Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом 07.02.2013 року, вимагаючи визнати за нею право на 2/3 частини майна, набутого під час шлюбу, а саме: автомобіля Міцубіші Лансер 1,6 комфорт державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску . Справа за підсудністю була надіслана до Дзержинського районного суду м. Харкова та прийнята в провадження 17.06.2013 року. В період з 29.11.2013 року до до 17.03.2014 року провадження по справі було зупинене до набуття чинності судового рішення по цивільній справі №638/6410/13-ц, 2/638/1475/14. Позовні вимоги були уточнені 03.07.2014 року вимогами про стягнення вартості 2/3 частин реалізованого без згоди позивачки відповідачем спільного майна подружжя. Представник позивачки за дорученням [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутність. Представник відповідача за дорученням [PERSON] про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином (арк.справи 90), в судове засідання не з»явився, причини неявки суду не сповістив. За таких обставин ,суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Ознайомившись з волевиявленням представника позивачки, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № №638/6410/13-ц, 2/638/1475/14 від 21.02.2014 року, судом встановлені наступні факти та правовідносини: Позивачка по справі з 26.09.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], шлюб розірвано 03.12.2012 року на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова , ці обставини сторони вважають доведеними , не оспорюють і суд приходить до висновку, що ці обставини додатковому доказуванню не підлягають. Під час подружніх стосунків (під час шлюбу) 21.07.2011 року було придбано автомобіль Міцубіші Лансер 1,6 комфорт державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску, купівля-продаж здійснення на товарній біржі на підставі довідки-рахунку № КІМ 468327. 31.07.2012 року [PERSON] зняв вищевказаний автомобіль з обліку в УДАІ ГУМВС України в Харківській області , вищевказані обставини підтверджуються довідками УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 08.07.2013 року № 6387 та від 15.07.2013 року № 2821. 31.07.2012 року [PERSON] видав нотаріально посвідчене доручення(довіреність) на ім.»я [PERSON] та [PERSON], надавши право кожному з них діючи поодинці користуватися, володіти та розпоряджатися вищевказаним майном, а саме : автомобілем Міцубіші Лансер 1,6 комфорт державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску При підписанні довіреності правоздатність та дієздатність його особи нотаріусом перевірені належним чином. При видачі цього доручення відповідач [PERSON] отримав гроші в сумі 8 000,00 доларів США, про що сам повідомив в судовому засіданні при розгляді цивільної справи №638/6410/13-ц, 2/638/1475/14. Діючи на підставі з цим дорученням, [PERSON] за актом прийому - передачі №4/773606 передав вищевказаний автомобіль для подальшої реалізації на комісію Торгівельній фірмі «Автолюбитель» з відповідною оціночною вартістю автомобіля 63077,86 гривень надалі [PERSON] придбав спірне майно за договором комісії№4/773606 від 27.09.2012 року за 63077,86 гривень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування . На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини. Таким чином, вище проаналізовані судом обставини підтверджені судовим рішенням від 21.02.2014 року №№638/6410/13-ц, 2/638/1475/14, яке набуло чинності. Статтею 57 Сімейного Кодексу України 2004 року ретельно регламентовані права дружини ,чоловіка на майно, яке набуто до шлюбу, Законодавець до майна, яке є особистою приватною власністю дружини ,чоловіка відносить майно, яке набуто одним з подружжя під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею ним за час шлюбу ,але за кошти, які належали їй ,йому особисто. На підставі ст.60 Сімейного Кодексу України 2004 року майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. На підставі ч 1 ст.61 СК України об»єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі вимог ч 3 ст.61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. На підставі вимог ч 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка і дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна подружжя суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення , зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду сім»ї. Згідно ч 3 ст.70 СК За рішенням суду частка майна дружини ,чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка , за умови, що розмір аліментів, які вона одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно вимог ст.71 СК України 1) Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна ,спір між ними може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.2) Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ним. 3) Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професіональній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другом з подружжя. 4) Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру ,земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених цивільним Кодексом України.5) Присудження одному з подружжя відповідної грошової компенсації можливе за умови попереднього вчення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. На підставі ст..41 Конституції України кожен має право володіти ,користуватися та розпоряджатися майном. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах". На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі вимог ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати співвласникам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі ч 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частині спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок користування та володіння спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ч 2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку неможливо поділити без втрати її цільового призначення. На підставі вимог ч 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вимог ст.372 ЦК України майно, що є в спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є в спільній сумісній власності укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно вимог п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» -« Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи….» Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- « Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК ), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя ,зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному ,дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов»язальними правовідносинами тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною до реєстрації шлюбу угодою(шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи обох.» П.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачає : « До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї(ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою на час шлюбу на підставі договору дарування або у порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть ,якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, кошти, одержані як відшкодування на втрату (пошкодження)речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди, страхової суми, одержані за обов»язковим або добровільним особистим страхуванням ,якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв їх одержанню.» Таким чином, ураховуючи ті обставини ,що спірне майно подружжя, а саме: автомобіль Міцубіші Лансер 1,6 комфорт державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску на час розгляду справи судом є реалізованим відповідачем без згоди позивачки, що встановлено судовим рішенням по цивільній справі від 21.02.2014 року №638/6410/13-ц, 2/638/1475/14, яке сторонами не оскаржене та набуло чинності , суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, з наступного: Спільне майно подружжя автомобіль Міцубіші Лансер 1,6 комфорт державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску є неподільною річчю, суд вважає за неможливе на підставі вимог ч 3 ст.70 СК за рішенням суду частку майна дружини збільшити, бо з позивачкою проживає неповнолітня дитина, ,бо належних доказів, що розмір аліментів, які позивачка одержує, недостатні для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування неповнолітньої дитини. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що долі подружжя в спільному майні є рівними, тобто по ? частині за кожним з подружжя. При вирішенні питання ,що вартості автомобіля Міцубіші Лансер 1,6 комфорт державний номер [NUMBER] , 2008 року випуску суд приходить до висновку, що слід керуватись його фактичною вартістю, за яку автомобіль було продано , тобто виходячи з ціни 8 000,00 доларів США, про що відповідач сповістив суд при розгляді цивільної справи№638/6410/13-ц, 2/638/1475/14. Відповідач не довів суду тих обставин, що він позивачці сплатив 4 000,00 доларів США, належних доказів суду надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки саме ? частину коштів, які відповідач отримав, а саме 4000,00 доларів США, щ за курсом НБУ на час постановлення судового рішення дорівнює 12,95 гривень за 1 долар США , тобто з розрахунку 8000,00 доларів США = 103600,00 гривень, 4000,00 доларів США дорівнює 51 800,00 гривень. Оціночну вартість за актом прийому - передачі №4/773606 реалізованого через комісію Торгівельною фірмою «Автолюбитель» в сумі 63077,86 гривень , суд вважає неприйнятною ,бо вона не відповідає фактичній ціні продажу та звіту оцінки майна від 31.07.2012 року, який замовлено позивачкою. При роз»ясенні прав та обов»язків сторонам 29.11.2013 року судом було роз»яснено учасникам процесу вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно того, що згідно з законодавством України докази надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. Розглянувши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є частково обґрунтованими та доведеними частково, у зв»язку з чим підлягають частковому задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки в розмірі 1% від вартості стягнутих коштів, тобто в сумі 518,00 гривень.

Outcome: partial