Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі 300 грн. щомісячно. Позов мотивує тим, що 02.03.2012 року вони зареєстрували шлюб від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому вони перестали вести спільне господарство і проживати однією сім»єю з березня 2014 року. Примирення вважає не можливим, спори вирішеними, просить суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала частково та просила їх задовольнити, стягнувши на утримання дитини аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно, інші вимоги залишила без змін. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно, в частині стягнення аліментів на дружину просили зменшити розмір аліментів до 200 грн. щомісячно, так як він має кредитні зобов»язання в банківських установах. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача і його представника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 02.03.2012 року між сторонами укладений шлюб. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивчкою. Враховуючи те, що подружжя з березня 2014 року проживає окремо, шлюбні відносини припинені, намірів зберегти сім'ю у сторін не має, спору про розподіл майна та місце проживання дитини між сторонами не має, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 Сімейного Кодексу України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів на утримання дитини судом враховується, що позивач працездатна особа, має мінливий дохід, інших виплат по виконавчим документам не має, а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково в розмірі 400 грн. щомісячно. Частиною 2 статті 84 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При призначенні розміру аліментів на утримання дружини судом не приймаються до уваги пояснення представника відповідача щодо наявності у відповідача боргових зобов»язань перед банківськими установами. Із наданих суду копій кредитних договорів вбачається, що відповідач уклав договори щодо отримання кредитних карток від 01.11.2011 року та 14.11.2013 року та договір від 15.12.2013 року на купівлю смартфонів, а тому вказані обставини не приймаються судом як такі, що можуть враховуватись для зменшення розміру аліментів на утримання дружини. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів є доведеними та обгрунтованими, базуються на чинному законодавстві і підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial