Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 5015,82 грн, а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 10.06.2013 року, згідно умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн. Позичальник [INFO] померла. Позивачем 06.03.2014 року була направлена претензія кредитора до Шостої Харківської державної нотаріальної контори. 25.04.2014 року позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до десятої харківської державної нотаріальної контори за місцем заведення спадкової справи. 05.05.2014 року позивачем було отримано відповідь з нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлої [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] (яка діє від імені неповнолітньої доньки [PERSON] ). 21.09.2017 року до спадкоємця [PERSON] (яка діє від імені неповнолітньої доньки [PERSON] ) було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій відповідачем не було вчинено. У зв`язку із чим АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з даною позовною заявою до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року витребувано з Десятої Харківської державної нотаріальної контори інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; відомості про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також які вже прийняли спадщину; відомості про наявне спадкове майно, його вартість, тощо. Вказаною ухвалою також витребувано з Центру надання адміністративних послуг Шевченківського району м.Харкова довідку про склад сім`ї та зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації [PERSON] ; з Центру надання адміністративних послуг Шевченківського району м.Харкова - інформацію про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; з Головного управління Держгеокадастру в Харківській області - інформацію про зареєстровані права власності на земельні ділянки за [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 25.06.2019 року витребувано з Департаменту реєстрації Харківської міської ради довідку про склад сім`ї та зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації [PERSON] , а також інформацію про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 09.01.2020 року витребувано з КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради інформацію про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна за [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 20.02.2020 року визнано обов`язковою явку представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання. Суд, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши кожний окремо та у їх сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, згідно якого вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03.09.2013 року. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на дату смерті заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором від 10.06.2013 року становить 5015,82 гривень, яка складається з наступного: 4965,36 гривень - заборгованість за кредитом; 50,46 гривень - заборгованість за відсотками. Також встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 06.03.2014 року була направлена претензія кредитора до Шостої Харківської державної нотаріальної контори. 25.04.2014 року позивачем отримано відповідь, в якій зазначалось, що претензію кредитора переслано до Десятої Харківської державної нотаріальної контори за місцем заведення спадкової справи. 05.05.2014 року позивачем отримано відповідь з нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями померлої [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є [PERSON] (яка діє від імені неповнолітньої доньки [PERSON] ). 21.09.2017 року до спадкоємця [PERSON] (яка діє від імені неповнолітньої доньки [PERSON] ) було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було вчинено відповідачем. Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 цього Кодексу). За правилом ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. До спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Разом із цим, з листа Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори №1268/01-16 від 17.05.2019 року вбачається, що 21.02.2014 року заяву про відмову від спадщини на користь неповнолітньої дочки померлої [PERSON] подала мати спадкодавця [PERSON] . 18.04.2014 року до нотаріальної контори надійшла Вимога (претензія) кредитора - ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідності до ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. У відповідності до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Частиною 3 ст.1273 ЦК країни встановлено, що неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Також зі змісту Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0005925-2019 від 06.08.2019 року вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , а тому станом на дату подання позовної заяви 02.04.2018 року вона є повнолітньою особою, а тому має здатність самостійно здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність). Суд сприяв реалізації позивачем його прав щодо надання особистих пояснень в судових засіданнях, подання доказів, заявлення відповідних клопотань тощо, шляхом визнання явки представника позивача у судове засідання обов`язковою, однак представник позивача в судові засідання не з`явився, жодних письмових клопотань на адресу суду не надсилав. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову до [PERSON] за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вказані обставини, приймаючи до уваги що позов пред"явлено до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову банку до [PERSON] .. На підставі ст. ст. 525, 526, 1216, 1218, 1220, 1268, 1273, 1274, 1282 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed