Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка в березні 2014 року звернулася до суду з позовом, який був уточнений у червні 2014 року в частині переліку країн, і просить надати їй дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд її з відповідачем сина [PERSON], [INFO], разом з нею або в супроводі інших осіб, уповноважених нею, з учителями, для проходження курсу лікування, на відпочинок, у дитячі табори та для навчання, без письмової згоди та супроводу відповідача, як батька, з України за кордон до країн: Росії, держав Шенгенської угоди, Туреччини,Єгипту, Грузії, ОАЕ, Тунісу, Ізраїлю, Домініканської республіки, Великобританії, Швейцарії, США, Канади, Бразилії, Таїланду, Китаю, Японії, Багамських островів, В»єтнаму, Мексики, Куби, Філіпін, Фінляндії, Мальдівської республіки, Шрі-Ланки, Індії, Австралії. Крім того, просить надати їй дозвіл на оформлення всіх проїзних документів, пов»язаних із виїздом дитини з України за кордон без письмової згоди батька. Посилається в позові на те, що самостійно виховує сина [PERSON], [INFO], батьком якого записаний відповідач, з яким вона в шлюбі не перебувала. З січня 2013 року відповідач не проживає разом з нею та сином, участі в вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає. Крім того, з цього часу жодного разу не бачив дитину, не цікавиться його здоров»ям та розвитком. На даний час їй невідоме місце знаходження відповідача, що позбавляє її можливості організовувати відпочинок дитини за кордоном, т.я. не може отримати дозвіл батька на виїзд дитини. Дитина часто хворіє, потребує лікування за кордоном. Крім того, вона має можливість забезпечити дитині відпочинок за кордоном, однак в зв»язку з невідомим місцем знаходження відповідача, як батька, вона не може отримати від нього дозвіл на виїзд дитини за кордон. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином в порядку, передбаченому ч.9 ст.74 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, заслухавши думку позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 3-я особа просить розглядати справу в відсутності свого представника. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог,виходячи з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З точки зору ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка в шлюбі з батьком дитини не перебувала, а з січня 2013 року сторони проживають окремо. Позивачка суду пояснила, що відповідач з цього періоду часу не спілкується ні з нею, ні з дитиною, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, його здоров»ям та розвитком не цікавиться, його місце знаходження їй невідоме. / а.с. 4 / Згідно з п.3 ч.3, ч.4 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. При цьому фізичні особи, які реалізують це право, повинні мати при собі відповідні документи, якими для дітей є проїзний документ дитини, порядок оформлення яких регламентується чинним законодавством. Відповідно до ст.4 Закону України « Про порядок виїзду з України та в»їзд в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Право фізичної особи на свободу пересування, як і будь-яке інше конституційне право, гарантується державою і не може бути скасоване. Це право означає не лише право пересування по території України, а й право громадянина України на виїзд з України, порядок здійснення якого врегульовано вище приведеним Законом. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 380, оформлення паспорта / проїзного документа/ здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом встановлено, що повну відповідальність за матеріальне утримання, виховання та оздоровлення дитини сторін несе позивачка, з яким проживає дитина. Участі в утриманні, вихованні та оздоровленні дитини відповідач не приймає. Статтею 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати любу країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну /разом з батьками/. Виходячи з проголошеного Конвенцією права дитини, суд вважає, що син сторін має право безперешкодно виїжджати зі своєї країни на відпочином за кордон. Враховуючи викладене вище, а також те, що відповідач чинить позивачці перешкоди в цьому шляхом уникання контактів з ним, обмежуючи таким чином можливості дитини та її право на відпочином та оздоровлення, гарантовані законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки.

Outcome: approved