Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , як законного представника неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району (як орган опіки та піклування) про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , що було видано 22.07.2003 року Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/4 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За кожним із позивачів зареєстровано право власності по 1/8 частин зазначеної квартири спільного заселення. В спільну часткову власність позивачам перейшло коридор 3,58 кв.м., вбиральня 0,85 кв.м., кладова 0,29 кв.м., кімната 5,58 кв.м. та кімната 11,55 кв.м. та балкон 0,72 кв.м. Підсобні приміщення спільного користування коридор 1 площею 10,14 кв.м., душова 11 площею 2,05 кв.м. залишаються в спільному користуванні. Загальна площа приватизованих приміщень у квартирі спільного заселення становить 25,56 кв.м., у тому числі житлова площа 17,13 кв.м. Інші співвласники квартири [ADDRESS] згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент підготовки позову: [PERSON] - 1/5 частин спільної квартири; [PERSON] - 1/5 частин; [PERSON] - 21/100 частин; [PERSON] - 1/5 частин. На теперішній час у позивачів виникла необхідність відчужити належну їм частку квартири (укласти договір дарування). Згідно інформації отриманої з Департаменту реєстраційних послуг в квартирі [ADDRESS] зареєстровані малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є дітьми [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з реєстрацією неповнолітніх осіб в квартирі [ADDRESS] відповідно до вимог діючого законодавства визначено, що під час оформлення правочину необхідно надати нотаріусу дозвіл органу опіки та піклування. Зазначена вимога визначена п.п. 3.1. п. 3 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, згідно з яким у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) права, за якими підлягають державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. У зв`язку з зазначеним позивачі звертались до районної адміністрації по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради з питанням отримання дозволу на відчуження належної їм частки у квартирі, однак, отримали консультаційну відповідь, за змістом якої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 „Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" дозвіл на вчинення правочину надається лише за заявою батьків. Тобто, до органу опіки та піклування мають звертатись батьки зареєстрованих дітей. Оскільки ні діти, ні батьки дітей фактично не проживають в квартирі та місце перебування останніх позивачам не відомо, позивачі позбавлені можливості звернутись до них, навіть з пропозицією звернутись до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на відчуження належної їм частки квартири. Укладення позивачами правочину, щодо належної їм 1/4 частини квартири [ADDRESS] не зменшить та не обмежить прав та інтересів малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на зазначене та на положення ст.ст. 16, 386, 319, 391 ЦК України позивачі просять постановити рішення, яким усунути перешкоди, що створено позивачам [PERSON] та [PERSON] в користуванні власністю, реєстрацією в квартирі [ADDRESS] неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шляхом надання згоди на відчуження належних їм 1/4 частини (по 1/8 частини за кожним) будь яким способом. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. Також цією ухвалою встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи (а.с. 32). 24.03.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі (а.с. 59). 18.05.2020 року від районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району (як орган опіки та піклування) надійшов відзив на позовну заяву за замістом якого третя особа при ухваленні рішення просить врахувати інтереси малолітніх дітей. Звертають увагу суду на те, що за дозволом на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або правом користування яким має дитина, надається лише батькам, опікунам або піклувальникам, які в даному випадку з такими заявами до районної адміністрації не зверталися. Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Додонов П.О. та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву суду щодо позову не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі на наявних у справі доказів у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , що було видано 22.07.2003 року Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/4 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За кожним із позивачів зареєстровано право власності по 1/8 частин зазначеної квартири спільного заселення. В спільну часткову власність позивачам перейшло коридор 3,58 кв.м., вбиральня 0,85 кв.м., кладова 0,29 кв.м., кімната 5,58 кв.м. та кімната 11,55 кв.м. та балкон 0,72 кв.м. Підсобні приміщення спільного користування коридор 1 площею 10,14 кв.м., душова 11 площею 2,05 кв.м. залишаються в спільному користуванні. Загальна площа приватизованих приміщень у квартирі спільного заселення становить 25,56 кв.м., у тому числі житлова площа 17,13 кв.м. Інші співвласники квартири [ADDRESS] згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно: [PERSON] - 1/5 частин спільної квартири; [PERSON] - 1/5 частин; [PERSON] - 21/100 частин; [PERSON] - 1/5 частин. Між сторонами виникли правовідносини щодо усунення перешкод у праві розпорядження часткою квартири, що створені позивачам відповідачем. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані малолітні діти співвласника квартири відповідача по справі [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Доказів на підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди власнику частки квартири у праві розпорядження своєю власністю позивачем суду не надано. Право власності особи може бути захищено у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання. Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною першою статті 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставою для звернення позивачів із позовом про усунення перешкод стало те, що останні мають намір розпорядитися своїми частками у спірній квартирі, проте з вини відповідача не можу реалізувати своє право. Натомість матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач своїми діями або бездіяльність перешкоджає позивачам реалізувати своє право власності на частку квартири, також відсутні докази відмови нотаріуса позивачам у затвердженні угоди щодо відчуження частки квартири на користь третіх осіб. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Позивачі не надали будь-яких доказів щодо наявності перешкод з боку відповідача в користуванні та розпорядженні власністю, тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю. Оскільки позовна заява залишається без задоволення, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Outcome: dismissed