Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши що спільне життя у сторін не склалось. На протязі тривалого часу відповідач зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, перебуваючи у стані алкогольного, наркотичного сп'яніння постійно застосовував до неї фізичну силу, наносив тілесні ушкодження, ображав та принижував. Стосунки між сторонами стали напружені, з ініціативи відповідача постійно виникають сварки, скандали та бійки. З березня 2014 року сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства та бюджет не ведуть, у зв'язку з чим, вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, термін на примирення призначати не потрібно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином (а.с. 22), із заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч. 2, ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 16 червня 2012 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Лівоборежному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 724 (а.с. 11). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, з березня 2014 року сторони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства та бюджет не ведуть, стосунки між сторонами стали напружені. Згідно ч. 2, ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім'я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені і позивач не бажає в подальшому перебувати у шлюбі з відповідачем та категорично наполягала на розірванні шлюбу.

Outcome: approved