Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що 05.01.1993 року між позивачкою та відповідачем по справі був укладений шлюб, про що Ярославським міським РАЦС видане свідоцтво серії 11-ГР №352571. Від цього шлюбу у сторін народилося п'ятеро дітей: [PERSON] - [INFO], [PERSON] -[INFO], [PERSON] - 01.05.1998 р.н,. [PERSON] -[INFO] та [PERSON] - [INFO] 16 вересня 2015 року, згідно рішення Виноградівського районного суду, шлюб між сторонами було розірвано. Між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], на момент пред'явлення даного позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Таким чином, з положення ст.181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В зв'язку з тим, що на протязі останніх років відповідач не підтримував із позивачкою та своїми дітьми ніяких відносин, на момент подання цього позову позивачка не має достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач. В той час, позивачка змушена сама утримувати та виховувати трьох неповнолітніх дітей, одночасно працювати за для матеріального забезпечення себе та дітей, при тому, що позивачка отримує заробітну плату лише в розмірі близько 1 500 грн. При таких умовах, враховуючи вище просить суд стягувати із відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі з розрахунку 1000 (тисяча) грн. на кожну дитину та до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена в судове засідання не з»явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримує повністю та просить суд такий задоволити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позовну заяву обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення із-за таких підстав. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на піставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу, - «Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Ч.9 ст.7 передбачено, що - «Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства». Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту ст.3 ЦПК України- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що 05.01.1993 року між позивачкою та відповідачем по справі був укладений шлюб, про що Ярославським міським РАЦС видане свідоцтво серії 11-ГР №352571. Від цього шлюбу у сторін народилося п'ятеро дітей: [PERSON] - [INFO], [PERSON] -[INFO], [PERSON] - 01.05.1998 р.н,. [PERSON] -[INFO] та [PERSON] - [INFO] 16 вересня 2015 року, згідно рішення Виноградівського районного суду, шлюб між сторонами було розірвано. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків. Всупереч вимогам ст.180 СК України відповідач [PERSON] ухиляється від свого обов'язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей. Між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], на момент пред'явлення дьою позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Таким чином, з положення ст.181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В зв'язку з тим, що на протязі останніх років відповідач не підтримував із позивачкою та своїми дітьми ніяких відносин, на момент подання цього позову позивачка не має достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Також ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В той час, позивачка [PERSON] змушена сама утримувати та виховувати трьох неповнолітніх дітей, одночасно працювати для матеріального забезпечення себе та дітей, при тому, що позивачка отримує заробітну плату лише в розмірі близько 1 500 грн. При таких умовах, враховуючи вище викладене та

Outcome: approved