Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], та згідно уточненої позовної заяви просив: -визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Бйкосіа Осіауіа А5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, (VIN TMBCA4121CB153915). Поділити спільну сумісну власність подружжя наступним чином: 1)визнати за [PERSON] право власності на 1/2 часку автомобіля марки Shkoda Octavia A5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, (VIN TMBCA4121CB153915). 2)визнати за [PERSON] право власності на 1/2 часку автомобіля марки Shkoda Octavia А5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, (VIN TMBCA4121CB153915). -визнати недійсним правочин - перереєстрацію транспортного засобу Skoda Octavia А5(VIN TMBCA4121CB153915), обєм двигуна 1,598,2012 року випуску, з [PERSON] (державного реєстраційного номера ВН 7709 ЕН), на [PERSON] (державний реєстраційний номер [NUMBER]) та застосувати наслідки недійсності правочину - зобовязати [PERSON] повернути автомобіль марки Skoda Octavia А5 (VIN TMBCA4121CB153915), обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску. -скасувати державну реєстрацію транспортного засобу Skoda Octavia А5(VIN TMBCA4121CB153915), обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] за [PERSON]; При цьому посилаючись на те, що автомобль Skoda Octavia А5, був придбаний в період щлюбу за спільні кошти, а від так, є спільною сумісною власністю подружжя. Пізніше йому стало відомо, що [PERSON] здійснила відчудження належного їм обом автомобіля [PERSON], не отримавши згоди іншого з подружжя. Оскільки [PERSON] такої згоди не мала,, то підстав здійснювати відчуження автомобіля марки Skoda Octavia А5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], (VIN TMBCA4121CB153915) у будь-якій формі відповідач не мала. Позивач зазначив, що наразі транспортний засіб Skoda Octavia А5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, (VIN TMBCA4121CB153915) перереєстровано з [PERSON] з державного реєстраційного номеру ВН 7709 ЕН, на [PERSON] на державний реєстраційний номер [NUMBER], у звязку з чим він був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати цивільну справу за її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщалися належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 08 жовтня 2006 року позивач уклав шлюб з [PERSON] ( дошлюбне прізвище - Паламарчук). Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, про що вчинено актовий запис № 369 відповідно до копії Свідоцтво про шлюб Серія 1-ЖД № 034625. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З [PERSON] внутрішніх справ України регіонального сервісного центру в Одеській області від 09.01.2018 року № 31/15-4 аз вбачається, що вищевказаний автомобіль був зареєстрований на імя [PERSON]., проте 06.10.2017 року в ТЦС № [NUMBER] МВС в Одеській області, автомобіль Skoda Octavia А5, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2012 р. в., кузов (VIN TMBCA4121CB153915) перереєстрований на імя [PERSON]. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного Кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України №16 від 12.06.1998р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Як зазначено у правовій позиції у справі № 6-79 цс 13, із змісту нормативних положень глав 7 та 8\~СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в\~ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма\~статті 60 Сімейного кодексу України\~вважається правильно застосованою. Позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Skoda Octavia А5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, (VIN TMBCA4121CB153915). Проте жодного доказу на підтвердження того, що вищевказаний автомобіль був придбаний за спільні кошти набуті спільною працею, та за час перебування в шлюбі, позивачем не надано, у звязку із чим у суду не має підстав для визнання рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, щодо вимог позивача про визнання за ним ? частини автомобіля Skoda Octavia A5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску (VIN TMBCA4121CB153915) суд зазначає наступне. Для відокремлення певної частки майна, має правове значення класифікація речей на подільні і неподільні. Згідно з\~ст. 179 ЦК України\~річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки. Відповідно до\~ст. 183 ЦК України\~подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Поділ речей на подільні і неподільні залежить від їх природних властивостей. Вони обумовлюють можливість фізичного поділу речей на частини, кожна частина зберігає властивості не втративши їх основного призначення. У випадку коли річ не можна поділити, вона стає неподільною. Таким чином, виділ у натурі частки із майна, може мати місце лише у випадку, якщо частка яка підлягає виділу після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення. Суд, з огляду на наведені вище обставини, дійшов до висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON], оскільки майно легковий Skoda Octavia А5, обєм двигуна 1,598, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], (VIN TMBCA4121CB153915), є неподільним і виділити в натурі 1/2 частки цього автомобіля, є фізично не можливим. Відповідно до ч. 2\~ст. 364 ЦК України\~якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Проте, позивач з такими вимогами до суду не звертався і згоди на отримання компенсації вартості її частки не надавав. Вимоги позивача про визнання недійсним правочину - перереєстрацію транспортного засобу та скасування державної реєстрації транспортного засобу є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed