Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.03.2008року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», у звязку з чим проведено державну реєстрацію та передано право вимоги. 17.07.2009р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав належним чином. У звязку з цим, станом на 31.12.2014 року виникла заборгованість 20009,79 гривень, яка складається з наступного: 14939,12 гривень заборгованість за кредитом; 3341,63 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300,00 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи 500грн.(фіксована частина) 929,04грн. (процента складова). Представник позивача до суду зявився, позов підтримав повністю, просив суд задовольнити. Відповідачка [PERSON], до суду зявилася, надала заперечення відповідно до якого позов не визнає та пояснила, що позивач не надав кредитного договору від 19.03.2008 року, а лише надано заяву анкету з даними і підписом відповідачки. Позивач згадує про договір приєднання, проте у них були двохсторонні зобовязання. Крім того, банк аргументує зміну кредитного ліміту на свій розсуд, проте не бере до уваги дохід відповідача в розмірі мінімальної заробітної плати. До матеріалів позову додано документи, які відповідачкою не підписані і відношення до них вона не має. З 19.03.2008р. банк стягнув із відповідачки 13488,94грн. як відсотки на надані послуги. Наданий позивачем розрахунок заборгованості невірний та змушує відповідачку сплачувати надумані кошти. Дії банку є шахрайськими, та її думку не надано жодного аргументованого доказу - тому просили відмовити в позові повністю. Представник відповідача до суду з»явився, позов не визнав, просив відмовити в повній мірі. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості, анкету-заяву позичальника; Умови і правила надання банковських послуг, виписки по особовому рахунку), суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 19.03.2008 року сторони підписали заяву-анкету на відкриття розрахункового рахунку на кредитний ліміт 1300 гривен, згідно умов якого, відповідачу надано кредит шляхом відкриття кредитної лінії, із погашенням платежами 7% від загальної суми заборгованості. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та порядку, що встановлені договором. Представником відповідача та відповідачем заперечується факт підписання будь-якого кредитного договору, на який посилається в позовній заяві позивач: а саме договору № б/н від 19.03.2008 року, та цивільною відповідальності, які випливають із вказаного договору, натомість стороною позивача не наведено обставин з метою спростування заперечень останнього. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на умови укладеного договору №б/н від 19.03.2008 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи, що позивачеві в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстав для відшкодування судових витрат понесених позивачем немає.

Outcome: dismissed