Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок та земельна ділянка належать позивачці на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між нею та попереднім власником [PERSON] . Право власності позивачки зареєстровано у встановленому законом порядку. В житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] . Після укладення договору купівлі-продажу відповідач добровільно з реєстраційного обліку місця проживання не знявся. Через реєстрацію відповідача в будинку, позивачка позбавлена права вільно розпоряджатись будинком, як його власник. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд позбавити відповідача [PERSON] права власності на житлове приміщення та зняти його з реєстраційного обліку, судові витрати покласти на відповідача. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав до суду відзив на позовну заяву та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Право власності набуто позивачкою на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.07.2020 року, укладеного між нею (покупець) та відповідачем [PERSON] (продавець). Право власності позивачки на житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (копія договору купівлі-продажу житлового будинку - а.с.6-9, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - а.с.10-11, копія технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок - а.с.18-22). Також позивачка є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, розташованої в [ADDRESS] . Право власності набуто позивачкою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.07.2020 року, укладеного між нею (покупець) та відповідачем [PERSON] (продавець). Право власності позивачки на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (копія договору купівлі-продажу земельної ділянки - а.с.12-15, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - а.с.16-17). В житловому будинку зареєстрований попередній власник житлового будинку - відповідач [PERSON] , але фактично він в житловому будинку не проживає з 15 липня 2020 року, тобто з моменту відчуження будинку (копія довідки виконкому Шевченківської сільської ради від 18.09.2020 року № 314 - а.с.24, копія будинкової книги - а.с.25-27). В силу ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходить з того, що в житловому будинку в [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачці [PERSON] , зареєстрований попередній власник житлового будинку - відповідач [PERSON] . Право власності відповідача на житловий будинок припинено, у зв`язку із відчуженням житлового будинку відповідачем та набуттям права власності на житловий будинок позивачкою. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування будинком, отже, право на користування житловим будинком у відповідача відсутнє. Реєстрація відповідача в житловому будинку порушує права позивачки, як власника вказаного житлового будинку. Суд вважає за необхідне зняти з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] за адресою:[ADDRESS] . В задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідача [PERSON] права власності на житлове приміщення, яке розташованев [ADDRESS] , суд вважає за необхідне відмовити, оскільки право власності відповідача на вказане приміщення вже було припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України внаслідок відчуження відповідачем, як власником, житлового будинку. Враховуючи клопотання позивачки, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 840,80 грн за вимогою немайнового характеру про зняття з реєстраційного обліку.

Outcome: partial