Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому посилалася на те, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30.11.1979 року. В період перебування в зареєстрованому шлюбі сторони за спільні кошти придбали кооперативну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 23.04.1986 року [PERSON] отримав ордер №1059, виданий виконавчим комітетом Октябрської ради народних депутатів м.Полтави, на житлове приміщення на вищевказану квартиру на сім'ю з чотирьох осіб: дружину (позивача), сина та доньку. 21.02.1992 року позивач та відповідач у повному обсязі здійснили сплату пайових внесків, що підтверджується довідкою житлово-будівельного кооперативу «Мотор» №61 від 10.12.2015 року. Проте, право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], за час шлюбу не зареєстрували. 24.02.2015 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави шлюб між подружжям було розірвано. Рішенням загальних зборів ЖБК «Мотор», у зв'язку з поданою заявою від [PERSON] про вихід із членів ЖБК від 15.08.2015 року, членом ЖБК «Мотор» стала [PERSON] Посилаючись на те, що подружжя у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів сплатило пай в ЖБК, квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним майном, позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS], визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, представник надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність , позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи - Житлово-будівельного кооперативу «Мотор» до суду не з'явився, надіслав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, з позовом третя особа згодна. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.1979 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, 24.02.2015 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави шлюб між подружжям було розірвано (а.с.6). Під час перебування у шлюбі позивача та відповідача, їхній сім'ї 23.04.1986 року було видано виконавчим комітетом Октябрської ради народних депутатів м .Полтави, ордер №1059 на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] (а.с.11). Пайовий внесок в Житлово-будівельний кооператив «Мотор» за квартиру [ADDRESS] (вартість квартири складала 7800,82 крб) був повністю сплачений за рахунок коштів подружжя 21.02.1992 року (а.с.7 - довідка). Пунктом 19 Примірного статуту Житлово-будівельного кооперативу, затвердженого 30 квітня 1985 року №186, передбачено, що жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Відповідно до ст. 15 ч. 1 Закону України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІ1 «Про власність» (який діяв на момент проведення повної сплати подружжям пайового внеску) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно п.6-1 Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» від 18 вересня 1987 року, при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР (діяв на час набуття прав на спірну квартиру) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що пайовий внесок в ЖБК «Мотор» за спірну квартиру був повністю сплачений за час подружнього життя сторін цього спору та за рахунок їх спільних коштів, квартира [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Ст.ст.22, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України (діяв на час набуття прав на спірну квартиру) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядав за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23 пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 N 11 „...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом». Придбана сторонами спірна квартира є неподільною річчю, так як її неможливо поділити без втрати її цільового призначення (ст.183 ЦК України). З врахуванням викладеного вище вбачається, що при вирішенні питання про поділ майна подружжя, за сторонами повинно бути визнано право власності на 1/2 ідеальну частку квартири за кожним. Відповідно до ч.І ст.71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, за необхідне поділити майно набуте [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved