Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона в серпні 2016 року надала згоду на реєстрацію у будинку, який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу за адресою [ADDRESS], [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він винаймав в неї квартиру та йому потрібна була реєстрація для працевлаштування. З серпня 2016 року по теперішній час відповідач по зазначеній адресі не проживає, місце його проживання позивачу не відоме, він просить суд визнати дану особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки це чинить їй перешкоди у розпорядженні власністю на власний розсуд. Позивач у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про слухання справи без його участі, на позовних вимогах наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом подачі оголошення в газеті «Одеські вісті», про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача, та відповідно до положенням ст.224 ЦПК України 12.10.2017 року судом було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено наступне: житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується копією договору купівлі-продажу. З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені осіб, виданої Великобуялицькою сільською радою, вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрований позивач, та відповідач, який з19.08.2016 року по даний час не проживає там, в вищевказаному будинку позивач проживає одна. Також дана обставина підтверджується письмовими показами сусідів позивача, [PERSON] та [PERSON] Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Право членів сім"ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи або втратою статусу члена сім'ї власника втрачається й право користування жилим приміщенням у цієї особи. На теперішній час відповідач не є членів сім'ї власника будинку, відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися будинком, тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами, які прилучені до матеріалів справи, у відповідності до ст..72 ЖК України згідно якої в судовому порядку особа може бути визнаною такою , що втратила право користування житловим приміщенням, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст.10,60ЦПК України.

Outcome: approved