Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом (а.с.1-3, 169-170) і свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.07.2012 року її на підставі письмового трудового договору від 27.07.2012 року було прийнято на посаду буфетника ТОВ «Фрунзе-Сервіс», а наказом № ФС 919 від 06.09.2013 року звільнено з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. З 02.09.2013 року до 24.09.2013 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в Сумській міській клінічній лікарні № 5, що засвідчується листами непрацездатності Серія АГБ № 9744963, 927731. Дані листи були передані табельнику ТОВ «Фрунзе-сервіс» [PERSON], але вона їх не зареєструвала. Відповідач не мав права звільняти її відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Її середньоденний заробіток становить 80,95грн.Заборгованість з 01 липня по 06 вересня становить 3804,95грн. За затримку виплати заробітної плати середній заробіток становить 3885,60грн. на 13.11.2013 року. Середній заробіток за весь час вимушеного прогулу на 13.11.2013 року становить 3885,60грн. З вини відповідача вона не отримувала свою заробітну плату в сумі 3804,95 грн. та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тому відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Фактичний розрахунок на день звернення до суду не здійснений, отже з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки на дату прийняття судового рішення. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Звільнення в період тимчасової непрацездатності та невиплата заробітної плати як під час виконання трудових обов`язків, так і після звільнення із займаної посади, завдає їй моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня донька, була змушена брати грошові кошти в займи, що значно погіршило її стосунки з друзями та сусідами, так як майже півроку в неї не було жодного джерела доходу. Крім того, у зв'язку з невиплатою заробітної плати, вона була позбавлена можливості своєчасно сплачувати комунальні та інші платежі. Відповідачем також був виданий наказ №ФС 550 від 14.04.2014 року. Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення дисциплінарного проступку. Після відпустки позивач повинна були приступити до роботи 19.08.2013 року, але в цей день на робочому місці не з'явилася, про що був складений відповідний акт. Днем вчинення дисциплінарного проступку є 19.08.2013 року. Наказ №ФС 550 від 14.04.2014 року, пунктом другим якого звільнено позивача, виданий поза межами шестимісячного терміну (який закінчився 19.02.2014 року) і є незаконним. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ про звільнення № ФС 919 від 06.09.2013 року та поновити її на роботі на посаді буфетника комплексу торгівлі та харчування, стягнути з відповідача на її користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 3804 грн. 95 коп., стягнути з відповідача на її користь заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі на дату прийняття рішення, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі на дату прийняття рішення, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн., а також скасувати наказ від 14.04.2014 року №ФС 550 «Про зміну дати звільнення [PERSON].» і стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2000грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав з зазначених в позовах підстав, додатково пояснивши, що 26.07.2013 року [PERSON] направлено на адресу ТОВ «Фрунзе-Сервіс» рекомендований лист із заявою про надання відпустки. 20.08.2013 року ТОВ «Фрунзе-Сервіс» направлено на адресу [PERSON] акт про відсутність на робочому місці 19.08.2013 року та прохання надати письмові пояснення по факту відсутності. 20.08.2013 року [PERSON] направлено на адресу ТОВ «Фрунзе-Сервіс» заяву про відпустку та заяву про звільнення. На лікуванні позивач перебувала до 10 жовтня 2013 року і їй не видана трудова книжка, що позбавляє можливості працевлаштування. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що за графіком, затвердженим у відповідача, позивач повинна була піти у щорічну відпустку у серпні 2013 року. Згідно заяви позивача від 09.08.2013 р. їй була надана частина щорічної відпустки тривалістю 5 днів з 12.08.2013 р. по 16.08.2013 р. Будь-яких інших заяв щодо надання відпустки позивач не надавала ані особисто, ані поштою. Про це свідчить копія журналу реєстрації вхідної кореспонденції, (копія журналу додається) Таким чином, на виконання вимог законодавства щодо порядку надання відпусток, позивачеві було надано узгоджену з ним відпустку тривалістю і у строки згідно його заяви. Жодні норми законодавства України та права позивача порушені не були. Позивач власноручно написала заяву від 09.08.2013 p., згідно якої просила надати лише частину щорічної відпустки тривалістю 5 днів і не могла не знати, що відпустка закінчується 16.08.2013 p., a 19.08.2013 р. вона мала стати до роботи. Позивач, усвідомлюючи, що вона не вийшла на роботу без поважних причин 20.08.2013 р. пише заяву на відпустку з 20.08.2013 р. по 05.09.2013 р, яку надсилає поштою, усвідомлюючи те, що ця заява до керівництва вчасно не надійде. Щодо коштів, належних до виплати позивачеві при звільненні. Згідно корінця розрахунку заробітної плати в липні 2013 року позивачеві виплачено аванс за липень в сумі 1000грн. Станом на 01.08.2013 року борг позивача перед відповідачем по отриманій заробітній платі склав 11,89грн. Згідно з заявою позивача від 12.07.2013 року та видаткового касового ордеру від 15.07.2013 року їй було надано позичку в сумі 5000грн. Відповідно до заяви позивача від 15.07.2013 року з її заробітної плати щомісяця утримувалися кошти в рахунок погашення позички в сумі 1000грн. на місяць. Станом на 01 вересня 2013 року борг позивача перед відповідачем із заробітної плати склав 694,56грн. Станом на 01 жовтня 2013 року борг позивача перед відповідачем склав 378,90грн., борг позивача за отриманою позичкою складає 3000грн. Загальний борг позивача перед відповідачем на дату звільнення склав 3378,90грн. Кошти по листку непрацездатності позивача за серпень 2013 року надійшли відповідачеві лише у жовтні 2013 року і одразу були їй нараховані. Працівники бухгалтерії відповідача повідомляли позивача про необхідність отримати кошти в касі підприємства. Також про це позивачеві було повідомлено на судовому засіданні 30.01.2014 року. Позивачеві було надіслано листа з проханням отримати кошти за лікарняним, який позивач отримала 03.02.2014 року, але на даний час кошти так і не отримала. Таким чином, відповідачем в повній мірі дотримано вимог законодавства щодо оплати праці, а також розрахунку при звільненні. Всі кошти, належні при звільненні, позивач отримала. Наказ про звільнення позивача було видано 06.09.2013 року, тобто в строки, передбачені законодавством. Оскаржуваний же наказ №ФС550 від 14.04.2014 року за своєю суттю не є наказом про звільнення або накладення дисциплінарного стягнення. Даним наказом лише вносяться зміни в наказ ФС919 від 06.09.2013 року. Наказ №ФС550 від 14.04.2014 року було видано одразу після надання позивачем доказів перебування його на лікарняному. Позивач була відсутня на робочому місці не пояснюючи причин та не надаючи жодних документів з 19.08.2013 року, про що директора ТОВ «Фрунзе-Сервіс» ставив до відому безпосередній керівник позивача - в.о. директора Комплексу торгівлі та харчування ТОВ «Фрунзе-Сервіс». Просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач [PERSON] отримала копію наказу про звільнення 23.09.2013 року, а з позовом звернулася 13.11.2013 року. Просить в позові відмовити. Свідок [PERSON] - інженер з організації праці ТОВ «Фрунзе-Сервіс» пояснив, що [PERSON] не вийшла на роботу після відпустки. Вони намагалися з"ясувати причини відсутності [PERSON] на роботі, виїжджали за її місцем проживання, але [PERSON] вдома не було. З приводу відсутності [PERSON] на роботі останній направлялися листи. Всі лікарняні працівники підприємства надають йому. Заява на відпустку погоджується з безпосереднім керівником, директором ТОВ «Фрунзе-Сервіс», а потім реєструється в канцелярії та надходить йому. Свідок [PERSON] - табельник ТОВ «Фрунзе-Сервіс» пояснила, що [PERSON] була надана відпустка і після закінчення відпустки [PERSON] на роботу не вийшла. Коли [PERSON] їй телефонувала, вона перебувала в відпустці і сказала [PERSON], щоб остання з приводу всіх питань зверталася до директора. Їй нічого не було відомо, що [PERSON] на лікарняному. Вона не пам'ятає, чи повідомляла її [PERSON] про перебування на лікарняному. Вона двічі виїжджала за місцем проживання [PERSON], але [PERSON] вдома не застала, одного разу вдома був чоловік [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ТОВ «Фрунзе-Сервіс» буфетником третього розряду Комплексу торгівлі та харчування з 06.07.2012 року, що підтверджується наказом про прийняття на роботу №120/к від 04.07.2012 року та наказом про переведення №159/к від 04.09.2012 року (а.с. 17-18 ). Згідно з ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової та технологічної дисципліни. Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один із заходів стягнення: догана чи звільнення. Пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно з вимогами ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Згідно з наказом №ФС811 від 09.08.2013 року позивач [PERSON] з 12.08.2013 року по 16.08.2013 року перебувала у щорічній відпустці, що підтверджується наказом від 09.08.2013 року (а.с.19). Після відпустки позивач повинна були приступити до роботи 19.08.2013 року, але в цей день на робочому місці не з'явилася, про це доповідною запискою повідомила безпосередній керівник позивача - в.о. директора Комплексу торгівлі та харчування [PERSON] (а.с.20). 19.08.2013 року табельником [PERSON], старшим комірником [PERSON], техніком з обліку [PERSON] складений акт про відсутність позивача на робочому місці. Ця комісія здійснила виїзд за місцем проживання [PERSON], але [PERSON] вдома була відсутня (а.с.21-22). Для з'ясування причин відсутності на робочому місці позивачу [PERSON] було направлено лист №ФС444 від 20.08.2013 року з проханням надати пояснення з приводу відсутності на роботі 19.08.2013 року (а.с.23). 27.08.2013 року був складений акт відвідування [PERSON] за місцем проживання (а.с.28). 27.08.2013 року був направлений лист [PERSON] щодо надання письмових пояснень за фактом відсутності на роботі (а.с.32). Відповіді від [PERSON] відповідач не отримав. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони виїжджали за місцем проживання [PERSON], але остання вдома була відсутня. Був складений акт відвідування позивача за місцем проживання (а.с.28). 20.08.2013 року [PERSON] надіслала на адресу ТОВ «Фрунзе-Сервіс» заяву про надання відпустки з 20.08.2013 року по 05.09.2013року. Цей лист надійшов до ТОВ «Фрунзе-Сервіс» 29.08.2013 року (а.с.66, 134, 197). 29.08.2013 року ТОВ «Фрунзе-Сервіс» отримало заяву [PERSON] про звільнення за власним бажанням з 05.09.2013 року (а.с.67, 134, 196). Згідно з ч.11 ст.10 Закону України «Про відпустки» конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом. На підставі заяви [PERSON] (а.с.111) їй була надана частина щорічної відпустки, тривалістю 5 днів з 12.08.2013 року по 16.08.2013 року. Відпустка [PERSON] з 20.08.2013 року не була узгоджена позивачкою з керівником ТОВ «Фрунзе-Сервіс», цю заяву [PERSON] надіслала поштою 20.08.2013 року, усвідомлюючи, що заява надійде до ТОВ «Фрунзе-Сервіс» лише через кілька днів. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] надала копії листків непрацездатності, відповідно до яких з 02.09.2013 року пр. 24.09.2013 року та з 25.09.2013 року по 10.10.2013 рок вона перебувала відповідно на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. [PERSON] не повідомила ТОВ «Фрунзе-Сервіс» про перебування на лікарняному, не надала пояснень щодо причин її відсутності на роботі з 19.08.2013 року, тому ТОВ «Фрунзе-Сервіс» видало наказ №ФС919 від 06.09.2013 року (а.с.33), відповідно до якого [PERSON] була звільнена з підприємства 06 вересня 2013 року за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули без поважних причин). Звільненню [PERSON] передувало звернення адміністрації ТОВ «Фрунзе-Сервіс» до голови комітету профспілки ТОВ «Фрунзе-Сервіс» щодо надання згоди на звільнення [PERSON] за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Засідання цехового комітету профспілкового органу 02.09.2013 року було відкладено у зв'язку з неявкою [PERSON] (а.с.200). Відповідно до протоколу №41 від засідання цехового комітету профспілкового органу 06.09.2013 року була надана згода на звільнення [PERSON] (а.с.29-31). [PERSON] не надала доказів, що оригінали листків непрацездатності після закінчення лікарняного нею були здані до ТОВ «Фрунзе-Сервіс». Тому, під час розгляду справи судом витребовувалася інформація з Сумської міської клінічної лікарні №5 та Сумської міської клінічної лікарні №4 щодо перебування [PERSON] на лікарняному (а.с.1124, 125, 129). В березні 2013 року [PERSON] надала до ТОВ «Фрунзе-Сервіс» дублікати листків непрацездатності. Один із дублікатів листків непрацездатності, а саме з Сумської міської клінічної лікарні №5 був виданий [PERSON] 26 березня 2014 року (а.с.136). З 19.08.2013 року по 01.09.2013 року [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин, доказів поважності причин відсутності на роботі не надала. 14.04.2014 року ТОВ «Фрунзе-Сервіс» був виданий наказ №ФС550 «Про зміну дати звільнення [PERSON].» (а.с.171). Згідно з цим наказом, під час розгляду справи на підставі виданих дублікатів листків непрацездатності було встановлено, що [PERSON] з 02.09.2013 року по 24.09.2013 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Сумській міській клінічній лікарні №5 та з 25.09.2013 року по 10.10.2013 року перебувала на амбулаторному лікуванні в Сумській міській поліклініці №4 та повинна була стати до роботи 11.10.2013 року. Відповідно до наказу від 14.04.2014 року «Про зміну дати звільнення [PERSON].» цим наказом була визнана недійсною дата звільнення [PERSON] за наказом №ФС919 від 06.09.2013 року , внесені зміни до табелю обліку використання робочого часу (дні з 19.08.2013 року по 01.09.2013 року є прогулами) та [PERSON] звільнена 11 жовтня 2014 року за п.4 ст.40 КЗпП України (прогули без поважних причин). Наказ №ФС550 від 14.04.2014 року не є наказом про звільнення або накладення дисциплінарного стягнення. Цим наказом лише були внесені зміни в наказ №ФС919 від 06.09.2013 року щодо дати звільнення [PERSON] Процедура притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (звільнення) була дотримана відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно з ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. [PERSON] нетривалий час, з липня 2012 року працювала в ТОВ «Фрунзе-Сервіс», допустила грубе порушення трудової дисципліни, оскільки без поважних причин не приступила до роботи після закінчення відпустки з 19.08.2013 року. Ці обставини були враховані ТОВ «Фрунзе-Сервіс». Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність одержання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою допускається тільки за згодою працівника. Листом від 06.09.2013 року (а.с.116-118), яке було надіслано позивачу з повідомленням про вручення, ТОВ «Фрунзе-Сервіс» надіслало [PERSON] копію наказу про звільнення та зазначило про необхідність одержання трудової книжки, отримання коштів, належних при звільненні з підприємства. [PERSON] за трудовою книжкою не з'явилася і не отримала її. Листом від 16.04.2014 року (а.с.146) ТОВ «Фрунзе-Сервіс» повідомило [PERSON] про зміну дати звільнення, необхідність отримання трудової книжки та всіх належних при звільненні коштів. Цим листом також надсилалася [PERSON] копія наказу №ФС550 від 14.04.2014 року. ТОВ «Фрунзе-Сервіс» надало докази надсилання листа від 16.04.2014 року (а.с.148), який повернувся до ТОВ «Фрунзе-Сервіс» з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Представник [PERSON] не заперечував в судовому засіданні, що він отримав такий лист від ТОВ «Фрунзе-Сервіс» в суді. Однак, [PERSON] до ТОВ «Фрунзе-Сервіс» не з'явилася, трудову книжку та належні при звільненні кошти не отримала. Вини ТОВ «Фрунзе-Сервіс» в невидачі трудової книжки та невиплати сум коштів [PERSON] суд не вбачає. Позивач [PERSON] не надала доказів, що з нею не був проведений повний розрахунок та вона не одержала всі належні від підприємства кошти. Згідно з заявою позивача від 12.07.2013 року та видаткового касового ордеру від 15.07.2013 року [PERSON] було видано позичку в сумі 5000грн. За заявою [PERSON] з її заробітної плати щомісяця утримувалися кошти в рахунок погашення позички в сумі 1000грн. в місяць. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Всі кошти, належні до виплати, [PERSON] отримані при зверненні [PERSON] до бухгалтерії ТОВ «Фрунзе-Сервіс». Позивачем [PERSON] пропущений строк звернення з позовом до суду, встановлений ст.233 КЗпП України, оскільки [PERSON] отримала копію наказу про звільнення 23.09.2013 року. Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача [PERSON], то не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування моральної шкоди. При розгляді справи встановлена безпідставність вимог [PERSON], тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову [PERSON] за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed