Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У лютому 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що 19 листопада 2011 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшли квартира [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], а також меблі, побутова техніка та предмети інтер'єру, що знаходилися у вищевказаних квартирах. З метою оформлення своїх спадкових прав на квартиру, яку заповіла їй [PERSON], позивачка звернулась до органів нотаріату, разом з тим у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці було відмовлено, у зв'язку з тим, що відповідач має право на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як обов'язкову після смерті своєї матері. Посилаючись на те, що внаслідок вищевикладених обставин вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на належне їй майно, просила суд зменшити обов'язкову частку відповідача в спадковому майні після померлої [PERSON] виключивши з неї квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказану квартиру. В ході розгляду справи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Головне управління юстиції у м. Києві. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивачки направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду письмову заяву про визнання позову. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 19 листопада 2011 року мати відповідача [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачці [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS]. Зі змісту заповіту вбачається, що даний документ посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3507. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві від 24 листопада 2011. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS], а також меблі, побутова техніка та предмети інтер'єру, що знаходилися у вищевказаних квартирах. Як вбачається із наданої на запит суду копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], до шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся відповідач та позивачка із відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка вказує на те, що орган нотаріату відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з тим, що відповідач має право на отримання 1/2 частини квартири [ADDRESS], як обов'язкової частки після смерті своєї матері. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкодавцями одну або декілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2013 року, залишено без задоволення позов [PERSON] до [PERSON], приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, чинність заповіту складеного [PERSON] на ім'я позивачки була встановлена вищевказаним судовим актом, який набрав законної сили. Відповідно до роз"яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 19 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. В матеріалах справи міститься письмова заява відповідача, у якій останній визнав, що він забезпечений житлом у м. Києві, в якому він постійно зареєстрований та проживає, крім того, йому належить будинок в селещі Седнів, Чернігівського району Чернігівської області. Вказаний факт, також підтверджується наявними в матеріалах спадкової справи доказами. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України, права власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що заповіт складений на ім'я позивачки на момент відкриття спадщини був чинний, з урахуванням майнового стану відповідача, суд дійшов висновку, що пред'явлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved