Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], особа яка бере участь у справі - служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те , що 21 серпня 2009 року вона, [PERSON], уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який між ними розірвано 10 травня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Іванівського районного суду Одеської області про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та другим чоловіком позивачки [PERSON] і перебуває на повному їх вихованні та утриманні. Батько дитини - [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. З липня 2011 року і до сьогоднішнього дня відповідач з дитиною не зустрічається, ні усно ні письмово з нею не спілкується, не турбується про її духовний і фізичний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує, що підтверджується довідкою ВДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Одеської області. Зазначені обставини у відповідності з п.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивачка просила справу слухати у її відсутність, на заявлених вимогах наполягала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, про що надала заяву. Представник служби у справах дітей Іванівської РДА Одеської області надали суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та просили справу слухати у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , що підтверджується повідомленням про отримання повістки, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 21 серпня 2009 року вона, [PERSON], уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який між ними розірвано 10 травня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Іванівського районного суду Одеської області про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та другим чоловіком позивачки [PERSON] і перебуває на повному їх вихованні та утриманні. Батько дитини - [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. З липня 2011 року і до сьогоднішнього дня відповідач з дитиною не зустрічається, ні усно ні письмово з нею не спілкується, не турбується про її духовний і фізичний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя. Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Аліменти на утримання дитини відповідач не сплачує, що підтверджується довідкою ВДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Одеської області. Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. В судове засідання представником служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації було надано висновок та рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своєї дитини , не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд , лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, яка зазначена позивачкою в судовому засіданні, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо його дитини - [PERSON], [INFO], як такого, що ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Outcome: approved