Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом в якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі спільного заселення [ADDRESS] у зв'язку з припиненням права власності відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру спільного заселення [ADDRESS] та зняти відповідачів по справі - попередніх власників квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, посилаючись на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є колишніми власниками вказаної квартири, їх право власності припинено та вони є власниками квартири спільного заселення [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2013 року, однак відповідачі не мешкають за вказаною адресою, до теперішнього часу не знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, чим чинять їм перешкоди у користуванні та розпорядженні цією квартирою. В судовому засіданні представники позивачів підтримали заявлені вимоги позивачів за підставами вказаними у позові. Відповідачі в призначений час в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа: представник Суворовського районного відділу Управління державної міграційної служби Херсонської області в призначений час в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що представники позивачів не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представників позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири спільного заселення [ADDRESS], а відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], є колишніми співвласниками вказаної квартири, їх право власності припинено внаслідок продажу вказаної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] На даний час за вказаною адресою проживають позивачі [PERSON] та [PERSON], а відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виїхали з вказаного житла, але до теперішнього часу зареєстровані за адресою: [ADDRESS], та у добровільному порядку за місцем свого постійного проживання вони не перереєструвались, що підтверджується довідкою ОСББ «Центр» від 18.04.2014 року за № 10. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників позивачів, матеріалами справи й відповідачами не заперечуються. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 346 ЦК України передбачає припинення права власності у разі відчуження власником свого майна. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими та в силу ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки достовірно встановлено, що право власності відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру спільного заселення [ADDRESS] припинено внаслідок продажу вказаної квартири згідно договору купівлі-продажу від 14.02.2006 року, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є колишніми співвласниками вказаної квартири, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за вказаною адресою, а їх реєстрація за цією адресою порушує права позивачів, як співвласників житла, при цьому вимоги позивачів є похідними щодо припинення права власності на житлове приміщення у колишніх власників житла. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з кожного відповідача підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] по 81 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved