Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3456,85 грн. заборгованості за кредитом за додатковою угодою №1 від 04.11.2013 р. до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжною картки в рамках зарплатного проекту від 30.11.2010 р. №0072009789, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору та не повернення коштів в повному обсязі. Представник позивача Малік Т.І. в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України. З урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв'язку з неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв'язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідач про день, місце та час розгляду справи повідомлявся через офіційний веб-сайт Подільського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України). Проте, в судове засідання відповідач не з'явився. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.11.2013 р. між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжною картки в рамках зарплатного проекту від 30.11.2010 р. №0072009789, згідно з якою банк відкрив відповідачеві кредитну лінію, у межах якої надав кредит з лімітом не більше 4000,00 грн., для проведення операцій із застосуванням картки, а відповідач зобов'язався повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 2.6 угоди кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає дії основної картки, а саме на 24 місяці (до 30.10.2015 р.) (а.с. 6-8). Згідно з п. 8.1.1 додаткової угоди №1 у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом/овердрафтом та/або процентами за кредитом/овердрафтом, клієнт сплачує банку за кожний день прострочення, включаючи день сплати, пеню. Пеня нараховуюється на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати погашення відповідної заборгованості в повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов"язання, відкривши відповідачу рахунок, встановивши ліміт кредитної лінії. Тобто зобов'язання по договору позивачем виконані. Згідно з ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, відповідач свої зобов'язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст. 526, 1054 ЦК України. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку остання проплата заборгованості по процентам відповідачем була здійснена в платіжний період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014 р. в розмірі 0,01 грн. (а.с. 9). Більше за цей період не погашав заборгованості. Станом на 12.11.2015 року загальна сума заборгованості позичальника перед банком становить 3456,85 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (заборгованість за кредитом за період з 01.03.2014 р. по 12.11.2015 р. в розмірі 1882,13 грн., заборгованість за процентами за вказаний період в розмірі 1168,81 грн., пеня нарахована на прострочену заборгованість за кредитом за період з 31.10.2015 р. по 12.11.2015 р. в розмірі 29,50 грн., пеня нараховані на прострочену заборгованість по процентам за період з 13.11.2014 р. по 12.11.2015 р. в розмірі 376,41 грн.) (а.с. 9-11). Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 1218,00 грн. судового збору.

Outcome: approved