Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння в [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був її дід, [PERSON] , про що йому 10 червня 1989 року видано свідоцтво про право власності на підставі рішення № 101 від 10 травня 1989 року. [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину вказаного будинковолодіння, яку прийняв чоловік померлої, [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , залишивши заповіт, посвідчений 09 листопада 2009 року секретарем Рунгурської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 61, згідно якого все своє майно заповів йому, позивачу. Вказує, що прийняв спадщину після смерті діда, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, оскільки право власності зареєстровано за [PERSON] , як головою колгоспного двору, а крім нього були інші члени двору, частки яких в майні не виділені до дня його смерті. Просить суд визнати за ним право власності на спірне будинковолодіння. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідачі на розгляд справи також не з`явились, однак подали заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, з позовними вимогами згідні, не заперечують щодо їх задоволення, на спадщину не претендують, не заперечують проти визнання права власності на спірне будинковолодіння за позивачем, про що подали письмові заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав до типу колгоспного двору, головою якого був дід позивача, [PERSON] , про що йому 10 червня 1989 року видано свідоцтво про право власності на підставі рішення № 101 від 10 травня 1989 року (а.с.8). Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ за № 265. Наведене стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ № 63465 від 11 квітня 2019 року (а.с.7). Станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять та онуки : [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради ОТГ № 390 від 23 квітня 2019 року (а.с.44). Згідно п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20\~із змінами\~Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності\~передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Однак частки у майні колишнього колгоспного двору не виділені. [INFO] [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації смертей 30 вересня 2002 року складено відповідний актовий запис за № 30, що підтверджується витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.45). Заповітів від імені померлої не посвідчувалось, спадщину після її смерті прийняв чоловік померлої, [PERSON] , постійно проживаючи із спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради ОТГ від 23 квіьня 2019 року за № 390 (а.с.44). [INFO] [PERSON] помер, про що в Книзі\~\~реєстрації смертей 14 травня 2012 року складено відповідний актовий запис за № 11 (а.с.46). Померлий залишив заповіт, посвідчений 09 листопада 2009 року секретарем Рунгурської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 101, згідно якого все своє майно заповів своїй онуку, [PERSON] (а.с.48). З метою оформлення спадщини позивач звернувся до державного нотаріуса Коломийської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано лише за померлим головою колгоспного двору, частки померлого голови двору та інших членів колгоспного двору не виділено до дня смерті [PERSON] (а.с.56). Статтею 1268 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом на мйно померлого, однак на спадщину не претендують, про що подали письмові заяви в суд. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Коломийським МБТІ 15 квітня 2019 року житловий будинок в [ADDRESS] має загальну площу 78,1 кв.м., житлову 51,2 кв.м. (а.с.9-11). Відповідно до звіту про оцінку майна від 23 квітня 2019 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 148700,00 грн. (а.с.12-43). Виходячи з того, що позивач є спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем, який у свою чергу, не в змозі оформити спадщину через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови вдору, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved