Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з 01.06.2003 року по теперішній час. Визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем проживала однією сім»єю з червня 2003 року. В цей період вони придбали будинок [ADDRESS] за спільні кошти, провели ремонтні роботи та проживають разом в будинку. Згідно договору купівлі-продажу житловий будинок зареєстрований на відповідача. На даний час між ними виник спір з приводу володіння та користування житлом. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача позов визнали частково, суду пояснили, що визнають факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, але будиник придбаний за особисті кошти відповідача. У власності відповідача був будинок [ADDRESS], який було продано відповідачем 24.10.2005 року, а на ці кошти 26 жовтня 2005 року придбано спірний будинок. Просять відмовити позивачу у вимозі про визнання права власності на ? частку будинку, оскільки він придбаний за особисті кошти відповідача. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з»ясувавши дійсні обставини справи, допитавши свідків позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] та [PERSON] в період часу з 1 червня 2003 року по теперішній час, проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу. В іншому шлюбі ні [PERSON], ні [PERSON] не перебувають. 26 жовтня 2005 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS]. В подальшому зареєстровав прво власності на зазначений будинок за собою. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином зазначений будинок є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно вимог ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23,24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. В судовому засіданні встановлено, що у власності [PERSON] перебував будинок [ADDRESS] з 1994 року, який [PERSON] продав 24 жовтня 2005 року за 2000 гривень. Будинок [ADDRESS] придбаний через два дні після продажу власного будинку [PERSON] - 26 жовтня 2005 року, згідно довору купівлі-продажу за 5000 гривень. Факт використання коштів, отриманих від продажу будинку [ADDRESS] на придбання будинку [ADDRESS] підтверджують, як свідки позивача [PERSON], [PERSON], так і свідки відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] , які зазначали в судовому засіданні, що [PERSON] продав будинок, доклали кошти та придбали новий будинок. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім договорів купівлі-продажу будинків, інших доказів на підтвердження вартості будинків сторонами не надано, тому суд, при визначенні часток сторін в будинку [ADDRESS], використовує вартість будинків, яка зазначена в договорах купівлі-продажу. Оскільки доведено [PERSON], що ним було внесено в рахунок вартості будинку [ADDRESS], кошти від продажу належного йому будинку [ADDRESS], то суд вважає, що його частку в будинку [ADDRESS] необхідно збільшити на 2000 гривень. Спільними коштами, які вкладені сторонами в придбання будинку є 3000 гривень ( 5000 гривень вартість будинку [ADDRESS] - 2000 гривень вартість будинку [ADDRESS]), тому кожним вкладено спільних коштів в придбання будинку по 1500 гривень. Виходячи з цього, частка [PERSON] в будинку складає 7/10, оскільки ним вкладено в придбання будинку 3500 гривень, частка [PERSON] складає 3/10, бо вкладено 1500 гривень. Тому позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Згідно ст.88 України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пропорійно задоволеним вимогам.

Outcome: partial