Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за витрати, понесені на сплату житлово-комунальних послуг за період з січня місяця 2015 року по грудень місяць 2018 року. Позовна заява вмотивована тим, що квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві власності в рівних долях позивачу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Наразі в квартирі зареєстровано п`ять осіб: позивач [PERSON] , її доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її донька [PERSON] . Власником особового рахунку в квартирі є позивач [PERSON] . Позивач належним чином виконує обов`язки по сплаті рахунків за надані житлово-комунальні послуги, повністю несе на собі витрати з оплати житлово -комунальних послуг та утримання будинку та прибудинкової території, відповідач участі в даних витратах з невідомих причин не приймає. За період з січня 2015 по грудень 2018 позивачем в повному обсязі було сплачено житлово-комунальні послуги в загальній сумі 43 282, 51 грн. Дану суму за вказаний період було сплачено в тому числі і за зобов`язаннями відповідача. Оскільки за адресою вищевказаної квартири зареєстровано п`ять споживачів житлово -комунальних послуг, кожна особа несе обов`язок сплатити по 1/5 частині суми за житлово-комунальні послуги. Таким чином, позивачка мала сплачувати 3/5 належних до сплати сум (1/5 частину та 2/5 частин як законний представник своїх неповнолітніх дітей), 2/5 частин належних до сплати сум мала сплачувати відповідач (в тому числі, як законний представник своєї неповнолітньої дитини). Оскільки позивачкою [PERSON] в період з січня 2015 року по грудень 2018 включно фактичного місяця проводились проплати грошових сум, в тому числі на виконання зобов`язань відповідача, щодо сплати за житлово-комунальні послуги по квартирі за адресою: [ADDRESS] , позивачка вважає за доцільне стягнути з відповідачки суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку не вдалось позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 19.02.2019 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 22.04.2019 ухвалою судді призначено розгляд вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.01.2020 позивачем було подано уточнену позовну заяву, мотивовану тим, що в первісному позові було допущено технічні описки в розрахунках, а відтак позивачка просить прийняти до уваги розрахунки з внесеними виправленнями та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму за регресною вимогою в розмірі 16 909, 94 грн., а також 3 % річних та інфляційну складову суми стягнення за період з січня 2015 по грудень 2018 в загальному розмірі 4 812, 73 грн. В судовому засідання позивачка та її представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали, просили про їх задоволення судом, посилаючись на обставини викладені в позовній та уточненій позовній заяві. Відповідачка та її представник - [PERSON] в судовому засіданні заперечували, щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для стягнення витрат за частину комунальних послуг, оскільки відповідачка фактично у належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі не проживала, про що також виклала у відзиві на позову заяву від 20.02.2020 року. Крім того, згідно обставин викладених у відзиві відповідачка посилається на те, що позивачка включає до розрахунку витрати за електроенергію, постачання холодної води та водовідведення, постачання гарячої води. Разом з тим, кількісний облік цих послуг та розрахунок належних до сплати платежів за користування послугами, здійснюється на підставі засобів обліку (індивідуальних лічильників ) встановлених в квартирі. Таким чином, фактичними споживачами згаданих комунальних послуг був сам позивач та члени її родини, а стягнення коштів за користування цими послугами з відповідачки є безпідставним. З огляду на викладене відповідачка зобов`язується сплатити кошти за утримання будинків та прибудинкових територій за централізоване опалення. Крім того, просили застосувати строки позовної даності, посилаючись на те, що про порушене право позивач дізналась в січні 2015 року, а з матеріалів позовної заяви вбачається, що до суду остання звернулась лише 14 лютого 2019 року, тобто після спливу строку позовної давності визначеного ст. 256 ЦК України. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до таких висновків. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.2007, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві адміністрації, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 11,9 кв.м. та 17 кв.м., балкону, кухні, ванної кімнати, вбиральні та коридору і має жилу площу 28,9 кв.м., загальну площу 50,54 кв.м. 29.06.2007 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.06.2007, серія [NUMBER] . Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31.07.2007 серії [NUMBER] . 25.01.2014 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , від шлюбу в них народилась донька [PERSON] .. З огляду на Акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї вбачається, що на час обстеження в квартирі за адресою [ADDRESS] , були присутні зареєстровані [PERSON] , власниця особового рахунку; доньки - [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] 2007 р.н. В квартирі проживає без реєстрації чоловік власниці особового рахунку [PERSON] , 1965 р.н. В квартирі фактично зареєстровано 5 (п`ять) осіб. Рішенням судді Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2014 було відмовлено [PERSON] за її позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов"язання не чинити перешкод у користуванні. З копії рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 вбачається, що апеляційною інстанцією було скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2016 в частині відмови в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про виселення та ухвалено нове рішення, яким постановлено виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачка починаючи з січня 2015 року вимушена повністю нести одноособово витрати з оплати житлово-комунальних послуг в той час, як відповідач в даних витрат участі не приймає у зв`язку з чим позивачкою пред`явлено вимогу до відповідача, щодо стягнення з останньої 2/5 частин загальної суми, з якої обчислюється регресна вимога, розмір якої складає 16 909, 94 грн. (42 274, 85 грн. : 5 х 2 =16 909, 94 грн. ) Так, позивачка вказує, що сума заборгованості, яка утворилася по комунальним платежам, підтверджується рахунками та квитанціями на сплату житлово-комунальних послуг, що містяться в матеріалах справи. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами статей 319, 322 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. За нормою статті 360 цього Кодексу, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України). За змістом ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. З іншого боку власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, як це визначено приписами ст. 360 Цивільного кодексу України. Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц, тлумачення статті 360 Цивільного кодексу України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Беручи до уваги те, що Верховним Судом у зазначеній постанові надано тлумачення положенням ст. 360 ЦК України, суд має враховувати такі висновки під час розгляду даної справи. 21.01.2020 відповідачка звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної даності у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України. Заява мотивована тим, що згідно пояснень позовної заяви позивачка з січня 2015 року сплачує житлово-комунальні послуги, проте з позовною заявою звернулась лише 14.02.2019 року, тобто після спливу строку позовної давності. За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється строком в три роки. Частинами 1, 2, 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Дослідивши заяву про застосування строків позовної давності, письмові матеріали справи, суд вважає за доцільне застосувати до вимог позивачки за період з січня 2015 року по січень 2016 року, включно, позовну давність та відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат, понесених на сплату житлово-комунальних послуг за вказаний період. Разом з тим, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок грошової компенсації відповідно до наданих позивачем квитанцій за витрати, понесені на сплату житлово-комунальних послуг за період з лютого 2016 по грудень 2018. Згідно здійсненого судом перерахунку з відповідача підлягає до стягнення грошова компенсація витрат, понесених на сплату утримання будинку та прибудинкової території, а також вартості опалення в загальному розмірі 14 826, 09 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки позивачем фактично в період з лютого 2016 по грудень 2018, щомісяця здійснювались проплати грошових сум, в тому числі на виконання зобов`язань відповідача, щодо сплати коштів за житлово-комунальні послуги по квартирі за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку за доцільне стягнути з відповідачки 3 % річних та індекс інфляції, що в загальному розмірі складає 1335, 93 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме стягнення з відповідача грошової компенсації за витрати, понесені на сплату житлово-комунальних послуг, які складались з утримання будинку і прибудинкової території, а також вартості опалення за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року, а також 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 16162,03 грн. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки витрат, понесених останньою на оплату вартості комунальних послуг за централізоване постачання холодної води та водовідведення, електроенергію, газ, центральне водовідведення та постачання гарячої води, з тих підстав, що судом було достеменно встановлено, що відповідачка вказаними послугами за спірний період за місцем розташування належної їй на праві власності частини квартири, не користувалась, а відповідно і не має обов`язку перед позивачкою щодо їх оплати. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial