Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Представник позивача - адвокат Рибалка Олена Сергіївна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати угоду договору купівлі-продажу № 124/98 від 27.10.1998, укладеною між [PERSON] та [PERSON] домобудівлі за адресою: [ADDRESS] , дійсною. Позовна заява обґрунтована тим, що 27 жовтня 1998 року позивач придбав у відповідача домобудівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 124/98 від 27.10.1998 року, зареєстрованого Горлівською універсальною товарною біржею «Лівіалія». Договір купівлі-продажу будинку сторони оформили у письмовій формі та зареєстрували Горлівською універсальною товарною біржею «Лівіалія» за № 124/98 від 27.10.1998 року. Зазначена домобудівля належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дзержинською держнотконторою від 18.11.1987 року за реєстром №3802. На підставі договору купівлі-продажу було проведено державну реєстрацію в Дзержинському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис у реєстрову книгу №29 за реєстровим № 2665стр.121 від 30.10.1998 року та видано відповідне реєстраційне посвідчення. Також на підставі біржового контракту № 124/98 від 27.10.1998 був виданий технічний паспорт на зазначений будинок. Позивач вважав, що його право власності на домобудівлю зареєстроване належним чином. Маючи намір продати це майно, позивач звернувся до нотаріуса за консультацією щодо порядку продажу об`єкта. Нотаріус повідомив йому, що чинні правила вчинення нотаріальних дій не відносять до правовстановлюючих документів договори купівлі-продажу, укладені на біржі. Позивач не може реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання біржового контракту в 1998 році та чинних правових нормах на теперішній час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Вказані обставини зумовили судовий захист майнових прав [PERSON] в спосіб визнання біржового контракту дійсним. Представник позивача - адвокат Рибалка О.С.. у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені вимоги підтримано. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке відповідно до частини четвертої цієї статті проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 27 жовтня 1998 року між позивачем, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , на Горлівській універсальній товарній біржі «Лівіалія» (м. Горлівка, вул. Рудакова, 35) був укладений договір купівлі-продажу домобудівлі, зареєстрований за номером 124/98. Об`єкт продажу - домобудівля [ADDRESS] . Згідно із даними технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, виконаного БІТ м. Дзержинська 21.08.1998 року, об`єкт має такі характеристики: - розмір земельної ділянки: 508 кв. м.; - склад домобудівлі: будинок, гараж, вбиральня, огорожа; - загальна площа будинку 101 кв. м., житлова - 69.3 кв. м. Під час укладання спірного договору сторони погодили усі його істотні умови, зокрема, ціну (п`ятнадцять тисяч гривень). Покупець сплатив обумовлену ціну, а продавець передав покупцеві ключі від об`єкта продажу та документи на домоволодіння. Позивач зареєструвався у придбаній домобудівні та з того часу проживає там з родиною. На підставі договору купівлі-продажу було проведено державну реєстрацію в Дзержинському бюро технічної інвентаризації, про що було зроблено запис у реєстрову книгу №29 за реєстровим № 2665стр.121 від 30.10.1998 року та видано відповідне реєстраційне посвідчення. Також на підставі біржового контракту № 124/98 від 27.10.1998 був виданий технічний паспорт на зазначений будинок. Позивач вважав, що його право власності на домобудівлю зареєстроване належним чином. Маючи намір продати це майно, позивач звернувся до нотаріуса за консультацією щодо порядку продажу об`єкта. Нотаріус повідомив йому, що чинні правила вчинення нотаріальних дій не відносять до правовстановлюючих документів договори купівлі-продажу, укладені на біржі. Згідно копії реєстраційного посвідчення, виданого 30.10.1998 «Бюро технічної інвентаризації» право приватної власності зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер № 2665стр. 121, записано в реєстрову книгу №29 (а.с. 9) Ім`я [PERSON] КП «Бюро технічної інвентаризації» внесено до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до статті 4 3акону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. № 1952-IV (вступив в дію з 01.01.2013 року) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Позивач постійно і відкрито користується домоволодінням, однак наявні перешкоди у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нотаріально не посвідчено. На підставі зазначених доказів позивач [PERSON] ґрунтує заявлені вимоги. Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 27.10.1998 року біржового контракту (договору купівлі-продажу). Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання позивачем [PERSON] правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору). Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції від 16.08.2020 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 27.10.1998 виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним домоволодінням, право власності не підлягає визнанню державним реєстратором. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству. Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 124/98 від 27.10.1998 року було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, - приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved