Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 42383 грн. 36 коп.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що між позивачем та відповідачем 19.08.2005 року був укладений шлюб, який зареєстрований у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 497. У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року шлюбу між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На даний момент дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] . Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини, що виявилося у відсутності постійного матеріального (грошового) утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2017 року стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі однієї четвертої частини заробітку щомісячно, починаючи з 25.01.2017 року та до повноліття дитини. Проте, дитина потребує додаткових витрат, так позивачем на придбання путівки в дитячий табір ПАТ ДЗО „Зміна" було витрачено 8855 грн. 00 коп., вказані витрати були необхідними, так як дитина потребувала належного відпочинку під час канікул. Витрати на одяг та канцтовари за період 2018 р. склали 42383 грн. 36 коп. Відповідач у додаткових витратах на дитину участі не бере, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти стягнення зазначеної суми додаткових втрат на дитину, вважає, що сума аліментів, що ним сплачується є достатньою, а також зазначив, що розваги та відпочинок не є додатковими витратами в розумінні закону. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що з 19 серпня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з відповідача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання доньки, починаючи з 25.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття; на підставі зазначеного рішення суду видано виконавчий лист; згідно постанови державного виконавця від 25.07.2017 - відкрито виконавче провадження (а.с.8,5 зворот). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, передбаченого нормами Сімейного Кодексу України, вважає, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина і при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого, при цьому, суд звертає увагу, що наявність додаткових витрат підтверджена належними доказами і з відповідача підлягає стягненню 50% вказаних витрат. Аналогічні положення містяться у правовому висновку Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс 17. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах; обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2018 року придбавала ліки в медичних аптеках міста (а.с.9-14, 17-19, 24-26), проте, в судовому засіданні не було встановлено та представником позивача відповідними документами не було доведено, що дитина потребувала спеціального медичного догляду, що за станом здоров`я дитини, її віковими особливостями, донька потребує постійного додаткового медичного лікування, будь-яких доказів на підтвердження зазначеного, як то довідки медичного закладу про вартість медичних послуг; виписок з історії хвороби дитини, рецептів лікарів, надано не було. Тому, вимоги в цій частині щодо стягнення додаткових витрат задоволенню не підлягають як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Що стосується інших доказів таких як чеки-бірки (а.с.15-16, 20-23, 27, 29), наданих позивачем на підтвердження придбання одягу та нижньої білизни, білетів - розваг у кіно, кафе, скла для телефону та його ремонту, продуктів харчування, «дороги до табору», витрат, понесених у якості «батьківської плати за харчування» та «благодійних внесків» (а.с.49,50,51), суд не приймає останні до уваги, оскільки останні не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України, а є звичайними витратами на дитину. Вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості путівок до дитячих таборів за період з 26.06.2018 по 14.07.2018; 04.08.2019 по 13.08.2019 (а.с.28,52,58), підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Так, згідно квитанції №76 від 26 червня 2018 року, виданої АТ «Зміна», [PERSON] було сплачено у якості вартості за путівку 4550,00 грн. дитячому закладу оздоровлення та відпочинку «Зміна»; зазначена квитанція містить відповідну печатку підприємства, підписи уповноважених осіб, підставу оплати та суму оплати, прізвище особи, яка здійснила оплату, а отже є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, а тому, вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню як така, що підтверджена належними доказами та стягненню з відповідача 50% вказаних витрат у сумі 4550,00 грн. - 50% = 2275,00 грн. Проте, копія квитанції №15846280 від 16.04.2018 року із зазначенням платника [PERSON] та з призначенням платежу: предоплата за путівку (а.с.28) та квитанція від 17.05.2019 без зазначення ФІО платника та з призначенням платежу: поповнення карти на суму 3500,00 грн. (а.с.58) не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України, а тому, судом до уваги не приймаються. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд вважає, що позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, повністю не довела, за допомогою належних та достатніх доказів, з урахуванням положень ст.ст.77-80 ЦПК України, зазначені нею обставини стягнення зазначених витрат у якості сплати вартості за відпочинок. А отже, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial