Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що згідноз рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровогадскьої області від 29 листопада 2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 листопада 2019 року, вона є власником квартири [ADDRESS] . Раніше зазначена квартира належала їй та відповідачу, який доводився їй чоловіком, а потім вказаним рішенням суду право власності на квартиру, в порядку розподілу майна подружжя, визнано за нею. Відповідач з 11 вересня 2010 року і по сьогодні зареєстрований у цій квартирі, але фактично за місцем реєстрації не проживає з моменту їх розлучення, тобто з жовтня 2017 року, всі свої речі з квартири він остаточно забрав у серпні 2018 року. Таким чином відповідач житлом за місцем реєстрації не користується протягом 1 року і 4 місяців, його речі в квартирі відсутні, кошти за комунальні послуги не сплачує, вона наразі має намір оформити субсидію, у зв`язку з чим змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, але подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі і не заперечував проти їх задоволення, вказав, що дійсно зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але з серпня 2018 року квартирою не користується. Одночасно просив суд провести розгляд справи без його присутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 08 листопада 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 жовтня 2017 року (а.с. 11-12). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2018 року, за [PERSON] в порядку розподілу спільного майна подружжя з [PERSON] , визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в цілому. Вказане рішення суду набрало законної сили 09 січня 2019 року (а.с. 15-16, 17). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11 листопада 2019 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Державна реєстрація права власності проведена 05 листопада 2019 року, номер запису про право власності: 34090805 (а.с. 19-20). З домової книги та довідки Знам`янського РС УДМС в Кіровоградській області від 07 грудня 2019 року наданої на запит суду вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , з 11 вересня 2010 року, зареєстрований [PERSON] (а.с.21-23,29). У акті від 28 серпня 2019 року, складеному комісією за участю старшого по будину та сусідів, зазначено, що у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але за місцем реєстрації не проживає з серпня 2018 року, його речі у квартирі відсутні (а.с. 25). Відповідно до довідки Новопразької селищної ради Пантазіївського старостинського округу №260 від 28 серпня 2019 року відповідач проживає в будинку батьків за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації (а.с. 24). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишніч чоловіком позивача [PERSON] , квартира, в якій він зареєстрований була придбана останніми в період їх шлюбу, який розірвано 09 жовтня 2017 року, рішенням суду від 29 листопада 2018 року право власності на цю квартиру, в цілому визнано за позивачем в порядку розподілу спільного майна подружжя. Право власності за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 листопада 2019 року. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згіднозі ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з серпня 2018 року за місцем реєстрації не проживає. Будь-які ознаки, що вказують на фактичне проживання відповідача за цією адресою, не виявлені. Позивач не здійснювала відповідачу перешкод у користуванні житловим приміщенням. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено, відповідних угод між сторонами не укладалося. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.Враховуючи, що позивач є власником квартири, відповідач понад один рік без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації, домовленостей між власником та відповідачем щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідача досягнуто не було, а тому пред`явлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 УПК України з відповідача на користь позивача підлягаж стягненню сплачений неза подання даного позову до суду судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved