Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищеозначеним позовом до вказаного відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила,що 02 червня 1983 року уклала шлюб з відповідачем. Неповнолітніх дітей наразі не має. Шість років тому сім"я розпалася внаслідок того,що вони не зійшлися характерами. За час спільного проживання придбали частину житлового будинку,меблі,побутову техніку. Восени 2014 року зверталася до відповідача про досудове врегулювання спору,але він їй відмовив,тому понесла судові витрати з вини відповідача. Просила поділити частину будинку в рівних долях, на розподіл меблів і побутової техніки не претендує та стягнути понесені в зв"язку з зверненням до суду судові витрати. Аналогічну позицію зайняла представник позивача адвокат Калімбет Т.А. Відповідач [PERSON] заявив про небажання брати особисту участь у розгляді справи. В письмовій заяві виклав свою позицію,позов визнав,згоден і не заперечував проти розподілу частини будинку та господарських будівель,просив судові витрати позивачці [PERSON] повністю не відшкодовувати,оскільки оцінка одного і того майна проведена двічи, а вартість правової допомоги не може становити 1750 грн,оскільки адвокат приймала участь в одному судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача,представника позивача,з"ясувавши з письмової заяви позицію відповідача,дослідивши матеріали справи, слід прийти до наступних висновків. Виниклі правові відносини є сімейними і регулюються нормами сімейного права, а саме ст. ст. 105,109,69 СК України відповідно до яких, шлюб може бути розірваний в судовому порядку, якщо судом встановлено,що розірвання шлюбу відповідає волі подружжя і сім"ю зберегти не можливо. Згідно з вимогами ст.ст.60,69 СК України майно,що придбане у шлюбі є сумісною власністю подружжя і кожний з них має право на його розділ в рівних частинах. Як встановив суд,вбачається з матеріалів справи,та не заперечується сторонами, 02 червня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. В період шлюбу, а саме в 1992 році одним з подружжя [PERSON] придбано за договором купівлі-продажу 20/100 житлового будинку та господарських будівель,що розташовані в [ADDRESS] вартістю 240590 грн,де 1\\2 частина становить 120295 грн. Після припинення подружніх відносин виник спір щодо розподілу цього майна,оскільки відповідач на пропозицію про оформлення половини майна,що належить дружині [PERSON], на ім"я сина,висловив відмову.Суд прийшов до висновку,що відповідач до початку розгляду справи у суді,не дав згоди на добровільне вирішення спору,адже заява про визнання позову поступила тільки 08.04.2015 року, в той час як провадження по справі відкрито 10 грудня 2014 року. 22 грудня 2014 року призначалася судово-технічна експертиза для визначення технічної можливості розподілу майна, про що відповідачу було відомо. Для підготовки позову, оцінка майна проведена належним оцінювачем, і його робота коштує 800 грн, а для визначення варіантів розподілу майна, призначалася судова експертиза, вартість якої становить 801 грн,при чому судовий експерт взяв за основу оцінку оцінювача [PERSON] і не проводив роботи з оцінки майна, на що є посилання у висновках, отже вартість робіт по оцінці майна і варіантів його розподілу, що було необхідно для розгляду справи по суті згідно квитанцій становить 1601 грн. Розмір правової допомоги підтверджений розрахунком на 1750 грн та не суперечить діючому законодавству, де передбачено, що вартість 1 години праці адвоката становить 40% мінімальної заробітної плати. Таким чином витрати, що понесла [PERSON] слід визнати судовими, надані письмові докази їх розміру, тому вони мають бути на підставі вимог ст.88 ЦПК України відшкодовані в разі повного задоволення позовних вимог. . Оскільки відповідач позовні вимоги визнав повністю, про що надав суду письмову заяву,то на підставі вимог ст.174 ЦПК України суд прийняв заяву про визнання позову,дослідив докази,надані сторонами і прийшов до висновку,що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Outcome: approved