Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона з 07.04.2014 р. до 06.11.2015 р. працювала посаді начальника Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес» з посадовим окладом 3 050,00 грн. з квітня 2014 р. по грудень 2014 р., а з січня 2015 р. по листопад 2015 р. 1 378,00 грн. 06.11.2015 р. позивача було звільнено за власним бажанням та не виплачено в повному обсязі заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку. Такі дії (бездіяльність) відповідача позивач розцінює як порушення її трудових прав та інтересів, що стало підставою для звернення до суду та проведення позивачем індексації на частину невиплачених коштів. Як вказує позивач, прострочення відбулось з 06.11.2015 р. по 10.12.2015 р. Тобто, за один рік і шість місяців заробітна плата з індексацією складає 22 396,75 грн. Крім того, позивач вказує, що в період її роботи в Одеському управлінні Страхової компанії «Брокбізнес», відповідач вираховував з її комісійної винагороди заробітну плату, податки та комунальні платежі по утриманню офісу Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес». 06.06.2016 р. в судовому засіданні позивачем було подано доповнення до позовної заяви, згідно яких позивач просить суд зобовязати відповідача виплатити їй заробітну плату, комісійну винагороду з індексацією по середньому за весь прострочений період та стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду на загальну суму 1 286 095,11 грн. (т.1 ст.198-203) 14.09.2016 р. в судовому засіданні позивачем були подані уточнення до позовної заяви, згідно яких позивач просить суд стягнути на її користь 1 761 085,11 грн. в рахунок невиплаченої заробітної плати, комісійної винагороди та компенсації за завдану їй моральну шкоду. (т.2 а.с.1-3) 22.02.2017р. позивачкою було подано доповнення до позовної заяви, в якому вона просила стягнути з відповідача суму невиплаченої заробітної плати та комісійної винагороди за продаж страхових продуктів у загальному розмірі 390 384,11грн. та моральну шкоду в сумі 460 000грн. (т.3 а.с.214-217). 24.05.2017р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій вона просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по її заробітній платі в сумі 94356,85грн. та комісійні винагороди в сумі 25000грн. а також моральну шкоду в сумі 95000грн.( т.4 а.с.22-23) 14.06.2017р. представник позивача подав до канцелярії суду позовну заяву про зменшення позовних вимог, в якій вказував, що ході судового розгляду представник відповідача визнав порушення її прав в частині не проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні в повному обсязі, про що надав копію квитанції про перерахунок на її імя відповідних коштів. Таким чином представник позивача посилаючись на ст.ст.116,117 КЗпП України просив стягнути з відповідача 25493грн. суму коштів за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 06.11.2015р. до остаточної виплати та моральну шкоду в сумі 10 000грн. (т.4 а.с.51) В судовому засіданні представник позивача підтримав зменшену позовну заяву від 14.06.2017р. та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти прийняття позовної заяви про зменшення позовних вимог, оскільки на його думку, представник позивача одночасно змінив і предмет і підставу позовних вимог. Водночас заперечував і проти її задоволення, вказуючи, що дійсно позивачу у період з липня по листопад 2014р. не було нараховано індексацію на заробітну плату, однак 23.05.2017р. уся недоплачена сума з урахуванням 3-х % річних в розмірі 481,98грн. була перерахована позивачу. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.04.2014 р. позивачем було подано відповідачу заяву про прийняття її на основне місце роботи на посаду Начальника Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес» з посадовим окладом згідно штатного розпису з випробувальним терміном у три місяці. (т.1 а.с. 29) Наказом № ПЗ0704-14/02 від 07.04.2014 р. відповідачем було прийнято позивача на роботу з 07.04.2014 р. на посаду Начальника Одеського управління Страхової компанії «Брокбізнес» з посадовим окладом згідно штатного розпису, з випробувальним терміном у три місяці. (т.1 а.с.30) Згідно Наказу відповідача № 07/04/01 від 07.04.2014 р. позивачу з 07.04.2014 р. встановлено посадовий оклад у розмірі 1 800,00 грн. (т.1 а.с.31) 01.07.2014 р. наказом №01/07/01 у звязку з виробничою необхідністю було змінено посадовий оклад позивача з 01.07.2014р. в бік зменшення до 1 218,00 грн., про що останнього було повідомлено. (т.1 а.с.32) До того ж, позивач погодився зі зміною діючих умов праці, що підтверджується його особистим підписом в письмовому попередженні. (т.3 а.с.198) 01.09.2015 р. штатним розписом, затвердженим Наказом відповідача № 01/09/01 від 01.09.2015р., посадовий оклад позивача збільшено до 2 000,00 грн.т.1 а.с.48-52) Згідно наказу №ПЗ0611-15/01 від 06.11.2015р. позивача було звільнено за власним бажанням. (т.1 а.с.34). При звільненні позивачу було виплачено компенсацію за невикористану нею щорічну основну відпустку у кількості 18 календарних днів а також заробітну плату за кількість відпрацьованих в листопаді місяці робочих днів, про що свідчить реєстр для перерахунку заробітної плати №2599 від 06.11.2015р. та платіжне доручення №19114 від 06.11.2015р. (т.1 а.с. 162-163). Разом з тим, судом встановлено, що з липня по листопад 2014р. позивачу не було нараховано індексацію на заробітну плату, що не заперечувалося і представником відповідача. Листом від 23.05.2017р. позивача повідомлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» їй було перераховано суму індексації заробітної плати за період з липня 2014р. по листопад 2014р. з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь період прострочення на загальну суму 481,98грн., про що також свідчить копія поштового переказу та копія квитанції від 23.05.2017р. а також 29.05.2017р. перераховано 443,57грн. заробітну плату враховуючи відпускні, індексацію, інфляційне збільшення та 3% річних ( т.4 а.с.19-21, 36-39) . Згідно до вимог ст. ст.116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно до роз'яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року: "Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 1992 року № 9 " Про практику розгляду судами трудових спорів" . Із змісту п. 32 убачається , що у випадку стягнення на користь працівника у тому числі середнього заробітку за час затримки розрахунку, такий визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку , виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно до п.п.2,5 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» N 1078 від 17.07.2003р. індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають Працівникам підприємств i організацій, які перебувають на госпрозрахунку, підвищення заробітної плати у звязку із зростанням рівня інфляції провадиться у порядку, визначеному у колективних договорах, але не нижче норм, визначених Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та положень цього Порядку. Судом встановлено, що при звільненні позивачу була виплачена заробітна плата з урахуванням її розміру, затвердженого штатним розкладом, крім індексації за період з квітня 2014р. по листопад 2014р. та з вересня 2015р. по листопад 2015р., яку було перераховано відповідачем на користь позивача поштовими переказами, копії яких наявні в матеріалах справи. Також відповідачем було нараховано та виплачено три проценти річних за затримку виплати зазначених коштів. Крім того, суд критично ставиться до наданих пояснень свідка [PERSON], якого було допитано судом за клопотанням позивача, щодо невиплачених на її думку позивачу заробітної плати та комісійної винагороди, оскільки остання лише стверджувала, що їй було відомо про недоплачену позивачу заробітну плату та комісійну винагороду, між тим про сам розмір посадового окладу та взагалі яку посаду у відповідача займала позивач свідок не знала. Також суд зазначає, що згідно заяви представника позивача про зменшення позовних вимог, в цих вимогах вже не ставилося питання про виплату комісійних винагород. Що стосується посилання представника відповідача про те, що представником позивача у своїй заяві про зменшення позовних вимог одночасно змінено і предмет та підставу позову, суд зазначає, що позивачем і раніше ставилося питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні а отже суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про повернення зменшеної позовної заяви немає. Крім того, суд зазначає, що позовна заява про зменшення позовних вимог була подана у відповідності до вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України в редакції 18.03.2004р., яка передбачала, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Діючим законодавством не передбачено стягнення середнього заробітку за затримку виплати частини заробітної плати, а отже вимоги представника позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати інфляційних виплат задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні цих вимог за недоведеністю.

Outcome: dismissed