Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом та вказала, що 23 серпня 2005 року між нею та її покійним чоловіком [PERSON] з одного боку, та відповідачем [PERSON] та покійним чоловіком останньої [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за яким вони як набувачі зобов'язувались у встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати довічно матеріальне забезпечення та догляд відчужувачам, а останні передали набувачам у власність належну їм квартиру [ADDRESS], у якій [PERSON] на праві приватної власності належала 1/3 частина квартири, відповідачу [PERSON] - 2/3 частини. Договір довічного утримання в частині, що була укладена покійним [PERSON] на належну йому 1/3 частину квартири, оспорений не був. [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] - [INFO]. Після смерті чоловіка [PERSON] вона як єдиний спадкоємець першої черги успадкувала все майно, яке належало чоловікові, у тому числі, і 1/3 частину квартири [ADDRESS], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів. Тому просила визнати за нею право власності на зазначену частину квартири у судовому порядку. У судовому засіданні представники позивача - адвокати Швецова Н.Ю. та Діденко О.В., які діють на підставі договорів, підтримали позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] залу судового засідання покинув. Третя особа - Друга білоцерківська міська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, просила розглядати справу у відсутності її представника. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням такого. З відповідного договору судом встановлено, що 23.08.2005 р. між відчужувачами [PERSON] та [PERSON], з одного боку, та набувачами [PERSON], [PERSON], з другого боку, був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської нотаріальної контори за реєстровим № 2-2345. Згідно з п.п.1.1, 2.1, 2.2 цього договору, відчужувачи передали, а набувачі отримали у власність квартиру [ADDRESS] та зобов'язались надавати відчужувачам утримання (догляд) у виді щомісячного матеріального забезпечення, щоденного триразового калорійного харчування та забезпечення лікувальними засобами на підставі виданих лікарем рецептів. З цього ж договору судом встановлено, що квартира належить відчужувачам на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 2/3 частини, [PERSON] - 1/3 частина. З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8441105 вбачається, що набувачі зареєстрували за собою право власності на набуту квартиру 24.09.2005 р. Згідно зі свідоцтвами про смерть, [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] - [INFO]. Судом встановлено, що зазначений договір довічного утримання був оспорений відчужувачем [PERSON], і рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2014 року, яке набуло чинності, позов [PERSON] було задоволено частково, договір довічного утримання від 23.08.2005 р. в частині, що стосується відчужувача [PERSON] розірвано, та повернуто останній право власності на 2/3 частини кварири [ADDRESS], у задоволенні решти вимог відмовлено. Таким чином, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на все належне йому майно, у тому числі, і на 1/3 частини зазначеної квартири. Як вбачається з постанови від 12.03.2014 р. №02-31 державного нотаріуса Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори, у встановлений законом строк - 12.03.2014 року спадкоємець [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1217,1258,1259 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом; при відсутності заповіту право на спадщину одержують спадкоємці за законом почергово. Статтею 1261 того ж Кодексу установлено, що той з подружжя, який пережив спадкодавця, у першу чергу має право на спадкування за законом. Беручи до уваги, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] його право на 1/3 частину спірної квартири не припинилось, а [PERSON] спадщину прийняла, суд вважає, що позивач довела свої вимоги, а тому задовольняє позов у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує згідно зі ст.88 ЦПК України. На підставі зазначеного,

Outcome: approved