Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У лютому 2018 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача - Корабельного відділу державної виконавчої служби місто Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якому просить звільнити з-під арешту житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 25.05.1990 року, згідно договору про надання в безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, відділенням комунального господарства виконавчого комітету Корабельного району м. Миколаєва його матері [PERSON] відведено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] у безстрокове користування. На той час його мати перебувала у шлюбі з його батьком [PERSON]. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.07.1993р. шлюб між ними було розірвано, та визнано право власності за кожним, по 1/2 частині, домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. [INFO] його батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса, щоб оформити у власність належне йому спадкове майно, проте, нотаріусом йому було відмовлено, на підставі того, що згідно відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 01.12.2010р. Корабельним ВДВС ММУЮ накладено арешт на майно [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Тобто, при винесенні державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 01.12.2010 року було зроблено помилку в адресі арештованого майна, оскільки [PERSON] ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] був їхнім сусідом та проживав за адресою: [ADDRESS]. 21.06.2017 року позивач звернувся з заявою до начальника Корабельного відділу ДВС М. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області з проханням зняти арешт з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] 11.07.2017 року за №16722 позивач отримав відповідь на свою заяву, у якій зазначено, що вказане виконавче провадження відносно боржника [PERSON] було завершено державним виконавцем 15.03.2011р. на підставі п.2 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву, становить 3 роки, після вказаного строку виконавчі провадження підлягають знищенню. Тому надати позивачу більш детальну інформацію з порушеного ним питання не представляється можливим, та рекомендовано йому звернутися до суду для вирішення даного питання по суті. Таким чином, існуюча на даний час заборона повністю унеможливлюють реалізацію прав та інтересів позивача, щодо володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном. На підставі викладеного, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Корабельного відділу ДВС М.\~Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання не з"явився, хоча судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Третя особа: [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь - яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Враховуючи те, що від представника відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Судовим розглядом встановлено, що 25.05.1990 року, згідно договору про надання в безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, відділенням комунального господарства виконавчого комітету Корабельного району м. Миколаєва матері позивача - [PERSON] відведено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] у безстрокове користування. На той час мати позивача перебувала у шлюбі з його батьком [PERSON]. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.07.1993р. шлюб між ними було розірвано, та визнано право власності за кожним, по 1/2 частині, домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса, щоб оформити у власність належне йому спадкове майно, проте, нотаріусом йому було відмовлено, на підставі того, що згідно відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 01.12.2010р. Корабельним ВДВС ММУЮ накладено арешт на майно [PERSON] за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні було встановлено, що при винесенні державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 01.12.2010 року було зроблено помилку в адресі арештованого майна, оскільки [PERSON] ніколи не проживав за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] був сусідом позивача та проживав за адресою: [ADDRESS]. З відповіді Корабельного відділу ДВС М. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області вбачається, що виконавче провадження відносно боржника [PERSON] було завершено державним виконавцем 15.03.2011р. на підставі п.2 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, становить 3 роки, після вказаного строку виконавче провадження знищено. Таким чином, за наявності заборони (обтяження) накладеного на нерухоме майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, аналізуючи вищезазначені обставини справи, прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Outcome: approved