`язку з виплатою нею паєнагромадження, вона 26.02.1993 року, на підставі рішення виконкому Нікопольської міської Ради народних депутатів № 88/2 від 19.02.1993 року, отримала реєстраційне посвідчення Нікопольського МБТІ, відповідно до якого, квартира [ADDRESS] , зареєстрована за громадянкою [PERSON] на праві особистої власності. Квартира складається з 2-х кімнат, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 43,6 кв.м (житлова кімната 4, площею 14,8 кв.м; житлова кімната 6, площею 13,6 кв.м; кухня 5, площею 7,0 кв.м; вана кімната 2, площею 2,0 кв.м; уборна 3, площею 1,2 кв.м; коридор 1, площею 4,7 кв.м; вбудована шафа 7, площею 0,3 кв.м). В реєстраційному посвідченні про право власності на житло вказано, що їй, дійсно, належить ця квартира на праві особистої власності (записано в реєстровій книзі № 24 за реєстровим № 77 КП Нікопольського МБТІ). Ринкова вартість квартири на 24.11.2020 року складає 83 000,00 гривень, що підтверджується звітом про незалежну оцінку, висновком про вартість майна. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З цим реєстраційним посвідченням вона 26.10.2020 року звернулась з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про державну реєстрацію права власності на квартиру, але було винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та її обтяжень за № 54836414 від 29.10.2020 року у зв`язку з тим, що документи були подані не в повному обсязі. У разі подання у встановленому законодавством порядку необхідних документів розгляд заяви про державну реєстрацію прав та її обтяжень буде відновлено. Їй пояснили, що реєстраційне посвідчення не є свідоцтвом про право власності, тому необхідно звернутися до суду, іншого способу підтвердження права власності немає. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України). За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання позивач та її представник не прибули, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовну заяву підтримав, просив суд задовольнити в повному обсязі (а.с.34). Представник відповідача в судове засідання не прибула також, надала до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.35). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка по справі разом із своєю донькою [PERSON] мешкала і мешкає в [ADDRESS] . Дану квартиру позивачка отримала, будучи членом кооператива (членом ЖБК, ордер № 26), який був зданий в експлуатацію в 1969 році (а.с.6). Як член кооператива (а.с.14), позивачка вносила пайові внески (а.с.9) і останній за вказану квартиру внесла в листопаді 1 985 року в сумі 25,00 рублів. Сума паєнагромадження складає 4 442,06 рублів. Вартість квартири, з урахуванням індексації, складає 38 237,25 гривень. Знос - 19 501,00 гривень, залишкова вартість квартири - 18 736,25 гривень, що підтверджується довідкою ОСББ «Веснянка-1» від 26.10.2020 року (а.с.7). У зв`язку з виплатою паєнагромадження, позивачка 26.02.1993 року, на підставі рішення виконкому Нікопольської міської Ради народних депутатів № 88/2 від 19.02.1993 року, отримала реєстраційне посвідчення Нікопольського МБТІ, відповідно до якого, квартира [ADDRESS] , зареєстрована за нею на праві особистої власності (а.с.8). Квартира складається з 2-х кімнат, житловою площею 28,4 кв.м, загальною площею 43,6 кв.м (житлова кімната 4, площею 14,8 кв.м; житлова кімната 6, площею 13,6 кв.м; кухня 5, площею 7,0 кв.м; вана кімната 2, площею 2,0 кв.м; уборна 3, площею 1,2 кв.м; коридор 1, площею 4,7 кв.м; вбудована шафа 7, площею 0,3 кв.м). В реєстраційному посвідченні про право власності на житло вказано, що їй, дійсно, належить ця квартира на праві особистої власності (записано в реєстровій книзі № 24 за реєстровим № 77 КП Нікопольського МБТІ). Ринкова вартість квартири на 24.11.2020 року складає 83 000,00 гривень, що підтверджується звітом про незалежну оцінку, висновком про вартість майна (а.с.13). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З вказаним вище реєстраційним посвідченням позивачка 26.10.2020 року звернулась з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про державну реєстрацію права власності на квартиру, але було винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та її обтяжень за № 54836414 від 29.10.2020 року у зв`язку з тим, що документи були подані не в повному обсязі (а.с.16). Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації, відповідно до закону (ч.4 ст.334 ЦК України). За таких обставин суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved