Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить негайно відібрати неповнолітню [PERSON] , [INFO] у особи, яка її незаконно утримує - [PERSON] та передати її матері [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] (відомості про батька записані зі слів матері). В січні 2020 року відповідач у відсутність матері та без її згоди забрав [PERSON] . Відповідач доньку матері не повернув, за допомогою працівників поліції їй вдалося встановити, що дитина знаходиться разом з [PERSON] , який не є її батьком, за місцем його проживання по [ADDRESS] . Позивачка забезпечена житлом, має добрі житлові умови, завжди належним чином піклується про розвиток, стан здоров"я та навчання доньки. Ухвалою суду від 02.02.2021 року позивача звільнено від сплати судового збору. Ухвалою суду від 02.02.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.03.2021 року залучено в якості третьої особи Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Каланчацької селищної ради Херсонської області та зобов"язано останніх надати висновок. Ухвалою суду від 17.03.2021 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до судового розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, вказаних в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є біологічним батьком неповнолітньої [PERSON] , однак в свідоцтві про народження останньої таких даних не зазначено. Рішення суду про визнання батьківства також немає, оскільки в нього немає коштів на проведення експертизи по встановленню батьківства. Крім того, по суті пояснив, що він не викрадав дитину та не проти того, аби донька жила у матері, однак вважає, що на даний час у позивача відсутні нормальні житлові умови для дівчинки. Представник третьої особи [PERSON] пояснив, що згідно висновку наданого суду, орган опіки і піклування не рекомендує забирати дитину від [PERSON] , оскільки є наявні акти обстеження умов проживання сторін по справі, згідно яких у позивача не прийнятні умови для проживання дитини, на відміну від відповідача. В ході останнього виходу комісії на обстеження умов проживання [PERSON] , остання не пустила їх в домівку для огляду, на питання працівників служби не відповідала, оглянувши прибудинкову територію, встановлено, що подвір"я позивача захаращене, не прибране. Газові крани опломбовані. Лічильник електропостачання також опломбований. Також пояснив, що про той факт, що [PERSON] не зазначений в свідоцтві про народження [PERSON] як батько і останнім не доведено, що він є біологічним батьком дитини в судовому порядку, йому стало відомо лише під час судового розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до\~статті 151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, а також вирішення батьками питань щодо виховання дитини регламентовано статтями\~155\~та\~157 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що матір"ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , про що 22 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Каланчацького районного управління юстиції у м. Херсоні Херсонської області зроблено актовий запис № 78 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Відомості про батька [PERSON] , 2009 року народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Судом встановлено, що в січні 2020 року [PERSON] у відсутність матері та без її згоди забрав [PERSON] . Відповідач доньку матері не повернув, за допомогою працівників поліції їй вдалося встановити, що дитина знаходиться за місцем проживання відповідача, а саме: по [ADDRESS] . Позивач наголошує, що забезпечена житлом, має добрі житлові умови, завжди належним чином піклується про розвиток, стан здоров"я та навчання доньки. Згідно листа начальника Каланчацького відділення поліції Новокаховського ВП ГУНП Пісоцького В.М. вих. № 6701/01/39.4 від 20.01.2020 року, за результатами проведеної перевірки, працівниками поліції встановлено, що малолітня [PERSON] перебуває у [PERSON] без будь-якого примусу. Спеціалістами ССД РДА було здійснено обстеження умов проживання дитини. На момент перевірки було встановлено, що стан утримання житла задовільний. Виконавчим комітетом Каланчацької селищної ради Херсонської області, на адресу суду було надіслано висновок від 15 березня 2021 року про недоцільність відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] у [PERSON] та повернення її матері [PERSON] . Згідно вказаного висновку, комісія опікунської ради встановила, що перевірити умови проживання позивача (а саме будинку) не вдалося, оскільки остання до будинку їх не пустила. За актами обстеження, що здійснили працівники соціальної служби у [PERSON] , є всі належні умови для проживання дитини, є бажання виховувати доньку. На підставі викладеного, комісія органу опіки і піклування Каланчацької селищної ради вважає, що недоцільно відбирати [PERSON] від батька, [PERSON] . Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Так судом встановлено, що відповідач, без згоди матері, з якою проживала дитина [PERSON] , залишив дитину проживати у себе, чим самочинно змінив місце її проживання, добровільно дитину матері відповідач не повертає. А тому суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України і такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам статей 15,16 ЦК України. Доказів того, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу її життю та здоров`ю або негативно впливатиме на її розвиток відповідач не надав. Не надав таких даних і представник третьої особи Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Також суд,

Outcome: approved