Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментівна утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що позивачка проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу в період з лютого 2011року по березень 2013року. [INFO] вона народила дочку [PERSON]. Після народження дочки у них з відповідачем склалися неприязні відносини, він відмовлявся від дитини та не хотів забирати її з дитиною з пологового відділення. Запис про батька дитини був зроблений відповідно до ст.135 СК України. Згідно рішення Косівського районного суду від 16.12.2016р. відповідача було визнано батьком дитини [PERSON] На даний час [PERSON] не утримує дитину та не надає матеріальної допомоги на утримання сім"ї. Дитина хворіє та повністю знаходиться на утриманні матері. А тому, просить вирішити питання про стягнення із нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000грн. щомісячно до досягнення нею повноліття та аліменти в сумі 40тис.грн. за період з [INFO] по 23.02.2017р., оскільки відповідач відмовлявся надавати кошти на утримання та лікування дочки протягом вказаного періоду. Просять позов задоволити. Відповідач та його представник позов визнали частково та пояснили, що [PERSON] згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в межах розумної суми відповідно до доходу або заробітної плати. А також просять врахувати суд і те, що на утриманні у відповідача знаходиться інша малолітня дитина [PERSON], [INFO] та його дружина [PERSON], яка на даний час знаходиться у стані вагітності. Що стосується стягнення аліментів за період з [INFO] по 23.02.2017р., то вважають вимоги позивачки у цій частині безпідставними, оскільки батьком відповідач визнаний тільки за рішенням суду від 16.12.2016 року, а до даного часу в свідоцтві про народженння батьком дитини була записана інша особа, а тому просять в цій частині позову відмовити. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Косівського районного суду від 16.12.2016р. [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON], [INFO] Згідно копії свідоцтва про народження вбачається, що батьком дитини являється [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно 02.02.2016р. відділом ДРАЦС Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, де дитина значиться як [PERSON]. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Долучені до матеріалів справи акти обстеження матеріально-побутових умов сім»ї [PERSON] від 23.02.2017р. та довідки видані виконкомом Черганівської сільської ради від 15.06.2016р. та 27.02.2017р. свідчать про те, що позивачка проживає з дочкою у будинку батьків, ніде не працює, дитина [PERSON], 2013р.н. знаходиться на утриманні матері. Відповідно до інформації Косівської ЦРЛ від 09.06.2016р. вбачається, що дитина [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря офтальмолога з 12.02.2014р., а також знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Згідно довідки виданої управлінням праці та соціального захисту населення Косівської РДА від 20.03.2017р. вбачається, що [PERSON] призначалась і виплачувалась допомога відповідно до постанови КМУ від 27.12.2001р. №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми» та відповідно до постанови КМУ від 24.02.2003р. №250 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям» її призначено допомогу з 01.12.2013р. по 31.05.2014р. та з 01.12.2014р. по даний час. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи в [PERSON] наявна інша дитина, яку він на даний час утримує, а саме [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження дитини. Крім цього, дружина відповідача - [PERSON] знаходиться в стані вагітності, що стверджується довідкою Яблунівської районної лікарні від 22.03.2017р. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім»ї від 16.03.2017р. [PERSON] проживає в будинку батьків, має на утриманні сина та дружину, яка ніде не працює, додаткових доходів, крім заробітної плати не має. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з [PERSON]слід стягувати аліменти на користь [PERSON]на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому аліменти слід присудити з 02.03.2017р., тобто з дня пред»явлення [PERSON] позову. Що стосується стягнення аліментів в сумі 40тис.грн. за період з [INFO] по 23.02.2017р., які просить позивачка, то в цій частині позову слід відмовити за відсутністю доказів щодо присудження даних аліментів, оскільки відповідно до ч.2ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як видно із матеріалів справи, що батьком дитини, згідно рішення Косівського районного суду від 16.12.2016р. відповідача було визнано тільки в 2016 році, що стверджується свідоцтвом про народженння дитини, яке видане 10.02.2017 року на підставі рішення суду. Крім цього, позивачкою не надано жодних доказів, що вона вживала заходи після народження дитини в частині звернення щодо стягнення аліментів на утримання дитини . Також суд бере до уваги і той факт, що із часу народженння дитини, тобто із 2013 року позивачка не зверталась до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, а звернулась тільки в 2017 році, чим пропустила термін звернення до суду визначений ст. 257 ЦК України, поважності пропуску такого строку суду не наведено. Посиланння тільки на рішенння суду про встановлення батьківства не є поважністю причин поновлення вказаного строку, оскільки із самого народження дитини сторони припинили сімейні стосунки і зі слів позивачки відповідач не надавав допомоги на народжену дитину, тому питання утримання неповнолітньої дитини виникло із часу її народження. Із цих підстав вимоги наведеного закону позивачкою не доведені, тому стягненння аліментів із відповідача за минулий час не підлягають до задоволення. Згідно із положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved