Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання припиненими зобов`язань за договором поруки від 13.02.2008 р. № SR-CL-104/269/2008, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір CL-104/269/2008 . В забезпечення виконання умов Кредитного договору між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки № SR-CL-104/269/2008, відповідно до якого позивач зобов`язалась нести відповідальність за виконання умов Кредитного договору. В подальшому, 12.10.2016 р. право вимоги за Кредитний договором № СL-104/268/2008 та договорами забезпечення було передано ПАТ «ОТП Банк» ТОВ «Українська факторингова компанія». 02.03.2017 р. ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулось до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Однак, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до умов Кредитного договору сторони погодили дату остаточного повернення кредиту 13.02.2015 р. Оскільки Кредитор будь-яких претензій протягом строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, до поручителя не пред`явив, а звернувся до суду лише 02.03.2017 р., позивач просить визнати зобов`язання за договором поруки припиненими. 18.09.2018 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Представник позивача подав заяву про розгляду справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. Треті особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2008 р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір CL-104/269/2008, відповідно до якого Позичальник отримав кредит в розмірі 26425,74 доларів США на строк до 13.02.2015 р. . В забезпечення виконання умов Кредитного договору між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» укладено Договір поруки від 13.02.2008 р. № SR-CL-104/269/2008, та Додатковий договір № 1 до Договору поруки від 24.12.2012 р., відповідно до якого поручитель зобов`язалась відповідати за повне і своєчасне виконання Боржником його боргових зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань. 12.10.2016 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» укладено Договір відступлення права вимоги № 12/10/16, за яким право грошової вимоги за Кредитним договором CL-104/269/2008 перейшло до факторингової компанії. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що Позичальник належним чином не виконав умови Кредитного договору в зв`язку з чим 02.03.2017 р. ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В силу положень п. 4.1 Договору поруки він діє до повного виконання Боржником своїх зобов`язань. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Outcome: approved