Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач через представника звернувся з позовом до відповідача ДП «СЛП «Київоблагроліс» про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2013 року позивач працював в ДП «СЛП «Київоблагроліс» на посаді лісничого Поліського агролісництва та згідно наказу Гендиректора ДП «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» № 41 від 08.06.2017 року був звільнений по п.3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Позивач вважав, що його звільнення не відповідає чинному трудовому законодавству України та грубо порушує його право на працю. Зазначає, що позивачем не було допущено навмисного чи неналежного невиконання покладених на нього трудових обов'язків, він не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Згідно з п.1.3 посадової інструкції лісничого, затвердженої наказом Гендиректора ДП № 48к від 22.05.2014 р., призначенні та звільнення лісничого здійснюється відповідно до встановленого чинним трудовим законодавством порядку наказом Гендиректора підприємства за поданням головного лісничого. Такого подання головним лісничим подано не було, навпаки, він не має претензій до його роботи, про що свідчить характеристика наданим ним позивачу. До застосування дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни повинні бути витребуванні письмові пояснення. У позивача таких пояснень щодо порушень, які ставляться йому у вину не відбирались. У самому наказі про звільнення № 41 від 08.06.2017 року не зазначено, який саме дисциплінарний проступок став підставою для його звільнення. Ст. 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на посаді. Одночасно суд вирішує питання про виплату працівникові середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за рік. З огляду на викладене представник позивача просив: 1)Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «СЛП «Київоблагроліс» № 41 від 08.06.2017 року від 08.06.2017 року «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» в частині звільнення [PERSON] з посади лісничого Поліського агролісництва, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. 2)Поновити [PERSON] на посаді лісничого Поліського СДАП Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс». 3)Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (код ЄДРПОУ 24219849) на користь [PERSON] виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 24.07.2017 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє позовних вимог був залучений Горбик Володимир Миколайович - керівник відповідача, який підписав оскаржуваний наказ. Після проведеного попереднього судового засідання, отримання письмових заперечень та письмових доказів, наданих представниками відповідача, представник позивача збільшив позовні вимоги і просив: 1)Визнати незаконним наказ та скасувати генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 41 від 08.06.2017 року «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» в частині звільнення [PERSON] з посади лісничого Поліського агролісництва, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. 2)Визнати незаконним наказ генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» №85-к від 03.07.2017 року про звільнення [PERSON] з посади лісничого Поліського СДАП Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. 3)Зобов'язати Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» скасувати запис № 04 у трудовій книжці АЕ № 796617, яка належить [PERSON], здійснений ДП «СЛП «Київоблагроліс» про звільнення [PERSON] з посади лісничого згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. 4)Поновити [PERSON] на посаді лісничого Поліського СДАП Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс». 5)Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (код ЄДРПОУ 24219849) на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. 6)Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 31/1 від 28.04.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення» щодо оголошення догани лісничому Поліського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» [PERSON]. 7)Визнати незаконним наказ генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 42 від 08.06.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення» в частині оголошення догани лісничому Поліського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» [PERSON]. В обґрунтування збільшених позовних вимог, крім мотивів, зазначених вище, представник позивача зазначив, що про наказ № 31/1 від 28.04.2017 року та Наказ № 42 від 03.07.2017 року, згідно з якими [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності, останній дізнався тільки 03.07.2017 року, коли він з ними ознайомився. Наказ № 42 від 08.06.2017 року було винесено після наказу № 41 від 08.06.2017 року про звільнення його з посади. У позивача не відбирали письмових пояснень з приводу порушень, за які притягли до дисциплінарної відповідальності. Притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності наказом № 85к від 03.07.2017 року, позивач був звільнений на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (за прогули допущені ним в період з 8 по 12 червня 2017 року, та з 26 по 30 червня 2017 року). Проте позивач був впевнений, що він звільнений з займаної посади наказом № 41 від 08.06.2017 року на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України. Хоч і вважав себе звільненим, проте, виходив на роботу, так як йому були ввірені матеріальні цінності, які слід було передати комусь, отримати трудову книжку та розрахункові виплати. Крім того, відповідно до наказу відповідача № 37 від 26.05.2017 року [PERSON] було відсторонено від виконання службових обов'язків а період проведення службового розслідування на період з 26.05.2017 року по 09.06.2017 року включно. Крім того, 8 та 9 червня він не міг бути присутнім на роботі по стану здоров'я: через загострення гіпертонічної хвороби, з приводу чого звертався до Іванківської ЦРЛ. 10 та 11 червня є вихідними днями. 12.06.2017 року позивач також звернувся за медичною допомогою, що підтверджується відповідною довідкою. 26, 27 та 29 червня позивач, перебуваючи на роботі, виконував свої посадові обов'язки. 30.06.2017 року приблизно о 9 год. 30 хв. [PERSON] повідомила бухгалтер лісництва [PERSON] про надходження на електронну пошту листа з вимогою прибути до головного офісу в м. Київ на цей день 9 год. Не доїжджаючи до роботи, він повернув на Київ, але по дорозі йому стало зле, і він звернувся до Іванківської ЦРЛ, де його обстежили, зробили кардіограму, призначили амбулаторне лікування, що підтверджується довідкою від 12.09.2017 року та записом і амбулаторній карточці [PERSON] Щодо наказу № 31/1 від 28.04.2017 року , позивач стверджує, що до винесення наказу № 41 від 08.06.2017 року про існування цього наказу навіть не здогадувався, як і про наказ № 42 від 08.06.2017 року, який фактично винесений після його звільнення. Ознайомився з ними лише 03.07.2017 року. Пояснення у нього не відбирали. З результатами службового розслідування він не знайомий. Все це свідчить, на думку позивача, про одне: бажання відповідача за будь-яку ціну звільнити небажаного працівника. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, що зазначені у позовних заявах (первісній та зі збільшеними позовними вимогами). Позивач [PERSON], будучи за його клопотанням допитаним у якості свідка, дав покази про те, що з 2013 по 2017 рік він працював лісничим Поліського агролісництва. У 2017 році на підприємство прийшли новий генеральний директор та його заступник, він їм чимсь не сподобався, його відсторонили від роботи з 28.04.2017 року по 09.06.2017 року. Затупник ген директора [PERSON], а також головний інженер постійно йому телефонували і казали, щоб він не їздив у лісництво, не впливав на підлеглих. Не дивлячись на це на роботу він виходив, але не в контору, а на територію лісництва. З наказом про звільнення № 41 ознайомився в червні 2017 року. 29 червня 2017 року з своїм представником [PERSON] звертався до офісу підприємства в Іванкові та просив видати належним чином оформлену копію цього наказу, на що їм надали наказ без дати, підпису та печатки. Він відмовився ознайомлюватися з таким документом, тому йому порадили їхати в Київ до центрального офісу. Коли його відсторонили, то лісництво він нікому не передавав, тому ходив на роботу і контролював. Ніяких прогулів у нього не було: він був або на лікарняному, або на роботі (не в конторі, а на території лісництва, хоча в контору заїжджав), або ж були вихідні, коли він залишався вдома. 29 червня заїхав у контору, запитав у бухгалтера про новини, вона нічого йому не повідомляла. А 30 червня приблизно о 9 год. 30 хв. Зателефонувала бухгалтер і повідомила, що на електронну пошту прийшов лист про те, що йому необхідно з'явитись до ген директора 30 червня на 9 годину. Він передзвонив гендиректору, той сказав їхати в центральний офіс. По дорозі в м. Київ, в с. Феневичі, його стан здоров'я погіршився і він повернувся до смт. Іванків та звернувся у лікарню. В понеділок, 03 липня, він з'явився до ген директора. Останній цікавився, де він перебував в робочі дні. Спочатку він надав гендиректору усні пояснення, а потім йому сказали викласти все у письмовій формі, при цьому не пояснювали для чого беруться пояснення. В той же день у юриста він ознайомився з наказом про оголошення йому догани за 28.04.2017 року. На питання пояснив, що на час його відсторонення від посади, його обов'язки виконував працівник із іншого лісництва - [PERSON]. Він йому ([PERSON]) лісництва перед відсторонення не передавав, тому й нічого не приймав назад. Представники відповідача позовних вимог не визнали у повному обсязі. Подали суду письмові заперечення проти позову, які зводяться до того, що відповідно до Наказу генерального директора від 10.01.2013 № 4-к, [PERSON] було прийнято на посаду лісничого Поліського агролісництва ДП «СЛП «Київоблагроліс», надати копію даного наказу неможливо, оскільки після реорганізації та періодичних змін фактичного місцезнаходження підприємства, частина документів втрачена. Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом генерального директора від 22.05.2014 № 48-к (копія додається) та договору про повну матеріальну відповідальність від 17.05.2014 № 27-05/14-03-МВ (копія додається), [PERSON] є матеріально відповідальною особою, має виконувати покладені обов'язки, такі як організація роботи щодо виконання робіт по веденню лісового господарства, охорона та захист лісу, здійснює розробку проектів та планів робіт по лісовому господарству, тобто координує та організовує роботу працівників Поліського агролісництва, що йому ввірено. На виконання Наказу генерального директора від 29.03.2017 № 23 була проведена щорічна інвентаризація та планова ревізія на території Поліського агролісництва, за фактом виявлених порушень комісією було складено Акт від 10.04.2017, затвердженого генеральним директором ДП «СЛП «Київоблагроліс», в якому вказані виявлені правопорушення, відповідальною особою за, що є лісничий Поліського агролісництва [PERSON] В результаті чого, за грубі порушення ведення лісового господарства та неналежну організацію роботи в Поліському агролісництві, заподіяння збитків підприємству, генеральним директором була оголошена догана [PERSON], наказ від 28.04.2017 № 31/1 (копія додається). В період з 20.12.2016 по 10.04.2017 Північним офісом Держаудитслужби було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «СЛП «Київоблагроліс» за період з 01.01.2012 по 31.12.2016 та згідно акту Північного офісу Держаудитслужби України від 18.04.2017 № 10-30/403, по Поліському агролісництві встановлено нестачу лісопродукції, що складає 30 962 (тридцять тисяч дев'ятсот шістдесят дві гривні) 02 коп. Керівництвом ДП «СЛП «Київоблагроліс», було прийняте рішення за даним фактом провести службове розслідування та відсторонити від виконання обов'язків [PERSON], наказ від 26.05.2017 № 37 (копія додається). Комісією були встановлені факти підтвердження та виявлені порушення, після чого було складено Акт за результатами проведеного службового розслідування від 07.06.2017, за фактом чого [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної у вигляді винесеної догани, наказ від 08.06.2017 № 42 (копія додається). Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і профспілкового комітету на основі типових правил. Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Тобто, на думку відповідача, [PERSON] під час роботи в ДП «СЛП «Київоблагроліс» неналежно виконував службові обов'язки, які на нього покладено, а саме: не ведення документації в агролісництві, заниження показників лісопродукції з метою зниження її вартості, не збереження майна, яке йому було ввірено, що призвело до значних фінансових втрат підприємства та приведення Поліського агролісництва до збиткового та неефективного стану роботи. Окремо зазначали, що ревізіями виявлена велика кількість самовільних рубок, про які повідомлення до керівництва підприємства не надходило. Як вважає відповідач, всі вищевказані факти свідчать про некваліфікованість. непрофесіоналізм, нахабство, невміння працювати в команді та організовувати належним чином роботу, тобто невідповідність професійним якостям, котрі необхідні для ефективної праці на посаді лісничого. Стосовно звільнення [PERSON] з посади лісничого згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП (прогул) зазначили, що під час проведення службового розслідування, відповідно до листка непрацездатності серія АДА № 780998, з 29.05.2017 по 07.06.2017 [PERSON] перебував на лікарняному. Однак, 08.06.2017 [PERSON] на роботу не вийшов. Згідно другого листка непрацездатності серія АДА № 780033 з 13.06.2017 по 23.06.2017 він знову перебував на лікарняному (копія додається). ДП був направлений лист від 23.06.2017 № 252/1 до комунального закладу Іванківської районної центральної лікарні щодо роз'яснення довідки № 57, наданої [PERSON] (копія додається). Згідно з інформацією, наданою листом від № 409, згідно запису № 1013 в «Журналі реєстрації амбулаторних хворих» приймального відділення (форма № 074-0), хворий [PERSON] звернувся до приймального відділення КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» за медичною допомогою 08.06.2017 о 20.00 годині, а отже після закінчення робочого часу. З огляду на вищевикладене, вбачається прогул [PERSON] в період з 08.06.2017 по 12.06.2017 та з 26.06.2017 по 30.06.2017. Даний факт також підтверджує: службові записки бухгалтера Поліського агролісництва [PERSON] та в.о. лісничого Поліського агролісництва [PERSON], також акт про факт відсутності працівника на робочому місці від 29.06.2017, пояснювальна записка [PERSON] за його відсутність з 29.06.2017 по 30.06.2017 та службова записка в.о. головного лісничого [PERSON] (копії додаються). Отже, в своїй пояснювальній записці від 30.06.2017 [PERSON] вказав, що 29.06.2017 орієнтовно об 11 години він з лісником [PERSON] здійснювали обхід кв. 18, 22, 17, однак відповідно до довідки непрацездатності № 72 (копія додається) [PERSON] перебував на лікарняному, стаціонарі з 14.06.2017 по 29.06.2017 та став до роботи 30.06.2017. Таким чином, дані пояснення є неправдивими та бути враховані не можуть. 29.06.2017 [PERSON] було направлено листа (копія додається) про виклик до центрального офісу в ДП «СЛП «Київоблагроліс» на 9 годину 30 червня 2017 року, куди він не прибув та керівництво про причину його відсутності не повідомив. З огляду на викладене, та за погодженням Ради Трудового колективу ДП «СЛП «Київоблагроліс» (протокол від 30.06.2017 року № 90), керівником підприємства 03.07.2017 року звільнено [PERSON] наказом № 85-к на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України, виплачено компенсацію за невикористані щорічні відпустки та проведено повний розрахунок. За трудовою книжкою [PERSON] не з*явився, лісництво не передавав, з приводу чого ДП направило лист від 06.07.2017 року № 272, відповіді на який не отримано. З огляду на викладене вважають позов необґрунтованим, тому просили у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні свідок [PERSON] надав покази про те, що з жовтня 2012 року по серпень 2017 року він працював на посаді головного лісничого у відповідача, також був і є на даний час головою ради трудового колективу. Відповідно до посадової інструкції на лісничого покладено обов'язки забезпечити охорону і захист лісів, контроль і ведення лісового господарства. Протяжність території Поліського агролісництва приблизно 70 км. Лісничий має здійснювати контроль за роботою лісників, їх помічників та майстрів. Лісничий не повинен з ранку і до ночі сидіти в офісі. Зранку він має видати наряди, розставити працівників, а потім виїжджати на територію і здійснювати безпосередній контроль, бо з контори нічого не проконтролюєш. Лісничий знаходиться в безпосередньому підпорядкуванні головного лісничого та генерального директора. Коли проводяться дії щодо підлеглого, то його, як головного лісничого, мали б поставити до відома, чого зроблено не було. Що стосується квітневого акту перевірки, його з ним не ознайомили. Але, якщо був акт і ним встановлені порушення, то ген директор своїм наказом мав призначити службове розслідування з метою встановлення винуватих, однак цього зроблено не було. Він розмовляв з ген директором по всім доганам, пояснював, що притягувати працівників до дисциплінарної відповідальності є правом, а не обов'язком керівника, перед цим потрібно розібратись, встановити причини, через які було допущено порушення. Він вважає, що не працівник повинен доводити свою невинуватість, а роботодавець довести його вину. Спочатку ген директор підписав наказ № 41 про звільнення [PERSON], а після звільнення наказом № 42 оголосив йому догану, він звертав на це увагу юристів, але йому сказали, що це не його компетенція. Перед прийняттям цього наказу з ним, як головним лісничим, ніхто не радивсь. З наказом № 41 він особисто ознайомлював [PERSON], це відбулося через 4-5 днів після винесення наказу. Він зробив [PERSON] копію наказу і порадив звертатися до суду, бо вважав, що ознайомив з документом про звільнення з посади. На запитання пояснив, що через специфіку роботи лісової охорони, лісничий не може сидіти постійно в кабінеті. Те що [PERSON] виходив на роботу після ознайомлення з наказом № 41, не заборонено законом, інше питання: чи виконував він свої обов'язки в той час. З квітневим актом перевірки його ніхто не ознайомлював, хоча він його і читав. З висновками акту не погоджується, тому що підприємство належить до категорії фінансово-господарського ризику, бо не має нижніх складів для продукції, всі склади верхні, тобто на лісосіках. Лісничий не може одночасно забезпечити охорону всього майна, бо в лісі замок не повісиш, і не перевезе все в нижні склади, бо підприємство таких фізично не має. Тому мало бути проведене службове розслідування чому виникла нестача та хто в цьому винен, а не відразу дисциплінарні стягнення. Він писав з цього приводу доповідні, але їх відмовлялись брати, мав з цього приводу службову розмову з ген директором. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що [PERSON] з його представником зверталися в офіс відповідача в смт. Іванків з проханням надати копію наказу, через відсутність належно оформленої копії, їм порадили звернутися в центральний офіс. Свідок [PERSON] надав покази про те, що 29 червня 2017 року з [PERSON] робили об'їзд кварталів в обході № 5. Свідок [PERSON] надала покази про те, що 26, 27 та 29 червня 2017 року [PERSON] на роботі не бачила. Свідок [PERSON] своїми показами підтвердив, що позивач 08.06.2017 року, під вечір, звертався до приймального відділення за медичною допомогою через гіпертонічний криз, який почав розвиватись приблизно з обідньої пори. Свідок [PERSON] своїми показами підтвердила, що 12.06.2017 року приблизно о 12 годині [PERSON] звертався до ФАП с. Шкнева з приводу поганого самопочуття: головний біль, високий тиск. Звернення позивача зафіксовано у журналі реєстрації під № 51. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Наказом № 4-к від 10.01.2013 року позивач прийнятий на роботу та посаду лісничого ДП «СЛП «Київоблагроліс», що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER]. Наказом генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 31/1 від 28.04.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення» позивачу оголошення догану. Наказом генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 41 від 08.06.2017 року «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» позивача звільнено з посади лісничого Поліського агролісництва відповідно до частини 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 42 від 08.06.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення» позивачу оголошено догану. Наказом генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» №85-к від 03.07.2017 року позивача звільнено з посади лісничого Поліського СДАП Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Вислухавши сторони, в т.ч. позивача як свідка, свідків, заявлених сторонами, вивчивши надані сторонами суду письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з трудових правовідносин щодо законності застосування до працівника роботодавцем дисциплінарних стягнень. При вирішенні спору слід керуватися нормами КЗпП, які були чинні на момент виникнення спору. Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено главою 10 Кодексу законів про працю України. За ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Стаття 148 КЗпП України, зазначає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше 6 (шести) місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Судом встановлено, що наказом генерального директора ДП від 28.04.2017 № 31/1 за фактом виявлених порушень згідно з Актом від 10.04.2017 року, на підставі ст.ст. 139, 142, 147-149 КЗпП, позивачу була оголошена догана. Приймаючи рішення про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, відповідачем не було дотримано вимог ст. 149 КЗпП, оскільки, як встановлено судом і не спростовано відповідачем, перед прийняттям такого рішення у [PERSON] не було взято письмових пояснень з приводу порушень, що були виявлені у його діяльності Актом від 10.04.2017 року, а з самим наказом про оголошення догани [PERSON] ознайомили лише 03.07.2017 року. Із системного аналізу ст. 149 КЗпП України слід зробити висновок про те, що вимога до порушника трудової дисципліни надати письмові пояснення до того, як застосовувати дисциплінарне стягнення, є обов'язком власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до правого висновку ВСУ від 19.10.2016 року, зробленого у справі 6-2801цс15, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували факт порушення [PERSON] трудової дисципліни, що стало наслідком застосування до нього дисциплінарного стягнення, з огляду на це вимога про визнання незаконним та скасування наказу генерального директора ДП від 28.04.2017 № 31/1 підлягає задоволенню. Крім того, наказом генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 41 від 08.06.2017 року «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» [PERSON] звільнено з посади лісничого Поліського агролісництва відповідно до частини 3 ст. 40 КЗпП. Частина 3 ст. 40 КЗпП визначає: «Не допускається звiльнення працiвника з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу в перiод його тимчасової непрацездатностi (крiм звiльнення за пунктом 5 цiєї статтi), а також у перiод перебування працiвника у вiдпустцi. Це правило не поширюється на випадок повної лiквiдацiї пiдприємства, установи, організації». Відповідно до п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Звільняючи позивача з роботи, відповідач взагалі не визначив у наказі № 41 від 08.06.2017 року підставу його звільнення з посиланням на закон, що є грубим порушення трудового законодавства та прав позивача. До того ж відповідно до п. 1.3 Посадової інструкції лісничого, затвердженої наказом генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» від 22.05.2014 року № 48-к, призначення на посаду лісничого та звільнення з неї здійснюється відповідно до встановленого чинним трудовим законодавством порядку наказом генерального директора підприємства за поданням головного лісничого. Як встановлено судом із показів свідка [PERSON], порядку звільнення позивача, визначеного посадовою інструкцією лісничого, відповідачем також дотримано не було. Доводи представника відповідача про те, що наказ генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 41 від 08.06.2017 року «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» був виробничим і не передбачав звільнення [PERSON] з посади, що сам позивач і мав розуміти, суд не бере до уваги, оскільки трудовим законодавством не визначеного такого поняття як «виробничий наказ»; оспорюваний наказ винесений уповноваженою особою та містить чітко сформульовану, без подвійного трактування вказівку - «звільнити». Крім того, з показів свідка [PERSON] судом встановлено, що він, як головний лісничий, проводячи ознайомлення свого підлеглого - лісничого [PERSON], з даним наказом, розумів зміст наказу так, що він своїм наслідком має звільнення [PERSON] з посади і ніяк не інше. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] після ознайомлення з наказом продовжував ходити на роботу, не є підставою для розуміння пункту наказу про звільнення позивача по іншому. Адже ходити на роботу і виконувати посадові обов'язки не є тотожним. А як слідує із пояснень представника відповідача з 09 червня 2017 року [PERSON] мав прийняти лісництво від особи, яка виконувала його обов'язки на час відсторонення, але відмовився (ухилився) від цього, що дає підстави зробити висновок, що позивач після 08 червня 2017 року не виконував своїх обов'язків. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, дізнавшись про наказ про звільнення, позивач звернувся за допомогою до фахівця в галузі права з метою оскарження даного наказу та вони спільно почали збирати документи для подання позову. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 41 від 08.06.2017 року «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» в частині звільнення [PERSON] з посади лісничого Поліського агролісництва та поновлення його на посаді є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з наступними змінами, суд, для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходить з заробітної плати позивача за останні два місяці, що передували звільненню. Відповідно до абзацу 2 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. З огляду на те, що позивачем не надано розрахунку середнього заробітку, а з довідки відповідача про середню заробітну плату (дохід) № 314 від 19.07.2017 року, суд самостійно не може встановити суму заробітної плати, оскільки для розрахунку необхідно брати заробітну плату позивача за квітень і травень 2017 року, а в довідці в графі за травень визначена загальна нарахована позивачеві зарплата, хоча, як встановлено у судовому засіданні, з 29.05.2017 року по 07.06.2017 року позивач перебував на лікарняному, однак розмір допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю у довідці не визначений. Крім того, позивачеві в червні-липні 2017 року також були нараховані виплати, які з довідки ідентифікувати неможливо. Незважаючи на це, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.06.2017 року по 26 жовтня 2017 року (дату ухвалення рішення про поновлення на посаді), розрахунок якого повинен бути проведений уповноваженою особою відповідача на підставі даних бухгалтерського обліку з вирахуванням сплачених сум, а також податків та інших обов'язкових платежів. Що стосується позовних вимог про визнання незаконними наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» № 42 від 08.06.2017 «Про накладення дисциплінарного стягнення» в частині оголошення догани позивачу та наказу генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» №85-к від 03.07.2017 року про звільнення [PERSON] з посади лісничого Поліського СДАП згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Із системного аналізу ст.ст. 2, 21, 23 КЗпП вбачається, що працівники реалізують право на працю на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою шляхом укладення трудового договору, за яким працівник зобов'язується виконувати роботу, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін протягом дії трудового договору. Таким чином, правовідносини між працівником і роботодавцем тривають з моменту укладення трудового договору і до моменту його припинення. Відповідно до ст. 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Наказом генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» № 41 від 08.06.2017 року «Про усунення порушень законодавства встановлених ревізією та притягнення до відповідальності осіб, які допустили порушення» позивача було звільнено з посади лісничого Поліського агролісництва, таким чином правовідносини між позивачем, як працівником, та відповідачем, як роботодавцем, були припинені з ініціативи підприємства. Наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» «Про накладення дисциплінарного стягнення» в частині оголошення догани позивачу датований тією ж датою що й наказ про його звільнення, але значиться під наступним порядковим номером - № 42, а це вказує на те, що він був виданий пізніше наказу про звільнення, що автоматично робить його незаконним, без необхідності обговорення законності підстав та процедури застосування дисциплінарного стягнення. Наказ генерального директора ДП «СЛП «Київоблагроліс» № 85-к від 03.07.2017 року про звільнення [PERSON] з посади лісничого Поліського СДАП згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, суд вважає не лише незаконним, а й таким, що, взагалі, не відповідає здоровому глузду, адже припинити трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, який раніше був припинений цим же суб'єктом, неможливо, тобто, повторне звільнення працівника, який вже звільнений і не поновлений на роботі, законодавством не передбачене. Скасування запису № 04 в трудовій книжці [PERSON] про його звільнення з посади лісничого на підставі наказу №85-к від 03.07.2017 року є похідним та залежить від вимоги про визнання наказу № 85-к від 03.07.2017 року незаконним. Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Отже, підстав для зобов'язання відповідача скасовувати запис у трудовій книжці немає, адже у разі скасування наказу про звільнення, в трудовій книжці уповноваженим працівником роботодавця має бути зазначено автоматично про недійсність такого запису, без окремого зобов'язання в судовому рішенні. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Під час ухвалення рішення суд має визначити розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з розрахунку передбаченого ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»: за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі наведеного,

Outcome: partial