Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить суд визнати припиненим договір поруки від 29 листопада 2007 року № 161611 укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON], за яким [PERSON] зобов'язується перед ПАТ "УкрСиббанк" відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 11258649000 від 29 листопада 2007 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов'язань перед кредитором. Позивач вважає, що обсяг її відповідальності за договором поруки було збільшено без її згоди внаслідок укладання між банком та [PERSON] Додаткової угоди № (без номеру) до кредитного договору. Отже позивач вважає що є підстави для визнання договору поруки припиненим. Вищенаведені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав заперечення, в яких зазначив, що обставини на які посилається позивач не є підставами для визнання договору поруки припиненим та обсяг відповідальності поручителя не збільшувався. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, на підставі наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29.11.2007 року між АКБ « УкрСиббанк» (ПАТ « УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11258649000. В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 29.11.2007 року між АКБ " УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 161611, відповідно до умов якого остання зобов'язалась перед банком відповідати за невиконання боржником усіх зобов'язань, що виникли з вищезазначеного договору. Позивач в позові посилається на те, що обсяг її відповідальності збільшився у зв'язку із підписанням додаткових угод без її згоди, а саме встановлення фіксованої ставки збільшення процентів за кредитом у випадках, передбачених пп. «а», «б», п. 5.2 кредитного договору, а саме у разі порушення позичальником кредитної дисципліни та/ або у разі погіршення фінансового стану позичальника; доповнення кредитного договору пунктом про зобов'язання банку сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах визначених законодавством України. Як зазначено в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» в якому зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11). Встановлення фіксованої ставки збільшення процентів за кредитом у розмірі 25,8% не є зміною процентної ставки в бік збільшення, оскільки до внесення змін Додатковою угодою № 2 від 29.11.2007 року розмір процентної ставки не був конкретно визначений, також міг бути і більше ніж 25,8 %. На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України . Аналогічну правову позицію висловлено у постанові судової палати з розгляду цивільних та господарських справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-160цс13. Відповідно до ст.. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Суд критично ставиться до посилань позивача, що у кредитному договорі встановлено, що позичальник уклавши договір, надає банку згоду/ право вилучити у позичальника продукцію без отримання на це додаткової згоди позивача та відповідного судового рішення та що графік платежів, визначення сукупної вартості був долучений до кредитного договору окремою Додатковою угодою № (без номеру) від 29.11.2007 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 11258649000 від 29.11.2007 року укладений банком з [PERSON], таким чином [PERSON] не є стороною в договорі, у зв'язку із чим при укладанні даного договору її права порушені не були. Отже, позивач не має правових підстав для оскарження пунктів кредитного договору. Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed