Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON]. Вимоги обґрунтувала тим, що з 24.12.1977р. з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Подружні взаємини між ними припиненні, через різні погляди на життя. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що за вказаних обставин їх шлюб існує формально і його збереження неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. просить покласти на відповідача. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд справу розглянути у її відсутність, не заперечували відносно винесення заочного рішення. Додатково просила суд, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у шлюбі - «[PERSON]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення від 29.10.2018р., де міститься підпис останнього. Поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив не подано. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 4 ст. 3, ч. 1 ст. 24 СК України, сім'я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 грудня 1977 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Кременчука Полтавської області, за актовим записом №1326. Дошлюбне прізвище позивача - "[PERSON] (а.с.8). Від спільного життя малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Подружні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вказує на відсутність з її сторони зацікавленості у його збереженні. Спору про поділ майна між подружжям немає. Таким чином, суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є недоцільним, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112, 113СК України,

Outcome: approved