Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування витрат, пов"язаних із навчанням, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] 31 липня 2007 року була зарахована до Сумського медичного коледжу за спеціальністю «Сестринська справа» на бюджетну форму навчання. При зарахуванні на навчання за державні кошти позивач та відповідач, у передбаченому законом Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, уклали угоду про підготовку фахівця із вищою освітою, згідно якої відповідач зобов"язувався оволодіти всіма видами професійної діяльності за напрямом підготовки, прибути після закінчення навчання на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. У зв"язку із закінченням навчання у 2010 році відповідачу було видано направлення на роботу до Комунальної установи «Сумська міська клінична лікарня № 1. На порушення укладеної угоди відповідач 30 квітня 2012 року звільнилась з роботи за власним бажанням. Оскільки [PERSON], укладаючи угоду з навчальним закладом, була ознайомлена з її умовами та відповідальністю за порушення зобов"язання, позивач просить стягнути із відповідача витрати, пов"язані із навчанням у сумі 12 289 грн., в т.ч . судовий збір. В процесі слухання справи зменшив розмір позовних вимог - остаточно просить стягнути з відповідача 4125 грн. - суму відшкодування за 4 курс навчання відповідача. ( а. с. 86) В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позов не визнала. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем не наданий суду розрахунок фактичних витрат на навчання відповідача. Відповідач після закінчення навчання вступила до вищого навчального закладу 3-4 рівня акредитації, а тому відповідно до п. 9 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням зобов»язання сторін припинилися. Вважає також, що у позивача відсутні підтверджені права на звернення до суду з даним позовом. Звертає увагу на те, що типова угода між сторонами була укладена лише на 3 курсі навчання та її умовами передбачено обов»язок відповідача відшкодувати вартість навчання лише у разі відмови їхати за призначенням. В судовому засіданні заперечення підтримали відповідач та її представник, в позові просять відмовити. Представники 3-х осіб в судове засідання не з»явилися, про день та час слухання справи сповіщені належним чином. Від них надійшли заяви про слухання справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 52 Закону України «Про освіту» передбачений обов'язок студентів-випускників вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного бюджету відпрацювати за направленням, куди направляються на роботу, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 22 серпня 1996 р. N 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» відповідно до статті 52 Закону України «Про освіту», з метою забезпечення реалізації права на роботу за фахом випускникам вищих навчальних закладів було дозволено міністерствам і відомствам розробляти з урахуванням специфіки галузі та за погодженням з Міністерством освіти, Міністерством економіки, Міністерством праці, Міністерством юстиції затверджувати порядок працевлаштування випускників підпорядкованих їм вищих навчальних закладів. Враховуючи наведене, спірні правовідносини регулюються вказаним Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів. Згідно з п.4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком N 1. Вищевказаним Порядком ( п.6, п.8 та п.14) передбачено, що випускник зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] була зарахована на бюджетну форму навчання по спеціальності 5.110100 «Сестринська справа» згідно наказу Сумського медичного коледжу від 31 липня 2007 року за № 166 у ( а. с.8-9). 04 вересня 2009 року за № 372 між Сумським медичним коледжем в особі директора Кононова О.В. та [PERSON] була укладена угода про підготовку фахівця з вищою освітою (а.с. 12). Згідно змісту вказаної угоди [PERSON] взяла на себе обов»язок прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Передбачено також її обов»язок у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Наказом Сумського медичного коледжу від 01 липня 2010 року за № 103-у [PERSON], згідно рішення державної кваліфікаційної комісії, присвоєна кваліфікація медичної сестри ( а. с.10). Наказом № 107-ОС від 02.09.2010 року [PERSON] прийнято з 02.08.2010 року прийнято сестрою медичною палатною урологічного відділення на період відпустки по догляду за дитиною до 3-х років сестри медичної [PERSON] ( а. с. 48). Наказом № 54-ОС від 19.04.2012 року [PERSON] звільнено з 30.04.2012 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України ( а. с. 50) Згідно довідки Національного фармацевтичного університету від 09.10.2013 року [PERSON] є студенткою 4 курсу за спеціальністю «Фармація» ( а. с. 66). Виходячи з вищевикладеного, та на підставі Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, обов'язок по відшкодуванню до Державного бюджету України вартості навчання у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови його без поважної причини приступити до роботи за призначенням повинен бути закріплений у цивільно-правовій угоді. Умовами Типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою № 372 від 04 вересня 2009 року, укладеної між сторонами, не передбачено відшкодування вартості навчання у разі не відпрацювання студентом менше трьох років, а лише відшкодування коштів у разі відмови взагалі їхати за призначенням. Згідно п. 29 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, посади за штатним розписом, на які в поточному році повинні бути прийняті на роботу молоді фахівці згідно з угодою, не підлягають заміщенню іншими працівниками. Посада за штатним розписом для молодого фахівця повинна бути вільною та постійною. В даному випадку відповідачка була працевлаштована на тимчасову посаду. До того ж відповідач одразу після закінчення навчального закладу І-П рівня акредитації ( Сумський медичний коледж) вступила до вищого навчального закладу III-IV рівня акредитації, що підтверджується вищезазначеною довідкою Національного фармацевтичного університету МОЗ України. Згідно п.п. 5 п. 9 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, розірвання випускником угоди про підготовку фахівців з вищою освітою допускається з такої поважної причини як вступ до вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації для випускників вищого навчального закладу І-ІІ рівня акредитації, що мало місце в даному випадку. Чинним законодавством порядок (механізм) відшкодування до державного бюджету вартості навчання за державним замовленням не регламентований, і не визначений державний орган, який повинен заявляти відповідні позови в інтересах держави. Позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження своїх повноважень на стягнення вартості навчання, не надано суду обґрунтований розрахунок вартості навчання відповідача у справі. Враховуючи всі вищезазначені обставини в їх сукупності, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому в позові необхідно відмовити в зв»язку з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed