Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позовні вимоги. Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер її цивільний чоловік, з яким вони проживали однією сім`єю. Від шлюбу в них народилось троє дітей, в інтересах яких вона звернулась до приватного нотаріусу про прийняття спадщини та дізналася про існування кредитних зобов`язань її покійного чоловіка перед ПАТ «Державний ощадний банк України». 15 серпня 2019 року за підписом начальника філії - Львівського обласного управління AT Ощадбанк» І.М. Романів - позивач отримала відповідь , в якій зазначено, що у [PERSON] перед банком виникли зобов`язання на підставі договору поруки, укладеному з банком з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії. У зв`язку із невиконанням умов вищевказаного кредитного договору, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь банку заборгованість по договору в розмірі 92218 доларів США 50 центів. Станом на день подання позовної заяви, заборгованість за договором є непогашеною та складає 101260 доларів США 22 центи. Однак проаналізувавши спірний договір поруки позивач стверджує, що підписи поручителя на договорі поставлені не її покійним чоловіком. Крім того, вказує, що вказаний договір укладено Васурчаком В.І. без погодження з органом опіки та піклування Самбірської міської ради, незважаючи на те, що станом на час підписання наданого договору у [PERSON] було вже 2 (двоє) малолітніх дітей: [PERSON] , і [PERSON] . Оскільки, після прийняття спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину її малолітніми дітьми, публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» буде заявлена вимога до них як до спадкоємців про виконання зобов`язань [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії, - просить суд визнати такий договір недійсним з підстав фіктивності правочину. Рух справи. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року було відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року, було здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено по справі судову-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Крім того, зобов`язано позивача [PERSON] надати суду у строк п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали оригінали не менше десятьох документів з вільними взірцями підпису [PERSON] , що виконані у період з 2007 року по день смерті останнього. На час проведення експертизи, провадження по справі зупинено. Не погоджуючи з таким рішенням суду, представником відповідача було подано апеляційну скаргу, яку постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року було залишено без задоволення. 03 грудня 2020 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи №10/7/820, в якій судовий експерт зазначив, що для проведення експертизи, йому надано копію договору поруки, та не надано порівняльного матеріалу. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року було зобов`язано публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надати суду або експерту у строк 30 днів з дня отримання копії ухвали оригінал договору поруки № 3484/2/1 від 18 лютого 2008 року. Однак, згідно відповіді Львівського обласного управління AT Ощадбанк», за результатами проведеного в банку службового розслідування встановлено, що оригінал договору поруки №3484/2/1 від 18 лютого 2008року, укладений між Банком та [PERSON] був втрачений. Провадження по справі було відновлено. Позиція сторін по справі. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з мотивів, викладених у ній, просили задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Подав до суду відзив, в якому зазначив, що договір поруки відповідно до приписів ЦК України укладається у письмовій формі і не підлягає нотаріальному посвідченню. Оспорюваний договір підписаний [PERSON] як поручителем від свого імені. З наведено вбачається, що оскаржуваний договір було укладено [PERSON] від свого імені, а не від імені своїх малолітніх дітей, за яким останній зобов`язався порукою від свого імені за своєчасне та повне виконання [PERSON] умов кредитного договору №3484/2 від 18.02.2008р. Відтак, для укладення [PERSON] оспорюваного договору згода органу опіки та піклування не була потрібна. Щодо фіктивності договору зазначив наступне. У випадку наявності хоча б у однієї із реального наміру створити юридичні наслідки, досягти правового результату такий договір не може бути визнаний фіктивним. Так, обставини правомірності укладення договору поруки були встановлені рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області, а тому дані обставини не підлягають доказуванню у цій справі. Крім того, вказав, що позивач звернувся до суду з пропущенням строку позовної давності. Повідомив суд, що 04 жовтня 2012 року в ході примусового виконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2011 року, ВДВС Самбірського МРУЮ Львівської області через прилюдні торги було реалізовано однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , яку згідно акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 17.10.2012р. придбала [PERSON] . При цьому, з позовом про визнання недійсним договору поруки [PERSON] звернулась до суду у жовтні 2019р., тобто по спливу майже 7 років вона, як законний представник, могла довідатись про порушення прав дітей, чим пропустила передбачений ст. 257 ЦК України 3-річний строк позовної давності. Відтак, враховуючи вищевикладене, просив суд в задоволенні позовної заяви відмовити повністю. Представником позивача було надано суду відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що неподання заяви про перегляд заочного рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області у справі №2-216/2011 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Самбірської філії №6310 Державного ощадного банку заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2484/2 в розмірі 92218.5 доларів США і п`ять центів, що по курсу НБУ становить 734 382 грн. як і не оскарження згаданого рішення в апеляційному порядку, не свідчать про реальність укладеного договору. Вказує, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області встановлено факт наявності з боку [PERSON] та [PERSON] заборгованості на користь Самбірської філії №6310 Державного ощадного банку. Однак, цим судовим рішенням аж ніяк не встановлено обставини правомірності договору поруки, які можуть бути використані як преюдиційні у даній справі. Наголосив, що станом на час проведення торгів з реалізації однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] не була дружиною [PERSON] . В акті державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 17 жовтня 2012 року, який долучено відповідачем в якості доказу спливу позовної давності, не згадується ні рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2011 року, ні договір поруки №3484/2/1 від 18.02.2008р. Відтак, доводи відповідача про те, що позивач міг довідатися про порушення прав своїх дітей в жовтні 2012 року є суб`єктивною думкою (припущенням) відповідача, а не доведеним відповідними доказами фактом. Крім того, наполягав на тому, що перед підписанням договору поруки такий мав бути узгоджений з органом опіки та піклування. Враховуючи вищевикладене, позовну заяву підтримав та просив задовільнити в повному обсязі. Третіми особами по справі на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було надано до суду пояснення, в яких останні зазначили, що доводи позивача підтримують, а позовну заяву просили задовільнити в повному обсязі, судовий розгляд просили здійснювати без їх участі. Третьою особою по справі на стороні позивача -приватним нотаріусом Копистянським Ю.Р. було надано письмові пояснення, в яких останній зазначив, що існує висока ймовірність того, що після прийняття спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» буде пред`явлена вимога до них як до спадкоємців про виконання зобов`язань [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18.02.2008 р. на підставі договору поруки №3484/2/1 від 18.02.2008р. Враховуючи вищевикладене, просив суд вирішити спір по суті між спадкоємцями [PERSON] , відкритим (публічним) акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» як кредитором, та [PERSON] як боржником з врахуванням прав малолітніх дітей. Подав до суду клопотання про здійснення розгляду без його участі. Представником третьої особою по справі на стороні позивача - органу опіки та піклування Самбірської міської ради, надано до суду клопотання про здійснення розгляду без його участі. Крім того, представник зазначив, що жодних звернень від гр. [PERSON] , щодо надання дозволу на укладення договору поруки до виконавчого комітету Самбірської міської ради, - не надходило. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З копії договору вбачається, що 18 лютого 2008 року між [PERSON] - поручителем з однієї сторони, Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» - кредитором з другої сторони, та [PERSON] - боржником - з третьої сторони було укладено договір поруки №3484/2/1. Пунктом 1.1. вищевказаного договору встановлено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому, а саме, щодо погашення боржником кредиту у розмірі 14000 доларів США, сплати процентів за користування в розмірі 13,5 річних, штраф, пеню, та інші платежі в розмірі, порядку та на умовах зазначених у кредитному договорі. У разі порушення боржником виконання зобов`язань, кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору №3484/2 від 18 лютого 2008 року. Поручитель зобов`язується протягом п`яти календарних днів з моменту отримання повідомлення кредитора або боржника, виплатити несплачену боржником суму кредитору. Відповідно до пункту 4.1 договору поруки, остання припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором, а також у зв`язку з наступним. Порука припиняється, якщо кредитор, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань закредитним договором №3484/2 від 18 лютого 2008 року не пред`явить вимоги до поручителя. Припинення поруки здійснюється у випадку заміни боржника іншою особою, якщо поручитель не виявив згоди доповідати за нового боржника. Порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2011 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Самбірської філії № 6310 Державного ощадного банку України заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії № 2484/2 в розмірі 92218,5 доларів США що по курсу НБУ становить 734382 гривні 50 коп. Крім того, стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн. Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили було встановлено наступне. Вищезазначеним рішенням встановлено, що 18 лютого 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №3484/2, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 140 000 доларів США на строк до 18.02.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором Банком було укладено іпотечний договір, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно -нежитлове приміщення за адресою - [ADDRESS] . Крім цього 18.02.2008 року між [PERSON] (поручителем) та Самбірською філією № 6310 Державного ощадного банку України (кредитор) було укладено договір поруки № 3484/2/1, згідно якого поручитель бере на себе прямі обов`язки перед кредитором по зобов`язаннях боржника за кредитним договором № 3482/2 від 18.02.2010 року. Рішенням Самбірського міськрайонного суду від 16.06.2010 року було змінено умови договору відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18.02.2008 року укладеного між ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі Філії Самбірське відділення №6310 та [PERSON] щодо строку його виконання, а саме: визначено строк виконання договору відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18.02.2008 року моментом набрання законної сили рішення про зміну умов зазначеного договору. В рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18.02.2008 року в розмірі 156 056 (сто п`ятдесят шість тисяч п`ятдесят шість) дол. СШД 08 центів США, що по курсу НБУ становить 1 231 247 (один мільйон двісті тридцять одна тисяча двісті сорок сім) гри. 53 коп., звернено стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності [PERSON] нежитлову будівлю (магазин) загальною площею - 62,4 кв.м. по [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Самбірське відділення №6310 з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державною реєстру прав власності, а також паданням ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі Філії Самбірське відділення №6310 всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду від 09.09.2010 року було змінено спосіб і порядок виконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2010 "року в частині звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18.02.2008 року в розмірі 156 056 (сто п`ятдесят шість тисяч п`ятдесят шість) дол. США 08 центів США, що по курсу НБУ становить 1 231 247 (один мільйон двісті тридцять одна тисяча двісті сорок сім) гри. 53 коп., на предмет іпотеки - належну на праві власності [PERSON] нежитлову будівлю (магазин) загальною площею 62,4 кв.м. по [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі Філії Самбірське відділення №6310 з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ВАТ „Державний ощадний банк України" в особі Філії Самбірське відділення №6310 всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18.02.2008 року в розмірі 156 056 (сто п`ятдесят шість тисяч п`ятдесят шість) дол. США 08 центів США, що по курсу НБУ становить 1 231 247 (один мільйон двісті тридцять одна тисяча двісті сорок сім) гри. 53 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві власності [PERSON] нежитлову будівлю (магазин) загальною площею - 62,4 кв.м. по [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». На момент розгляду даної справи рішення Самбірського міськрайонного суду набрало законної сили. Відповідно до акту державного виконавця від 17 жовтня 2012 року, було здійснено реалізацію арештованого нерухомого майна в ході примусового виконання виконавчого листа №2-216, виданого 25 липня 2011 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «державний ощадний банк України» в особі філії - Самбірського відділення №6310 заборгованості по договору відновлювальної кредитної лінії №2484/2 в розмірі 92218,5 доларів США, що по курсу НБУ становить 734380,50 грн. Так, ВДВС Самбірського МРУЮ Львівської області через прилюдні торги було реалізовано однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , Згідно вказаного акту квартиру придбала позивач [PERSON] . Для оформлення права власності [PERSON] на придбане з прилюдних торгів майно, органом ДВС було видано їй акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 17 жовтня 2012 року. Отже, придбаваючи вищевказане майно з прилюдних торгів, позивачу [PERSON] було достеменно відомо, що воно належало [PERSON] та було придбане нею в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2011 року, яким стягнуто із [PERSON] , як фінансового поручителя, заборгованість за кредитом на користь АТ «Ощадбанку». Відповідно до відповіді публічного акціонерного товариства філії - Львівського обласного управління від 07 серпня 2019 року №11.41.2/65969/2019-13/вих., у [PERSON] перед банком виникли зобов`язання на підставі договору поруки №3484/2/1 від 18 лютого 2008 року, укладеному з банком з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18 лютого 2008 року. У зв`язку із невиконанням умов вищевказаного кредитного договору, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2011 року, у справі №2-216/2011 стягнуто солідарно із [PERSON] , та [PERSON] , на користь банку заборгованість по договору відновлювальної кредитної лінії №3484/2 в розмірі 92218 доларів США 50 центів. Станом на день надання банком відповіді заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №3484/2 від 18.02.2008р. є не погашеною та складає 101260 доларів США 22 центи. Згідно свідоцтва про смерть, виданого Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] [INFO] помер - [INFO] (відповідний актовий запис №377). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі встановлено, що було здійснено таку реєстрацію. Спадкодавцем зазначено [PERSON] . Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 травня 2019 року, встановлено факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , з [INFO] по день його смерті. В матеріалах справи містяться свідоцтва про народження дітей: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), батьками яких записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України, поширюються і на вимоги до дійсності договору, якими є такі: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Воля сторін може бути виражена у письмовій формі. Згідно з положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки відповідно до частини першої статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків під власним іменем, яке складається з прізвища, ім`я та по батькові, то і підпис має містити всі вказані складові, виконані особою власносручно (за винятком, якщо такі дії вчиняє представник особи, права якого належним чином посвідчені). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що в порушення вимог змагальності, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що договір поруки не був підписаний [PERSON] . Натомість, з рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, матеріалів виконавчого провадження чітко вбачається, що саме договір поруки, підписаний [PERSON] , став підставою для солідарного стягнення заборгованості на користь кредитора - АТ «Державний ощадбанк України». Безпосередньо в судовому засіданні позивач надала пояснення, що [PERSON] разом з нею прибув для її участі у прилюдних торгах. Те що начебто позивач не розуміла що відбувається під час прилюдних торгів, суд вважає спробою спотворити фактичні обставини у зв`язку зі смертю [PERSON] та необхідністю погашення заборгованості. Доказів існування об`єктивних перешкод у позивача для отримання відповідних консультацій з приводу придбання майна з прилюдних торгів, перерахування за нього грошових коштів, державної реєстрації цього правочину суду надано також не було. Щодо позиції позивача про необхідність погодження договору поруки з органом опіки та піклування суд зазначає наступне. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Згідно з положеннями статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, а саме - укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оскаржуваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої/неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлені ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» та ст.177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини щодо житлового приміщення. Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що: дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору поруки недійсним. Такі обов`язки не можуть перекладатися на інших осіб, в даній конкретній справі на банк. Вказаний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №520/15250/15-ц, провадження №61-31644св18. Судом було встановлено, що на момент укладання оспорюваного договору поруки (18 лютого 2008 рік) [PERSON] та [PERSON] не були родиною, не перебували у шлюбі. У позивача на той період народився лише один син - [PERSON] ( [INFO] ), батьком якого був записаний [PERSON] . Фактичних порушень законних прав дитини та вимог ст..177 Сімейного Кодексу України судом не встановлено, оскільки договір поруки на стосувався майнових прав дитини. Щодо вимог позивача про визнання договору поруки недійсним оскільки такий є фіктивним, суд зазначає наступне. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.Фіктивний правочин визнається судом недійсним.Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь- яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів щодо фіктивності договору поруки, такий не може бути визнаний в установленому законом порядку недійсним з вказаних підстав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed