Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 02.11.2019 року між нею та відповідем було укладено шлюбу. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, фактично припинили шлюбно - сімейні стосунки та ведення спільного господарства, проживають окремо. Вважає, що шлюб між ними існує формально, примирення є неможливим. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2019 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М. (а.с. 14). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху (а.с. 16). 13.01.2020 року позивачем було направлено на адресу суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 18-26). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року було відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 27-28). Протокольною ухвалою суду від 02.03.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 36). Ухвалою суду від 14.04.2020 року було задоволено клопотання відповідача та надано сторонам по справі строк на примирення терміном один місяць, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.05.2020 року. Позивач в судове засідання, призначене судом на 15.05.2020 року не з`явилася, направивши на адресу суду засобами поштового зв`язку клопотання, в якому вона зазначила, що примирення між нею та відповідачем неможливе, вона категорично заперечує щодо примирення. Просила суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, з підстав викладених в позовній заяві, та проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 02 листопада 2019 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1574 (а.с. 6). Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Як було встановлено в судовому засіданні, сторони по справі не підтримують шлюбно - сімейні стосунки, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо. Відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України судом було вжито заходів щодо примирення подружжя, проте як зазначила позивач в своєму клопотання (додаткові заперечення) примирення між нею та відповідачем по справі досягнуто не було. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тому, суд приходить до висновку про те, що сім"я позивача та відповідача існує лише формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Судом взято до уваги те, що чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування означає добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи позицію позивача, беручи до уваги, що примирення між сторонами не відбулося, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved