Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд надати їй дозвіл на виїзд її сина [PERSON], [INFO], на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а також на виїзд через лінію розмежування до або з зони, тимчасово непідконтрольній українській владі на території Луганської та Донецької області разом з матір'ю [PERSON] та / або з іншою уповноваженою матір'ю дитини (при нотаріально засвідченій на то заяві) особою, які будуть забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] з моменту набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом ДРАЦС Луганського міського управління юстиції у Луганській області 17 травня 2012 року. Позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Жовтневим відділом ДРАЦС Луганського міського управління юстиції у Луганській області від 24.11.2012 року. Вважає, що для оздоровлення та розвитку дитини, необхідним є періодичні виїзди до країн ближнього та дальнього зарубіжжя. Крім того, позивачці з дитиною необхідно виїжджати через лінію розмежування до місця реєстрації за адресою: [ADDRESS], де знаходяться їхні особисті речі. Оскільки батько дитини в позасудовому порядку дозвіл не надає, вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, зі змісту позовних вимог вбачається, що остання просить суд розгляди справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, позов визнає частково, а саме не заперечує щодо виїзду дитини з матір'ю на територію Луганської та Донецької області. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.» Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (на далі „Закон"), за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» (в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380), оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до „Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до Свідоцтва народження серії [NUMBER] від 17 травня 2012 року виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 632, у сторін по справі [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Жовтневого райсуду м. Луганська від 13 серпня 2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим Жовтневим відділом ДРАЦС Луганського міського управління юстиції у Луганській області від 24.11.2012 року (а.с. 8). Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини до зони відчуження до Луганської та Донецької області (на місце її реєстрації), суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в частині виїзду дитини на неконтрольовану територію (у районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (район АТО), у супроводі матері та без згоди (дозволу) та супроводу батька, в іншій частині суд вважає за необхідним відмовити.

Outcome: partial