Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS], серії ЯЕ №771117 від 21.12.2009 року, кадастровий № 3210700000:13:025:0013, на ім'я третьої особи [PERSON], з відміткою нотаріуса про її продаж 06 липня 2010 року відповідачеві, а також внесення відомостей до державного земельного кадастру та реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо зазначеної земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив те, що державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, у відповідності до якого, Васильківський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України є користувачем 1,3 га землі по [ADDRESS]. Але, незважаючи на зазначену обставину, [PERSON] на підставі рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148-25-V від 28.12.2007 року, був виданий державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку, який був скасований постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року по адміністративній справі № 2а-470211, а тому, державний акт на ім'я [PERSON] та після її продажу - [PERSON], підлягає визнанню недійсними та скасуванню, з похідними від цього вимогами. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо задоволення позову. Представники третіх осіб - Васильківської міської ради, та Управління Держземагенства у Васильківському районі, до суду не з'явилися, хоча про час та місце слухання справи судом були повідомлені належним чином. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву з проханням судове засідання провести без участі представника. Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України вбачається поняття доказів в цивільному процесі та їх допустимість. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, Васильківському СТК Товариства сприяння оборони України на підставі рішення Васильківської міської ради від 16.07.1998 року за № 93 надано у постійне користування 1,3 га землі в межах згідно з планом користування по [ADDRESS]. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №771117 від 21 грудня 2009 року, третя особа - [PERSON], був (до її продажу 06.07.2010 року) власником земельної ділянки площею 0,1000 га, наданої для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS], кадастровий № 3210700000:13:025:0013, на підставі рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148-25-V від 28.12.2007. У відповідності до договору купівлі-продажу від 06 липня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим № 1-1876, земельна ділянка, кадастровий № 3210700000:13:025:0013, третьою особою - [PERSON], була продана відповідачеві - [PERSON], про що свідчить відмітка на державному акті про перехід права власності на від третьої особи до відповідача та не заперечується ані відповідачем ані позивачем. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012 року було визнано нечинним та скасовано рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148-25-У від 28.12.2007 року в частині передачі у власність спірних земельних ділянок, в тому числі і [PERSON], та встановлено, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку позивача. Положеннями ст.ст. 152 і 155 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельної ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України, громадяни набувають права власності земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, та право на них підтверджується державними актами. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі на підставі придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. За змістом вказаних норм правовою підставою набуття громадянином права власності на земельну ділянку є укладення ним цивільно-правової угоди, а державний акт, що видається на підставі такої угоди, лише посвідчує право особи на земельну ділянку. Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) правочину, як правової підстави придбання громадянином земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цього правочину, в даному випадку є необґрунтованим. Такі висновки відповідають приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст. 204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, такі висновки узгоджуються із положеннями ч. 3 ст.152 ЗК України, згідно якої захист порушених прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом подання позову про визнання угоди недійсною. З огляду на те, що [PERSON] набула права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2010 року, який не визнаний судом недійсним і не є нікчемним, тому суд вважає, що і відсутні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON], з відміткою про перехід права власності до нового власника [PERSON] та скасування його державної реєстрації, з підстав зазначених позивачем. Крім того, згідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач ), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Доказів незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння земельною ділянкою [PERSON] матеріали справи не містять. Також у відповідності до положень ч. 1 ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. З огляду положень ст.ст. 193 та 194 ЗК України вбачається, що державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містіть сукупність відомостей і документів, в тому числі про місце розташування та правовий режим цих ділянок. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, в тому числі громадян, з метою регулювання земельних відносин, обґрунтування проектів землеустрою, контролю за використанням земель. У відповідності до положень п.п. 2.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (наказ Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15 квітня 1993 року), межі наданих земельних ділянок переносяться у натуру (на місцевість) і закріплюються межовими знаками, а межі ділянок, що знаходяться у власності та користуванні і проходять по визначених в натурі контурах, звіряються з наявними планами ділянок. При відсутності плану проводиться зйомка зовнішніх меж земельної ділянки, встановлюються суміжні власники землі і користувачі, за участю останніх складається протокол, в якому докладно описується розташування меж на місцевості. Положення п. 1.4 зазначеної інструкції встановлюють порядок передачі та зберігання довгострокових межових знаків та документації, що при цьому складається. Як вбачається з державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, Васильківському СТК Товариства сприяння оборони України на підставі рішення Васильківської міської ради від 16.07.1998 року за № 93 надано у постійне користування 1,3 га землі в межах згідно з планом користування по [ADDRESS]. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №771117 від 21 грудня 2009 року, виданий на ім'я третьої особи [PERSON] втратив свою чинність 06 липня 2010 року, тобто з моменту державної реєстрації права власності на іншу особу - відповідача [PERSON], вимог щодо скасування Державного акту якого позивачем заявлено не було. При цьому суд зазначає, що представник позивача заміну неналежного відповідача належним, у відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України, під час розгляду не вчинив. Відмовляючи в задоволені позову суд виходить з того, що позивачем не доведена належність йому оспорюваних земельних ділянок, оскільки його не можна визнати постійним землекористувачем, який отримав земельну ділянку у постійне користування у повній відповідності із земельним законодавством України. Зокрема, точне місце розташування цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), лінії проходження її меж та координати поворотних точок не були зафіксовані у державній системі координат, а були зафіксовані в неофіційній (умовній) системі координат і не переведені в офіційно визнану систему координат, тому при передачі земельних ділянок громадянам не було виявлено перекриття із земельною ділянкою постійного користувача - позивача у справі. При цьому суд зазначає, що на проведенні відповідного експертного дослідження щодо перетинання спірних земельних ділянок з земельною ділянкою позивача, його представник не наполягав. Крім того, як вбачається з державного акту на право постійного користування, Васильківському СТК Товариства сприяння оборони України було надано у користування земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS], в той час, як відповідачу була надана земельна ділянка по [ADDRESS]. Саме з цих підстав, суд критично ставиться до наданих представником позивача ситуаційних схем взаємного розташування земельних ділянок по вулицям Мисливська та Декабристів, провулок Мисливський. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені докази по справі, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження належності позивачу земельної ділянки яка була надана у власність відповідача, а також доказів того, що вказані земельні ділянки перетинаються, а тому позов не підлягає до задоволення. Крім того, позивач, вимагаючи визнання недійсним державного акту на землю, вимог щодо визнання недійсним відповідного правочину, на підставі якого 06 липня 2010 року відбулося відчуження спірного майна, не пред'являв, тобто, на думку суду, він не скористався у повному обсязі усіма способами захисту своїх порушених прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України. Вимоги позову щодо визнання недійсними відомостей, що внесені до державного земельного кадастру та реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірних земельних ділянок судом фактично залишені без розгляду, оскільки є похідними від первісних позовних вимог, в задоволені яких відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed