Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Позовні вимоги мотивовані тим, що у період шлюбу з відповідачкою за спільні кошти було придбано у власність домоволодіння за договором купівлі-продажу від 07.06.1988 року, який зареєстрований за відповідачкою, за адресою: [ADDRESS] за 8 290 крб. Уточнивши згодом позовні вимоги [PERSON] просив визнати за ним та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться за вищевказаною адресою. [PERSON] звернулася з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 частину прибудови в домоволодінні та його розподілу між колишнім подружжям мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями вона придбала за грошові кошти, які отримала від своїх батьків. Тому даний будинок є її особистою власністю і не підлягає поділу. За час шлюбу із [PERSON] до житлового будинку за спільні кошти здійснено прибудову кухні (1-4), площею 16, 4 кв. м., ванної кімнати та туалету (1-1`), площею 2,8 кв.м., кладової (1-1), площею 4,8 кв.м., які підлягають розподілу між ними в рівних долях. Крім того посилається, що у лютому 2008 року її рідна мати [PERSON] продала свій житловий будинок із усім рухомим майном та худобою у [ADDRESS] за 40 000 грн., а також отримала 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за загибель сина, зазначені кошти за спільною згодою було витрачено на прибудову до житлового будинку спальні (1-8), площею 17,1 кв. м., кладового приміщення (1-9), площею 4,8 кв. м., теплого коридору (1-10), площею 3,7 кв. м., вхідного тамбуру (т), площею 2.1 км.м. 18.03.2008 року [PERSON] зареєструвалась у спірному житловому будинку. [PERSON] просить визнати на праві спільної сумісної власності в рівних долях по 1/2 частині кожному між нею та [PERSON] на прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] кухні (1-4), площею 16, 4 кв. м., ванної кімнати та туалету (1-1'), площею 2,8 кв.м., кладової (1-1), площею 4,8 кв.м. та здійснити розподіл спільної сумісної власності в рівних долях. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] також звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину прибудови трьохстінок до житлового будинку, свої вимоги мотивує тим, що у лютому 2008 року вона продала свій житловий будинок із усім рухомим майном та живою худобою у [ADDRESS] за 40 000 гр., а також протягом 2008-2012 років отримала 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Протягом лютого-березня 2008 року вона передала своїй дочці [PERSON] та зятю [PERSON] 40 000 грн., які на її прохання було витрачено ними на будівництво для неї особисто додаткової прибудови трьохстінок до житлового будинку її дочки, а саме: спальні, кладового приміщення, теплого коридору та вхідного тамбуру із виходом на вулицю. [PERSON] зареєструвала її місце проживання у житловому будинку з 18.03.2008 року. Решту коштів в сумі 50 000 грн., які [PERSON] отримувала через виконавчу службу, віддавала в борг своїй дочці [PERSON] та своєму зятю [PERSON] протягом 2008-2012 років, останні купували собі побутові товари для своїх потреб в житловому будинку та домашньому господарстві. Оскільки спальня кімната, кладова, теплий коридор, вхідний тамбур створені за особисті власні грошові кошти [PERSON], тому дані об'єкти нерухомості в домоволодінні по [ADDRESS] просить визнати за нею на праві приватної власності. Рішенням Сосницького районного суду від 11.07.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 373 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Повернуто [PERSON] переплачений судовий збір у сумі 351,15 грн. У задоволенні зустрічної позовної [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності по 1/2 частині прибудови в домоволодінні та його розподілу між колишнім подружжям, відмовлено. У задоволенні позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частину прибудови трьохстінок до житлового будинку, відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] та [PERSON] подали апеляційні скарги, в яких просять рішення Сосницького районного суду від 11.07.2014 року скасувати, та ухвалити нове по суті позовних вимог кожного з апелянтів. Доводи апеляційних скарг за своїм змістом є аналогічними та зводяться до того, що судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянти в скаргах зазначають, що в судовому порядку [PERSON] не оспорював державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок, та не виступав в якості спільного покупця будинку, не надав суду доказів про те, що будинок придбаний разом з [PERSON] за спільні сімейні кошти. Житловий будинок із господарськими будівлями є особистою приватною власністю [PERSON] Вказують, що додаткова прибудова трьох стінок до житлового будинку, а саме: спальні, кладового приміщення, теплого коридору та вхідного тамбуру із виходом на вулицю до житлового будинку та раніше прибудовані кухня, кладова та ванна кімната з туалетом були побудовані [PERSON] та [PERSON] за усі грошові кошти [PERSON], яка є матір»ю [PERSON] Крім того за доводами апеляційної скарги [PERSON] суд першої інстанції не дав належної правової оцінки і неправомірно не задовольнив її позовні вимоги, щодо поділу іншої частини прибудови в рівних частках між колишнім подружжям, яка була побудована за спільні кошти подружжя на початку 90-х років, при цьому суд послався, що прибудова була не введена в експлуатацію та відсутня державна реєстрація цього об»єкту. Вислухавши суддю-доповідача, апелянта [PERSON], представника позивача [PERSON], представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за правилами ст. 372 ЦК України, ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими спорудами підлягають задоволенню. Щодо відмови в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину прибудови трьохстінок до житлового будинку, суд прийшов до вірного висновку, що відповідно до ч. 4 ст.357 ЦК України це право співвласника житлового будинку здійснювати у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову). Якщо ж майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім"ї, є їхньою спільною сумісною власністю (ч. 4 ст. 368 ЦК України). Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та відмову в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] Доводи скарги [PERSON] не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, та не можуть бути підставою для скасування вірного рішення в частині відмови в задоволенні її позову до [PERSON], [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на частину прибудови до житлового будинку, вартістю 31 738,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.10.1986 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Сосницького районного суду від 18.09.2013 року було розірвано (а.с. 5, 29). 07.06.1988 року був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], житловою площею 38,7 кв.м, за 8290 крб., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Сосницької державної нотаріальної контори 07.06.1988 року, зареєстрованим в реєстрі № 740. Право власності за будинок зареєстровано за [PERSON] в БТІ 07.06.1988 року (а.с.55-57). Згідно рішення від 21.12.2007 року № 422 Сосницької селищної ради [PERSON] надано дозвіл на прибудову трьохстінок до житлового будинку в [ADDRESS] за умови отримання будівельного паспорта. (а.с.60) З висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 03.07.2014 року № 823/824/14-24 вбачається, що вартість частини прибудови а-1, що складається з кухні (1- 4), площею 16,4 кв. м., ванної кімнати та туалету (1-1`), площею 2,8 кв. м., кладової (1-1), площею 4,8 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] становить 36 600 грн. Прибудови до будинку, які здійснені в 1990 році та 2008 році не введені в експлуатацію, що також підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 03.07.2014 року № 823/824/14-24 про неможливість поділу прибудови до будинку. Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги [PERSON] стосовно того, що відмовляючи в задоволенні її позову, суд першої інстанції не врахував, що право власності на будинок за адресою [ADDRESS] було зареєстровано за її дочкою [PERSON] в Сосницькому БТІ від 07.06.1988 року, оскільки будинок було придбано за кошти, які дочка отримала від [PERSON] в сумі 4700 крб. СРСР та від [PERSON] в сумі 4000 крб. СРСР, які були подаровані 30.07.1988 року. Як вбачається, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що згідно з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а [PERSON] та [PERSON] не надали належного і допустимого доказу на підтвердження того, що кошти, [PERSON] та [PERSON], були подаровані [PERSON] та в подальшому використані на придбання будинку. Апелянтом [PERSON] не доведено наявності порушення норм ст.ст. 212, 213, 214 ЦПК України, які є підставами для скасування рішення, як в цій частині, так і в частині не задоволення її позовних вимог, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано послався на відсутність правових підстав для визнання права власності на частину прибудови за умови надання коштів на будівництво прибудови до житлового будинку, а саме спальної кімнати, кладової, теплого коридору та тамбуру. Суд розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, як це регламентовано ст. 11 ЦПК України, позовних вимог щодо стягнення грошових коштів з власників будинку не заявлялось. Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду щодо відмови в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на 1/2 частину прибудови в домоволодінні та його розподілу між колишнім подружжям виходячи з наступного. Предметом спору позовної заяви [PERSON] є новостворене нерухоме майно, право власності на яке виникає по завершенні будівництва, прийняття його до експлуатації та з моменту його державної реєстрації. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно положень ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Пункт 1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. N 7/5 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 р. за N 157/6445 (із змінами і доповненнями), реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації. Ст. 19 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, рішення суду про право власності на об'єкт незавершеного будівництва. Як встановлюють положення ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Матеріали справи свідчать про те, що прибудова а-1, що складається з кухні (1- 4), площею 16,4 кв. м., ванної кімнати та туалету (1-1`), площею 2,8 кв. м., кладової (1-1), площею 4,8 кв. м., що знаходяться за адресою: смт. Сосниця, вул. Ювілейна, буд. 24 не введена в експлуатацію. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Виходячи з вищевикладеного апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково визнавши за нею та [PERSON] право власності на будівельні матеріали та обладнання в рівних долях по 1/2 частині за кожним, використаних при будівництві прибудови а-1, що складається з кухні (1- 4), площею 16,4 кв. м., ванної кімнати та туалету (1-1`), площею 2,8 кв. м., кладової (1-1), площею 4,8 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] загальною вартістю 36 600 грн. Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON], то відповідно до правил ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягає зміні розподіл судових витрат, а саме з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. та 121 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Outcome: partial