Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом до відповідача, який мотивував тим, що 10.07.1992 він разом із дружиною [PERSON] , викупили з державного житлового фонду однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Квартира була придбана за його кошти, але покупцем у договорі була зазначена його дружина. На той час його дружина [PERSON] не мала власного заробітку, так як перебувала у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення віку трьох років. 15.08.1995 шлюб між ним та [PERSON] було розірвано, але придбану під час шлюбу квартиру вони не поділили. Наприкінці 1996 року за рознарядкою МОЗ України для забезпечення лікарів Охтирської ЦРЛ житлом будівельна організація «Охтирбуд» виділила 14 квартир у новозбудованому багатоквартирному житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] . Так як його дружина за направленням \-з Донецького медінституту працювала в м.Охтирка лікарем-педіатром і як багатодітна мати належала до категорії громадян, які користуються правом першочергового одержання житла, і станом на 01.01.1997 була першою у списку першочергових ЦРЛ, то їй на сім`ю з п`яти осіб (без позивача) у цьому ще не добудованому будинку держава надала квартиру жилою площею 46,9 м2. Про отримання [PERSON] квартири у новозбудованому будинку дізналася секретар громадської комісії по розподілу і приватизації об`єктів державного житлового фонду і комунального майна [PERSON] та юрисконсульт комунального підприємства ВЖРЕП №1 Охтирського міськвиконкому [PERSON]. Позивач стверджує, що ці особи вирішили скористатися тією ситуацією, що у приватній власності сім`ї позивача вже малася однокімнатна житлова квартира, і вирішили заволодіти цією квартирою для використання у власних інтересах, умисно пославшись на вимоги вже не діючої статті 101 ЦК УРСР, згідно якої в особистій власності громадянина, або у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути лише один жилий будинок або його частина. Вказані особи почали вимагати, щоб його дружина відмовилася від свого права власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] та подарувала її органу приватизації, або хоча б тимчасово позбулася цієї квартири у інший законний спосіб. 27.05.1997 [PERSON] замість договору здачі квартири в оренду, який його дружина погодилася укласти на три роки, підсунув їй на підпис текст договору дарування, який вона підписала, навіть не прочитавши та який відразу посвідчив присутній при цьому стажер Охтирської міської державної нотаріальної контори Ковальчук С.П. Позивач стверджує, що нотаріус не перевірив дійсних намірів кожного з учасників цього правочину, відсутність стороннього впливу на їх волевиявлення, відсутність у заінтересованої особи (іншого з подружжя) заперечень проти вчинення такої нотаріальної дії, не роз`яснив його дружині її прав і обов`язків та не попередив про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їй на шкоду. Нотаріального доручення діяти в інтересах інших осіб, а не від себе особисто, у [PERSON] не було. [PERSON] мав лише звичайне доручення від міської ради прийняти квартиру по акту приймання-передачі, якого нотаріус Ковальчук С.П не бачив. Особу [PERSON] з зазначенням його паспортних даних та місця проживання нотаріус не встановлював, обмежившись лише даними про місце його роботи. Сам текст договору не був завірений печаткою нотаріуса із зображенням Державного герба України та її номера. Тому позивач вважає, що укладений [PERSON] 27.05.1997 договір дарування є недійсною угодою, яка не відповідала вимогам закону з зв`язку з порушенням порядку її укладання, передбаченим Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції № 18/5 від 14.06.94р. Також позивач вказав, що він оскаржував договір дарування квартири його дружиною від 27.05.1997 до суду, але рішенням Охтирського районного суду від 14.08.1998 йому було відмовлено в задоволені позовних вимог з тих підстав, що він не довів, що під час купівлі квартири проживав зі своєю дружиною однією сім`єю, мав спільний бюджет, вів спільне господарство та надавав гроші на купівлю спірної квартири. Зазначене рішення було залишено в силі і без змін ухвалою судової палати з цивільних справ Сумського обласного суду від 16.09.98, але постановою президії Сумського обласного суду від 21.12.98 було скасоване, як незаконне. В подальшому рішенням Охтирського районного суду договір дарування квартири від 27.05.1997 був визнаний недійсним, але ухвалою судової палати з цивільних справ Сумського обласного суду від 16.03.99 вказане рішення було скасовано, а справу було направлено на новий розгляд до Охтирського районного суду. Ухвалу судової палати з цивільних справ Сумського обласного суду від 16.03.99 позивач оскаржив до Верховного Суду України та в подальшому справа була передана на розгляд до Тростянецького районного суду, рішенням якого від 18.07.2001 у позові було відмовлено. Позивач вважає, що суддею було вчинено посадовий злочин, по якому до цього часу не прийнято ніякого рішення по факту підробки протоколу судового засідання від 20.03.2001, де двоє свідків позивача давали під присягою свідчення про те, що під час купівлі ними з дружиною квартири у 1992 році вони з дружиною жили однією сім`єю. Ухвалою судової палати з цивільних справ Сумського обласного суду від 16.03.99 вказане рішення Тростянецького районного суду залишено в силі. Позивач вважає, що суддями невірно були застосовані положення ч.2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР, бо віднесли його до «інших осіб», яких суд може визнати членами сім`ї наймача, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. На цю помилку суддів не звернули увагу також і судді Верховного Суду України. Позивач стверджує, що рішення Тростянецького районного суду не є рішенням суду про визнання виконавчого комітету Охтирської міської ради, як юридичної особи, колективним приватним власником спірної квартири, оскільки виконавчий комітет Охтирської міської ради взагалі не був ні стороною, ні третьою особою при укладанні [PERSON] договору дарування від 27.05.1997, оскільки він не мав нотаріальної довіреності (нотаріально посвідченого доручення) на право діяти від імені будь якої іншої особи. Від виконання цього договору дарування [PERSON] відмовився, квартиру (документи на неї) так і не прийняв, бо дізнався, що ця квартира була куплена дружиною позивача під час офіційно зареєстрованого шлюбу. Також позивач зазначив, що виконавчий комітет Охтирської міської ради ніколи не приймав рішення саме про оформлення свого права власності на спірну квартиру з видачою свідоцтва про право власності. У 1997 році виконавчий комітет Охтирської міської Ради народних депутатів лише приймав рішення про надання його дружині в новозбудованому житловому будинку на вказаний у довідці з ВЖРЕП №1 склад її сім`ї, та задовольнив її заяву подарувати однокімнатну квартиру у державну власність, тоді як з такою заявою до виконавчого комітету, його дружина ніколи не зверталася і у відділі звернення громадян такої заяви зареєстровано не було. Крім того позивач вказав, що згідно відповідей наданих виконавчим комітетом Охтирської міської ради підписаний 27.05.1997 договір дарування не був виконаний на користь виконавчого комітету Охтирської міської ради, оскільки спірна квартира ніколи не приймалася на баланс цієї юридичної особи. Також позивач вказав, що дії довіреної особи Охтирської міської ради [PERSON], який підписав з його дружиною 27.05.1997 договір дарування квартири ніколи не схвалювалися довірителем і виконком Охтирської міської ради ніколи не приймав рішення про проведення державної реєстрації свого речового права на квартиру. Не зважаючи на вказане 31.05.2016 державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації апарату Тростянецької міської ради Манченко О.О. незаконно розглянула ніким, не підписану заяву про державну реєстрацію виникнення у Охтирського міськвиконкому права власності на квартиру [ADDRESS] , яку самовільно подала вже звільнена з роботи в органах місцевого самоврядування [PERSON] , і 02.06.2016 прийняла рішення про державну реєстрацію виникнення відповідного права та присвоїла цій квартирі реєстраційний номер 937716159102 замість інвентарного номера 10205, під яким з 19.08.1992 у Книзі 61 на стор. 78 уповноваженим власником квартири була записана дружина позивача. Відомості про нового власника [PERSON] внесла в ЄДРРПНМ. Дізнавшись про це позивач з дружиною звернулися до міського голови Алєксєєва І.Ю. із заявою, в якій просили міського голову звернутися до суду із заявою про скасування незаконно проведеної державної реєстрації виникнення права власності на їх квартиру у Охтирського міськвиконкому, однак, отримавши відмову, оскаржили дії (бездіяльність) міського голови до суду. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2020 провадження у адміністративній справі було закрите на тій підставі, що позивачі фактично звертаються до суду за захистом права власності, що не підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. У зв`язку з наведеним позивач просить суд: 1) зобов`язати відповідача, який незаконно зареєстрував за собою право власності на квартиру, яка за законом є власністю позивача на праві спільної сумісної власності подружжя, вжити заходи по відновленню права позивача на квартиру [ADDRESS] ; 2) зобов`язати відповідача вжити заходи по скасуванню реєстрації в ЄДРРПНМ права власності відповідача на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.04.2021 було відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. 17.05.2021 представником відповідача був поданий відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та безпідставності позову. Зокрема представник відповідача у відзиві зазначив, що згідно договору дарування від 27.05.1997 посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарувала, а виконком міської ради народних депутатів, від імені якої діяла відповідна особа за дорученням, прийняв у дар квартиру [ADDRESS] . 05.06.2002 Охтирською міською нотаріальною конторою обдарованій стороні був виданий дублікат договору дарування спірної квартири від 27.05.1997 замість загубленого договору дарування. 05.06.2002 квартиру [ADDRESS] було зареєстровано Охтирським МБТІ на праві комунальної власності за виконавчим комітетом Охтирської міської ради народних депутатів, про що зроблено відповідний реєстраційний напис на правовстановлюючому документі та записаний у реєстрову книгу №73 за реєстровим №10205. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18.07.2001 залишеним без змін ухвалою судової колегії у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 10.10.2001 позов [PERSON] до [PERSON] , Охтирського міськвиконкому про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] , залишено без задоволення. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №2-1 від 12.10.2012 залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21.03.2013, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014 позовні вимоги [PERSON] до Охтирського міського бюро технічної інвентаризації, Охтирської міської державної нотаріальної контори про визнання відсутності факту втрати жодного з обох оригіналів договору дарування, які повинні видаватися обдарованій стороні і відповідно визнання безпідставною видачу дублікату договору дарування замість загубленого, скасування самого дублікату, скасування державної реєстрації дублікату юридично нікчемного позастатутного договору, залишено без задоволення. Разом з тим, зустрічний позов виконавчого комітету Охтирської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням зустрічні позовні вимоги виконавчого комітету були задоволені. Також представник відповідача посилаючись на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 21.03.2013 зазначив, що згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі квартира [ADDRESS] була зареєстрована Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві комунальної власності за виконавчим комітетом Охтирської міської ради народних депутатів (записано у реєстрову книгу №73 за реєстровим №10205 від 05.06.2002). На підставі заяви представника Охтирської міської ради Сумським обласним державним нотаріальним архівом 22.03.2016 було видано дублікат договору дарування квартири, посвідченого Охтирською міською державною нотаріальною конторою 27.05.1997 за №2-1509. 31.05.2016 було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради про що внесено відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2019 по справі №583/356/18 [PERSON] було відмовлено у задоволенні її позову до Сумського обласного державного нотаріального архіву про скасування виданого 22.03.2016 дублікату договору дарування житлової квартири. Вказане рішення постановою Сумського апеляційного суду від 18.11.2019 було залишено без змін. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/1576/17 від 12.02.2018 були залишені без задоволення позовні вимоги [PERSON] , який просив скасувати або визнати недійсним рішення державного реєстратора Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру [ADDRESS] за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради у формі комунальної власності у зв`язку з незаконними і протиправними діями відповідача. Вказане рішення було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018. Крім того, представник відповідача зазначив, що рішенням суду від 18.07.2001 встановлено, що письмових доказів щодо надання [PERSON] коштів на викуп квартири [ADDRESS] суду не надано. Також суд дійшов висновку, що подружжя [PERSON] не набули взаємного права на державний житловий фонд з тих підстав, що не були фактично членами сім`ї один одного, тому що кожен з них проживав за місцем своєї прописки, у своїх окремих квартирах, не вели сімейного бюджету, як члени сім`ї, а лише підтримували тимчасові стосунки. Жодний із них не мав претензій один до одного як на час купівлі квартири так і на час дарування квартири. Також встановлено, що відповідачка [PERSON] на той час ніде не вказувала на те, що [PERSON] мав якесь відношення до купівлі квартири чи якіс претензії до вказаного житла. Аналогічна позиція викладена у рішенні суду по справі №2-1/2012. Тому представник відповідача вважає, що зазначеними вище рішеннями суду підтверджено законність виникнення та реєстрацію за виконавчим комітетом Охтирської міської ради права власності на квартиру [ADDRESS] та не встановлено порушення прав [PERSON] під час укладення договору дарування від 27.05.1997 вказаної квартири. Також представник відповідача вказав на пропущення позивачем строку позовної давності. У зв`язку з наведеним представник відповідача просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову до Виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про витребування майна із чужого незаконного володіння. 20.05.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про відвід судді у даній справі, яка була визнана необґрунтованою та передана на розгляд іншому судді. Ухвалою судді Тростянецького районного суду Сумської області Линник О.С. від 24.05.2021 було відмовлено [PERSON] у задоволенні заяви про відвід судді. Також 20.05.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 25.05.2021 [PERSON] було відмовлено у задоволенні клопотання про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Крім того, 24.05.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про зміну предмета позову у якій позивач вказав, що змінює попередню позовну вимогу та просить суд витребувати з юридичного володіння відповідача житлову квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26.05.2021 заява [PERSON] про зміну предмета позову була повернута позивачу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спорами про право власності, позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 10.07.1992 між виконкомом Охтирської міської ради народних депутатів в особі юрисконсульта ВЖКГ Охтирського міськвиконкому [PERSON] та [PERSON] укладено договір, за умовами якого [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). В подальшому [PERSON] подарувала, а виконком міської ради народних депутатів прийняв у дар однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом, що має силу оригіналу, договору дарування посвідченого 27.05.1997 державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Ковальчук С.П. (а.с. 92). Згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, квартира [ADDRESS] , була зареєстрована Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві комунальної власності за виконавчим комітетом Охтирської міської ради народних депутатів, записано в реєстрову книгу №73, за реєстровим номером №10205 від 05.06.2002 (а.с. 93). З інформаційної довідки №60690431 від 06.06.2016 вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 31.05.2016 державним реєстратором Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. право комунальної власності Виконавчого комітету Охтирської міської ради на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 937716159102 (а.с. 94). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду з даним позовом позивач фактично оспорює договір дарування вчинений його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] від 27.05.1997, а також усі подальші дії спрямовані на реєстрацію права власності Виконавчого комітету Охтирської міської ради на вказану квартиру. Тобто, фактично, предметом доказування у даному спорі в першу чергу є законність набуття Виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі договору дарування від 27.05.1997, права власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з цим, судовими рішеннями ухваленими у справах за позовами як позивача так і його дружини [PERSON] неодноразово було перевірено та підтверджено законність набуття права власності відповідача на спірну квартиру. Зокрема рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 18.07.2001 залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 10.10.2001 та ухвалою Верховного Суду України від 01.03.2002, позов [PERSON] до [PERSON] , Охтирського міськвиконкому про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] , залишено без задоволення. Вказане рішення Тростянецького районного суду мотивовано тим, що під час знаходження відповідачки на квартирному обліку, вона претендувала на отримання 3-х кімнатної квартири, але такої квартири у наявності не було і при виділенні 4-х кімнатної квартири вона подарувала однокімнатну квартиру виконкому. Такі умови були вигідними для відповідачки, а тому вона і уклала даний договір. Також суд дійшов висновку, що сторони навмисно створили вказану ситуацію з метою незаконного збагачення за рахунок держави, так як сім`я із п`яти чоловік була забезпечена житлом загальною площею 56,4 кв.м. (а.с. 95-98). Також рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №2-1 від 12.10.2012 залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21.03.2013, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.01.2014 позовні вимоги [PERSON] до Охтирського міського бюро технічної інвентаризації, Охтирської міської державної нотаріальної контори про визнання відсутності факту втрати жодного з обох оригіналів договору дарування, які повинні видаватися обдарованій стороні і відповідно визнання безпідставною видачу дублікату договору дарування замість загубленого, скасування самого дублікату, скасування державної реєстрації дублікату юридично нікчемного позастатутного договору, залишено без задоволення. Разом з тим, вказаним рішенням суду було задоволено зустрічні позовні вимоги Виконавчого комітету Охтирської міської ради та заборонено [PERSON] та [PERSON] користуватися квартирою [ADDRESS] . Також було зобов`язано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди представникам Виконавчого комітету Охтирської міської ради щодо входу у квартиру [ADDRESS] . Мотивуючи зазначене рішення, суд зазначив, що у судовому засіданні було достовірно встановлено, що між сторонами договору було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору. Позивач [PERSON] попередньо звернувшись до БТІ з приводу відчуження належної їй на той час квартири [ADDRESS] із замовленням видати довідку-характеристику для її відчуження та отримавши зазначену довідку та технічний паспорт на квартиру із власної волі уклала зазначений договір. Остання усвідомлюючи вимоги чинного законодавства щодо необхідності передачі у державну власність належної їй на праві власності квартири та маючи бажання поліпшити житлові умови шляхом отримання ордеру на квартиру більшої площі, свідомо погодилась на укладення зазначеного договору. Відповідність волевиявлення позивачки на укладення зазначеного договору її волі підтверджується підписом останньої у нотаріально посвідченому договорі. У подальшому, позивач [PERSON] подарувавши квартиру органу, що здійснює поліпшення житлових умов, скористалась зазначеним правом, отримала ордер та вселилась у квартиру значно більшої площі. Виконком Охтирської міської ради виконав свій обов`язок по видачі ордера на житлове приміщення. Після цього [PERSON] разом з іншими членами сім`ї приватизувала її (а.с. 99-108). Крім того, рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.07.2019 по справі №583/356/18 залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18.11.2019 [PERSON] було відмовлено у задоволенні її позову до Сумського обласного державного нотаріального архіву про скасування виданого 22.03.2016 дублікату договору дарування житлової квартири (а.с. 109-113). Також рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі №583/1576/17 від 12.02.2018 були залишені без задоволення позовні вимоги [PERSON] , який просив скасувати або визнати недійсним рішення державного реєстратора Тростянецької міської ради Сумської області Манченко О.О. про державну реєстрацію права власності на житлову квартиру [ADDRESS] за Виконавчим комітетом Охтирської міської ради у формі комунальної власності у зв`язку з незаконними і протиправними діями відповідача. Вказане рішення було залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 (а.с. 114-119). Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що законність набуття Виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі договору дарування від 27.05.1997, права власності на квартиру [ADDRESS] неодноразово підтверджено судами при ухваленні зазначених вище рішень суду. Відтак, вказані обставини, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню знову при вирішенні даного спору. Натомість оспорюючи договір дарування квартири [ADDRESS] від 27.05.1997, а також оспорюючи подальші дії спрямовані на реєстрацію права власності Виконавчого комітету Охтирської міської ради на вказану квартиру позивач фактично хоче переглянути встановлені вказаними вище рішеннями суду обставини, та спростувати законність набуття Виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі договору дарування від 27.05.1997, права власності на квартиру дану квартиру. Пред`явлення позивачем даного позову спрямовано на переоцінку доказів, які вже були неодноразово досліджені судом під час розгляду спорів з приводу набуття права власності Виконавчим комітетом Охтирської міської ради на спірну квартиру, розгляд яких триває з 1998 року по даний час. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24 червня 2019 року у справі № 607/2509/14-ц, преюдиційні факти - це факти, встановленні рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Також суд зауважує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, право на справедливий судовий розгляд, гарантований ст. 6 п. 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", п. 61; "Совтрансавто-Холдинг" проти України", заява N 48553/99, рішення від 25.07.2002, п. 72) Враховуючи все вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову, оскільки заявивши позов про витребування майна із чужого незаконного володіння позивач намагається переглянути рішення суду, які набрали законної сили та спростувати встановлені даними рішеннями обставини щодо законності набуття Виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі договору дарування від 27.05.1997, права власності на квартиру [ADDRESS] . Інші доводи позивача, судом розглянуті та відхиляються як такі, що на результат вирішення спору (відмову у позові з наведеної вище підстави) впливу не мають. Щодо доводів представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності суд зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Outcome: dismissed