Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою та просить поновити її на посаді сестри медичної поліклінічно-діагностичного відділення в КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради з 02.12.2019 та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.12.2019 по день поновлення її на роботі і моральну шкоду в розмірі 100000 грн., мотивуючи тим, що наказом №175 від 25.11.2019 її з 02.12.2019 було звільнено з посади медичної сестри поліклічно -діагностичного відділення КНП у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, тобто звільнення відбулося «наперед». Підставою для звільнення за ініціативою роботодавця слугувало скорочення штату та чисельності працівників підприємства та нібито економії фонду заробітної плати. Разом з тим, після звільнення позивача з роботи на її місце було прийнято дві медичні сестри, оскільки вона працювала на 2 лікаря. Таким чином, мету скорочення працівників не досягнуто, а дійсною метою є надання більш сприятливих умов для працівників молодшого віку, що в свою чергу є проявом дискримінації за віком на ринку праці. Її звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства - їй не надали переважне право на залишення на роботі, хоча мали врахувати, що переважне право надається працівникам з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім`ї яких не має інших працівників з самостійним заробітком, а також працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві. Більш того, вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи ЧАЕС, а відтак відповідно до п.7 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при скороченні чисельності штату працівників, а також на працевлаштування. Відповідачем же не дотримано порядку вивільнення працівників та допущено порушення норм трудового законодавства, а саме: не запропоновано їй жодної вакантної посади та не враховано переважного права на залишення на роботі, що і призвело до її незаконного звільнення із займаної посади. Час незаконного звільнення збігся з трагічними сімейними обставинами, які поглибили її душевні страждання. Так, [INFO] раптово помер її чоловік - [PERSON] , під час чергування в хірургічному відділенні КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради. Проте, не дивлячись на такі обставини та багаторічну її працю (понад 40 років) в галузі охорони здоров`я, керівництвом прийнято рішення щодо її незаконного звільнення. Вимушені зміни в житті виникли не з її волі та призвели до нервових розладів, погіршення стану здоров`я, втрати нормальних життєвих зв`язків, порушення звичайного способу її життя, нормальної життєдіяльності, відновлення яких потребує від неї неймовірних зусиль. Відповідно їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 100000 грн.. Відповідачем подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість, так як звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівників, оскільки в установі дійсно відбулися зміни в організації виробництва та скорочення штату, що призвели до вивільнення працівників, в тому числі і позивача. При цьому, відмітив, що позивач працює в новоствореній установі - КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради з 27.11.2018. Звільнення «наперед» не було, так як позивач фактично звільнена 02.12.2019. Жоден працівник до поліклінічно-діагностичного відділення з моменту скорочення не приймався. Медичні сестри є взаємозамінними і переміщаються за розсудом керівника. По визначенню переважного права було створено комісію, яка розглядала переважне право працівників з відповідною категорією з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці. Водночас, відмічає, що позивач протягом 2019 року 4 рази була на лікарняному. Інвалідність, пов`язана з наслідками аварії на ЧАЕС, є перевагою вторинного рівня. Всього в установі працює 25% таких інвалідів, від усіх працюючих молодших 60 років. Прямої заборони на їх звільнення законодавство не має. Позивачу неодноразово пропонувалася робота відповідно до освіти та кваліфікації на даному підприємстві, від якої остання відмовилася. Її було попереджено про звільнення за два місяці, отримано згоду профспілкового комітету. На момент прийняття рішення про звільнення позивач була заміжня і вказаного в позові переважного права не мала. Відмічають, що позивач має дорослого працездатного сина і обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено, як в Конституції України, так і в Сімейному кодексі України. Моральна шкода взагалі необгрунтована. В амбулаторній картці психіатр прямо вказує, що пацієнт зв`язує свій стан зі смертю чоловіка. Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій останній просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення 3-х місячного строку подачі подання профспілковій організації, що передбачено ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; формалізм проведених заходів по визначенню переважного права залишення на роботі, позбавлення звільнених працівників на оскарження таких рішень, висловлення вказаної думки. Виникає взагалі сумнів у проведенні такого заходу о 18 год. 00 хв.. Адміністрацією не дотримано вимоги ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі, адже в неї було декілька переваг: як особа, в сім`ї якої не має інших працівників з самостійним заробітком, а також як працівник з найбільш безперервним стажем роботи на даному підприємстві. Крім того, вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи ЧАЕС. Її вимушені зміни в житті роботодавцем до уваги не взято та прийнято рішення про її скорочення. Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та необгрунтованістю. При цьому вказала, що подання подано голові профспілки в строк - 02.09.2019; позивач була присутня на засіданні профкому. Законодавство не передбачає обов`язковість присутності працівника на засіданні комісії. Позивач безпідставно недовіряє та сумнівається у часі проведення засідання, так як стаціонар працює цілодобово, а у всіх членів - ненормований робочий день. Переваги, на які вказує позивач не відповідають дійсності, так як на період прийняття рішення позивач мала не один заробіток, а окрім заробітку з чоловіком мали ще й «чорнобильські пенсії» та адекватно сама відмовилася від запропонованої роботи. КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради новостворене підприємство - йому 1 рік, а тому працівник не мав тривалого безперервного стажу на ньому. Щодо вакантних посад, то посада медичної сестри ВАІТ (відділення анестезіології та інтенсивної терапії) одна з тяжких, яка потребує багато фізичних та психологічних сил, де медичні сестри виконують складні та фізично важкі маніпуляції та процедури. Тому було запропоновано посаду сестри медичної хірургічного відділення, яка відповідала кваліфікації, освіті та не суперечила висновку МСЕК. Протягом всього строку попередження працівники повинні виконувати свої трудові обов`язки, дотримуватися правил трудового розпорядку. Працівники, які порушують трудову дисципліну, навіть при рівній кваліфікації та продуктивності праці, втрачають переваги на залишення на роботі. Протягом двомісячного строку у позивача мав факт порушення трудової дисципліни - прогул. Звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача, а в попередніх судових засіданнях і сама позивач підтримали вимоги позовної заяви, з наведених у ній підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з підстав, наведених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків та перевіривши і дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Тобто, під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти, зокрема, ліквідацію, реорганізацію, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга ст. 40 Кодексу законів про працю України). Згідно вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, крім іншого, пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації - ст. 43-1 КЗпП України) ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. В абзацах 1, 3 п. 19 постанови "Про практику розгляду судам трудових спорів» від 06.11.1992 №9 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника,які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , тобто позивач, згідно наказу Овруцької центральної районної лікарні №3 від 18.09.1979 з 24.09.1979 була зарахована тимчасово на посаду медсестри хірургічного відділення. 01.09.1981 була переведена тимчасово на посаду медсестри поліклініки. 26.11.2018 була звільнена із займаної посади по переводу до КНП «Овруцька міська лікарня» і наказом №1-ос від 27.11.2018 прийнята до КНП «Овруцька міська лікарня» на посаду сестри медичної неврологічного кабінету поліклінічно-діагностичного відділення по переводу з Овруцької ЦРЛ. 01.06.2019 була переведена на посаду сестри медичної поліклінічно-діагностичного відділення на 0, 75 ставки. Згідно наказу від 25.11.2019 №175 звільнена з займаної посади у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України 02.12.2019 (а.с. 10, 13-14). В зв`язку з реформуванням галузі охорони здоров`я, причинами економічного характеру, змінами в організації виробництва, а саме: зменшення об`єму виробництва - надання медичних послуг, та необхідністю скорочення витрат на утримання персоналу підприємства 10.09.2019 директором КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради було видано наказ № 143 «Про зміну штатного розкладу та скорочення штату працівників». Вказаним наказом штатний розклад, затверджений 21.05.2019, визнано таким, що втратив чинність з 02.12.2019, а штатний розклад в новій редакції затверджено та введено в дію з 02.12.2019. Підставою даного наказу став лист Житомирської обласної державної адміністрації від 12.07.2019 №4369/2-19/47, одним із пунктів пропозицій якого, на виконання листа Міністерства фінансів України №07050-02-3/16876, було саме упорядкування структури штатної чисельності працівників у межах затверджених асигнувань на оплату праці (а.с. 25-26). Пояснення представника відповідача в частині недостатності фінансування в 2019 році з державного бюджету на виплату заробітної плати працівникам підприємства та постійний контроль з боку управління охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації щодо стану незабезпеченості фондом оплати праці на 2019 рік підтверджується копіями листів управління охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації, листів з додатками адміністрації КНП «Овруцька міська лікарня» (а.с. 49-55), в частині зменшення надання медичних послуг - копіями відомостей обліку відвідувань в поліклініці (амбулаторії), диспансері, консультації, вдома за 2018-2019 роки (а.с. 57-58), показниками здоров`я населення та використання ресурсів охорони здоров`я за 2017-2019 роки (а.с. 152-155). Копії штатних розписів, які вводилися в дію 03.12.2019 та 01.06.2019 (а.с. 28-33, 105-111) підтверджують скорочення штатів на 39,5 одиниць. Всього скороченню підлягало скороченню 46,25 посад та 5,5 зубопротезної лабораторії (а.с. 27). Довідка КНП «Овруцька міська лікарня» від 10.01.2020 №44 (а.с.56), в свою чергу, підтверджує, що з моменту повідомлення працівників про скорочення, а саме з 01.10.2019 по даний час, не було прийнято працівників на посади сестер медичних поліклінічно-діагностичного відділення КНП «Овруцька міська лікарня». Наказом директора КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради від 16.08.2019 № 145 «Про створення комісії на визначення переважного права» (а.с. 34) було створено комісію по розгляду кандидатур, що мають переважне право на залишення на роботі. Зазначеною комісією 25.09.2019 було проведено засідання, на якому розглядалося питання щодо визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі. Позивач не була визначена, як особа, яка має переважне право залишитись на роботі (а.с. 36-38). Причому, слід відмітити, що сама ж позивач в судовому засіданні пояснювала, що при попередженні про звільнення вона погоджувалася на скорочення, відмовившись від запропонованої посади сестри медичної стаціонару хірургічного відділення (а.с.39-40). Її думка змінилася після смерті чоловіка, який помер [INFO] . Вона просила попрацювати хоча б три місяці, так як їй тяжко було пережити втрату близької людини наодинці. Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Посилання представника позивача на порушення вказаної правової норми при звільненні працівників відповідачем суд не може покласти в основу рішення по справі, так як воно спростовується копіями подання від 02.09.2019 №2235 (а.с.75) та листом голови ПК КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради про вжиті заходи (а.с.77). Під час судового розгляду справи було визнано згоду профспілкового органу на звільнення [PERSON] такою, що не має юридичного значення, а тому у відповідності до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 було отримано юридично правомірну згоду профспілкового органу КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради на звільнення [PERSON] , що підтверджується копією протоколу №4 від 24.06.2020. Під час засідання профкому позивачу було в черговий раз запропоновані вакантні посади: сестри медичної неврологічного відділення, сестри медичної кардіологічного відділення та сестри медичної інфекційного відділення, від яких вона знову відмовилася, посилаючись на те, що хоче працювати тільки в поліклінічно -діагностичному відділенні (а.с.145-148). При оцінці переважного права на залишення на роботі суд враховує наступне. В ст. 42 КЗпП України законодавець закріпив, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Перелік категорій працівників, яким надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, визначений у частині другій статті 42КЗпП України, який не є вичерпним. Тобто, допускається встановлення законодавством таких переваг й іншим категоріям працівників. Відповідно, зокрема така перевага може надаватися і громадянам, які віднесені до 1-ї категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.7 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). В судовому засіданні представник відповідача пояснювала, що на комісії вирішувалося питання переважного права щодо осіб з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці. Вказане підтверджується і копіями протоколів (а.с. 36-38, 43, 145-146). При визначенні категорій працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, належить враховувати, що черговість їх перелічення, яка надається в ч.2 ст.42 КЗпП України юридичного значення не має. Водночас, якщо працівник користується переважним правом на залишення на роботі на підставі трьох пунктів ч.2 ст. 42 КЗпП України, то він може бути визнаний таким, що має переважне право на залишенні на роботі перед працівником, що користується таким же правом за одним чи двома пунктами, хоча тут також можливі винятки. Щодо переваг, на які посилається сторона позивача, як на підставу своїх вимог, а саме: особа, в сім`ї якої не має інших працівників з самостійним заробітком; працівник з найбільш безперервним стажем роботи на даному підприємстві; потерпіла внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід 3 групи ЧАЕС, суд відмічає, що п.2 ч.2 ст.42 КЗпП України визнається переважне право на залишення на роботі за особами, у сім`ї яких не має інших працівників із самостійним заробітком. Оскільки, мова йде про сім`ї, то перевага не повинна визнаватися за особами , які проживають одиноко, без сім`ї. Пункт 3 ч.2 ст.42 КЗпП України надає переважне право на залишення на роботі працівникам з тривалим безперервним стажем на даному підприємстві. КНП «Овруцька міська лікарня» Овруцької міської ради є новоствореним підприємством і позивач працювала там лише з 27.11.2018. Відповідно суд не може покласти в основу рішення наведені позивачем вказані переваги, як не може покласти і наявність у неї статусу потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 3 групи, так як вказаний статус мали і інші працівники її категорії, зокрема: [PERSON] ( крім того, двоє дітей), [PERSON] (двоє дітей), [PERSON] (а.с. 36-38, 76). Суд не кладе в основу рішення і копію заяви позивача на ім`я директора про відсутність її на роботі 25.11.та 26.11.2019 без поважних причин (їздила по справах сім`ї в м. Житомир), в якій остання просила не враховувати її прогул та не звільняти за дисциплінарний проступок (а.с. 94), зважаючи на збіг тяжких сімейних обставин у житті позивача (смерть чоловіка [INFO] ), як наслідок тяжкий психологічний стан, загострення хвороб, що підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , свідчать і медичні документи (а.с. 17). Таким чином, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та норми права, що їх регулюють, а також зібрані на засадах диспозитивності та змагальності сторін докази, суд вважає, що стороною позивача не надано доказів про те, що вона мала переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, які створеною адміністрацією КНП «Овруцька міська лікарня» комісією визначені як такі, що мають переважне право на залишення на роботі, що є її обов`язком, про що зазначив і Верховний Суд у своїй постанові від 15.08.2019 по справі № 127/17355/16-ц, та приходить до висновку про відсутність правових підстав для поновлення на роботі. Оскільки, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від первісної вимоги, то вони відповідно теж не можуть бути задоволені. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed