Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом у якому просить стягнути із відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 3 561 грн. щомісяця з дня подачі заяви до повноліття дитини. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем з 25.01.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася донька [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2014 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Проте вона з відповідачем з серпня 2013 року разом не проживає, останній залишив її з дитиною та поїхав у невідомому напрямку, спілкуються вони лише за допомогою Інтернету. Після припинення їхнього спільного проживання відповідач надавав їй гроші близько 300 дол. США на місяць, що станом на 23.06.2014 року за курсом НБУ складає 11,87 грн. за 1 дол. США, яких вистачало на нормальний розвиток та утримання дитини, проте останні декілька місяців відповідач припинив фінансування. Їхня донька [PERSON] зареєстрована та проживає з нею. Вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює, тому у неї не вистачає коштів на утримання дитини, в цьому їй допомогу надають її батьки. Вона неодноразово зверталася до [PERSON] стосовно надання грошей на утримання доньки в добровільній формі, проте відповідач на протязі останнього часу на її прохання не реагує. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали подану заяву та викладені у ній обставини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки сторін по справі у розмірі 1/6 частки від доходу [PERSON] до досягнення дитиною повноліття, пояснив, що відповідач працює, являється керівником ТзОВ «Таяко», тому підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2007 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2014 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідач у справі є громадянином Ісламської республіки Іран. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про міжнародне приватне право», зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Представник відповідача повідомив, що [PERSON] працює на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Таяко» , в підтвердження чого надав наказ № 1 від 17.11.2010 року про призначення на посаду директора, підписаний відповідачем. При цьому позивачка пояснила, що відповідач лише зареєстрував вказане товариство, проте воно не працює та не має доходів, спеціальність [PERSON] інженерія, він працює за кордоном, основне місце роботи відповідача на його батьківщині, щомісячно отримує 5 000 дол. США, їй надавав по 300 дол. США, що для відповідача являється незначною сумою. Однак, на підтвердження вказаних доводів з боку позивачки належних доказів суду не надано, як і не підтверджено жодними доказами пояснення представника [PERSON] про те, що відповідач має постійний щомісячний дохід за своїм офіційним працевлаштуванням в м. Києві. Отже, беручи до уваги, що донька сторін по справі, на яку стягуються аліменти, проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач з травня 2014 року коштів на дитину не надає, будь-яких інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на своєму утриманні [PERSON] не має, останній являється працездатною особою, а також враховуючи пояснення позивачки про розмір попередньо отримуваної від відповідача допомоги, яка надавалась у добровільному порядку, та часткове визнання даних обставин представником відповідача щодо сплати [PERSON] щомісячно коштів позивачці у розмірі 100 дол. США, суд вважає, що наведені обставини є підставою для часткового задоволення позову про стягнення на користь позивачки з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки, а саме з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі по 2000 грн. щомісячно. Позивачкою суду не надано доказів про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. З [PERSON], згідно ст. 88 ЦПК України, також необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов»язковому негайному виконанню. За викладених вище обставин,

Outcome: partial