Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що 23.04.1987 року вона уклала шлюб із [PERSON] Однак, на даний час в провадженні Калуського міськрайонного суду знаходиться справа про розірвання між ними шлюбу. За час спільного проживання в шлюбі сторони нажили та придбали спільне майно, що складається з домоволодіння в [ADDRESS], яке вони разом побудували перебуваючи в шлюбі. Зокрема, будівництво було ними розпочато в 1989 році, та здано в експлуатацію в 2000 році. В 2011 році було проведено реєстрацію права власності на дане будинковолодіння за відповідачем по справі - [PERSON], та видано свідоцтво про право власності за ним. На той час право власності на будинок зареєстрували на чоловіка позивачки. Оскільки відповідач добровільно не бажає поділити їхнє спільне майно та вона зараз проживає за іншою адресою, то позивач змушена звернутися до суду та просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та її представник [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримують в повному обсязі та просять суд його задоволити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов щодо поділу майна визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23.04.1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, шлюб зареєстрований у селищі Войнилів Калуського району Івано-Франківської області , актовий запис №7 (а.с.11). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.12) право власності на домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.02.2015 року, зареєстроване за [PERSON]. У відповідності до довідки Войнилівської селищної ради об»єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області за №1795 від 24.05.2018 року (а.с.13) вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] було побудовано в 2000 році за часи шлюбу [PERSON] та [PERSON]. За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що спірне домоволодіння було побудовано під час перебування сторін у шлюбі. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що домоволодіння [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в п 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при наявності спору, суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи здобуті у судовому засіданні докази, суд вважає, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не має, тому частки кожного із подружжя є рівними. Поділ будинку [ADDRESS], як спільного майна подружжя, слід провести, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину даного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України закріплено імперативне положення, згідно якого інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі та визнано за кожним із сторін право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] Івано-Франківської області, і позивачем вже сплачено судовий збір в розмірі 2108,81 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути 2108,81 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved