Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають в шлюбі зареєстрованому 25 серпня 2007 року виконкомом Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, актовий запис №2. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось, особливо в останній час з -за того, що у сторін різні погляди на сімейне життя та побут, відповідачка на зауваження та прохання змінити свої погляди на стосунки не реагує і тому подальше сумісне життя і збереження шлюбу з вини відповідачки стало не можливим. Матеріального спору між сторонами не має на даний час. Просив розірвати шлюб. Сторони в судове засідання не з'явилися. В заяві на ім'я суду позивач підтримав свої позовні вимоги, просив розглядати справу у його відсутність, наполягав на розірванні шлюбу. Строк для примирення не надавати оскільки проживає з ішою жінкою, з якою бажає свої стосунки узаконити. З відповідачкою не проживає тривалий час. За рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області з позивача стягуються на користь відповідачки аліменти на утримання дитини. Подальше проживання та збереження шлюбу між сторонами не є можливими. Судові витрати просив покласти на нього(а.с.15). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, у зв'язку із неможливістю явки просила провести засідання без її участі. Просила суд надати сторонам строк для примирення тривалістю 6 місяців для збереження сім'ї та батька для їхнього сина, який страждає без нього(а.с.17). На підставі ч.2 ст. 158 та ч.2 ст.197 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін, без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 25 серпня 2007 року виконкомом Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, актовий запис №2. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO](а.с.7-8). Сторони станом на момент розгляду справи спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. Вказана обставина визнана сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Сімейним Кодексом України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається - ч.1 ст.24 СК України. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім"ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги ч.1 ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом - ч.ч.3,4 ст.56 СК України. Ст.ст. 105 ч.3, 110,112 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, при цьому суд бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). За змістом ст. 111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач в своїй заві наполягав на тому, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Збереження шлюбу приводить до подальших непорозумінь, та позбавляє його можливості створити нову родину, внаслідок чого завдається шкода його інтересам. Доказів на спростування даних обставин судом не встановлено. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved