Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом , в якому просить : визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір,ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000,00 грн. щомісячно ,до досягнення дитиною повноліття; стягнути додаткові витрати на утримання сина у розмірі 1000,00 грн. , щомісячно , до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сторони мешкають окремо , спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться повністю на її на утриманні , відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Дитина має хронічне захворювання :внутрічерепна гіпертензія першого ступеня , має нев,язливі рухи і кілька років спостерігається у невролога. Захворювання носить хронічний характер і вимагає постійного спостереження , контролю лікарів і систематичного лікування.Дитина потребує повноцінного харчування , систематичного лікування і оздоровлення ,тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та додаткові витрати. Відповідач надав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій просить : зобов,язати [PERSON] усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною; визначити наступні способи участі в спілкуванні і вихованні дитини: систематичне побачення з сином у вівторок та п,ятницю кожної неділі і в день народження сина з 14:00 год до 19:00 год за адресою мешкання батька : [ADDRESS]. В обгрунтування зустрічного позову посилався на те , що з 21.02.2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачем . Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через відсутність взаєрозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов,язки . Шлюбні відносини між сторонами припинені. Спільне господарство не ведеться. Після того ,як сторони розійшлись , [PERSON] всіма способами огороджує дитину від спілкування з [PERSON], мотивуючи тим, що через позивача за зустрічним позовом хворіє дитина , тому спілкування можливо тільки в її присутності , або в присутності її матері. В свою чергу дитині розповідають , що батько його не любить , що у нього є інша дитина і син йому не потрібен. Однак ,[PERSON] вважає, що дитині потрібно спілкування з батьком , перешкоджання спілкування тільки погіршить ситуацію зі здоров,ям дитини. Створення перешкод у спілкуванні з сином порушує не тільки права позивача за зустрічним позовом як батька , а в першу чергу порушує права і суперечить інтересам дитини. Відповідачем за основним позовом до суду надано заперечення та відзив з урахуванням його доповнень, проти позову, в яких останній зазначив, що є підстави для часткової відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки, не зрозуміло ,як додаткові витрати має на увазі позивач .В своїй позовній заяві позивач не вказала на жоден пункт додаткових витрат . У [PERSON] на утриманні є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], якій він регулярно перераховує кошти на її утримання .В своїй позовні заяві позивач не пред'явила ніяких доказів, що на дитину витрачається 10 000 грн. на місяць. Кошти на утримання дитини у розмірі 5000 грн., які просить стягнути позивач, є непід'ємною сумою для відповідача. Враховуючи той факт, що відповідач ніде офіційно не працює , що у нього на утриманні є неповнолітня донька, ця сума дуже велика для нього. Двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , за місцем якої позивач просить визначити місце проживання дитини , є спільно нажитим майном подружжя. Також відповідно до реєстру прав власності позивач має у власності двокімнатну квартиру по [ADDRESS]. З наданими у підготовчому судовому засіданні документами та поясненнями відповідач не погоджується , зазначає, що у консультативному висновку не вказано чим саме хворіє дитина , як довго потрібно проходити лікування або не проходити , це не є витягом з історії хвороби , тому не може вважатися доказом у розумінні ЦПК України. На спростування довідки з дошкільного закладу , де навчається дитина , відповідач зазначає, що він завжди намагався не пропускати всі заходи , де брав участь його син. Майно нібито належне на праві власності відповідачу , на яке посилається представник позивача , не є його приватною власністю , а є приватною власністю подружжя. Відповідач не отримує дохід з цього майна, а напроти несе витрати у вигляді щомісячної сплати за комунальні послуги , оскільки позивач не сплачує ці витрати. Крім того,як зазначалося позивач має на праві власності багато нерухомого майна ,а також рухоме майно автомобіль Хюндай . Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 4000 грн. , відмовити в частині стягнення додаткових витрат у розмірі 1000 грн. , призначити аліменти у розмірі 1000 грн., але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представником позивача за основним позовом до суду надано письмовий відзив, з урахуванням його доповнень, на зустрічну позовну заяву, в якій вона зазначила, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними , такими , що не підлягають задоволенню оскільки [PERSON] не надано до суду жодного доказу на підтвердження ,що [PERSON] чинить перешкоди , щодо спілкування з дитиною та не дає можливості позивачу брати участь у його вихованні. Крім того , позивачем за зустрічним позовом не надано висновок управління служб у справах дітей , щодо розгляду питання про визначення способу та порядку участі позивача у спілкуванні і вихованні дитини. Представник вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та такими , що підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року за клопотанням представника позивача витребувані докази. 23 жовтня ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини об,єднано в одне провадження з зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною . Представник позивача в судовому засіданні основний позов підтримала, просила його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач до подання позову до суду добровільно допомоги на утримання сина не надавав. Дитина мешкає разом з матір, ю і остання перешкод у спілкуванні дитини з батьком не здійснює . Відповідач в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, просив задовольнити, проти основного позову заперечував частково, пояснив, що проти визначення місця проживання дитини з матір,ю він не заперечує. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 грн. згоден , посилаючись на те, що він постійно переводив грошові кошти на картку позивача у розмірі 1000 грн. , навіть після подачі позову до суду. Проти стягнення додаткових витрат на утримання сина заперечує за безпідставністю. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши вступне слово учасників процесу , дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 21 лютого 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі . Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна від 19.08.2017 року , позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]; 1/1 частка квартири [ADDRESS] та 1/1 частина квартири [ADDRESS] . Як вбачається з довідки від 31.10.2017 року , позивач [PERSON] працює у ТОВ «Креатив-Україна» на посаді менеджера по постачанню з 01.01.2017 року по теперішній час. Відповідно до копії інформації з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідач [PERSON] є фізичною особою - підприємцем та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Як вбачається з довідки Східної ОДПІ м. Харкова [PERSON] за період з 01.01.2016 року 30.09.2017 року отримав дохід у розмірі 17002,65 грн. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO] , серії [NUMBER] від 27.04.2004 року ,батьками дитини в свідоцтві вказані: батько- [PERSON], мати [PERSON] . [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , про що в книзі реєстрації зміни імені 21 березня 2007 року у Комінтернівському відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , зроблено відповідний актовий запис №19. З повідомлення ПАТ «Укрпошта» від 11.09.2017 року вбачається , що перевіркою бази даних встановлено, що на ім,я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року поштові перекази від [PERSON] в виплаті не значаться. З копій квитанцій наданих [PERSON] вбачається, що він за період з травня 2017 року по серпень 2017 року надавав грошову допомогу на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Також , за період з червня 2017 року по листопад 2017 року надавав грошову допомогу на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину по досягненню нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином , суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі підлягають задоволенню частково, а саме: в розмірі 1000,00 грн. щомісяця , який визнав відповідач, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з 13 вересня 2017 року і до повноліття дитини , або зміни матеріального становища сторін. Як вбачається з консультативного висновку КЗОЗ «Харківська міська дитяча лікарня №5» від 13.01.2014 року , дитині [PERSON] ,[INFO] необхідно спостереження у невролога. Згідно з листа КЗОЗ «Харківська міська дитяча лікарня №5» від 08.11.2017 року , дитина [PERSON], [INFO] перебуває під наглядом у фахівців поліклініки , перебуває на диспансерному обліку у лікаря - невролога дитячого з приводу неврозу нав,язливих станів. Висока судомна готовність. До квітня 2014 року про стан дитини піклувалися обидва батьки. Батько [PERSON] відвідував разом з сином дільничного педіатра 18.09.2017,11.10.2017, 16.10.2017 р. Представником позивача надано копії квитанцій з яких вбачається , що [PERSON] у червні та липні 2017 року сплачено у ПП «Невролог-2006» за медичні консультації , щодо сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 185 Сімейного Кодексу України , той з батьків , з кого присуджено стягнення аліментів на дитину , зобов,язані брати участь у додаткових витратах на дитину , що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини , її хворобою , каліцтвом тощо). Враховуючи те, що ні позивачем ні її представником до суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат на утримання дитини, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовґязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров,я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з листа КЗ «Центр дитячої та юнацької творчості №4» ХМР , дитина [PERSON], [INFO] відвідував гуртки в закладі. Мати [PERSON] приводила дитину на заняття , опікувалась його навчання та вихованням , приділяла достатньо уваги синові, спілкувалася з керівниками гуртків ,радилася з різноманітних питань навчання , розвитку дитини , тощо. Батько приходив тільки іноді на святкові заходи у якості глядача . Однак , не виявляв бажання познайомитися з керівниками гуртків , поцікавитися успіхами дитини. Як вбачається з акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], умови проживання задовільні , в помешканні є всі необхідні меблі та техніка . У дитини є власна кімната , диван , шафа , стіл для навчання та навчальні приладдя. Житло придатне для мешкання дитини. Згідно з висновком Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Харківської міської ради від 30.11.2017 року ,вирішено доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір,ю [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір'ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини , законні, обгрунтовані ,а тому підлягають задоволенню. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для дитини є окремі місця для навчання, відпочинку та особистих речей. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна від 19.08.2017 року , [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]; садовий будинок по [ADDRESS] та 1/2 частина квартири [ADDRESS] ,1/1 частини квартири [ADDRESS], 1/1 частина квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] на обліку у наркологічних лікувальних закладах не перебувають. Згідно інформації з ХЗОШ №91 ХМР Харківської області , [PERSON], [INFO] , дійсно є учнем 1-го класу школи . Батько учня протягом вересня - жовтня 2017 року приводив сина до школи та забирав додому, цікавився його успіхами , досягненнями у навчанні. Відповідно до ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради за № 789 від 27.02.91р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, аналізуючи вищенаведене , суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутній висновок Управління служб у справах дітей , про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, який є обов'язковим у даній категорії справ. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial