Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: встановити факт родинних відносин, а саме: те, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на цілий житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка до дня смерті проживала в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] , яке відносилося до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 01.06.1990 це домоволодіння рахувалося за [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Серед інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] були її дочка [PERSON] та син [PERSON] , які у встановлений шестимісячний термін до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини не зверталися. Однак позивачка фактично прийняла спадщину, хоч і юридично не оформила, оскільки проживала разом з матір`ю, успадкувала речі померлої. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Разом з ним за даною адресою проживали і були зареєстровані дружина та дочка. Оскільки заповіту від [PERSON] не посвідчувалося, тому спадкування відбулося за законом. На даний час їй належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору та частки у майні колгоспного двору, які вона успадкувала після матері та чоловіка за законом. При зверненні до нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є садковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Окрім цього, у позивачки наявні розбіжності в свідоцтві про смерть матері та в свідоцтві про її народження. Таким чином позивачка не може підтвердити родинні відносини між нею та її матір`ю, а відтак успадкувати майно за законом. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. У підготовчому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у підготовчому засідання позов підтримала повністю, просить суд його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовчому засіданні дала згоду на допит її як свідка. Крім цього, подала до суду заяву, в якій зазначила про визнання позовних вимог, розуміння наслідків такого визнання та непретендування на спадщину після смерті матері [PERSON] . Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначила, що на спадщину після смерті бабусі [PERSON] та батька [PERSON] не претендує, з заявою про прийняття спадщини звертатися не буде, позовні вимоги визнає та розуміє наслідки такого визнання. Заяви та клопотання учасників справи. Представник позивача подав заяви про ознайомлення з матеріалами справи, уточнення позовних вимог, виклик свідків та клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.38, 42, 65, 69). Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.70). Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.71). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.30-31). Ухвалами від 20.10.2020 та 18.02.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.36, 66). Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.05.1971 (а.с.52). [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO] . Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.53). [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.11.1962 (а.с.54). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16.05.1987. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.55). Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 01.09.1987, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами , що розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] на праві особистої власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів №267 від 20.08.1987 (а.с.9) Витягом з погосподарської книги с. Туради встановлено, що станом на 01.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] рахується за колгоспним двором, у якому числяться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). [PERSON] померла [INFO] в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23.09.1996 (а.с.56). [PERSON] помер [INFO] в м. Жидачів Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 09.02.2021 (а.с.57). Довідкою від 06.07.2017 встановлено, що [PERSON] заповіт не складала. [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживала разом з останньою і продовжує там проживати (а.с.16). Постановою державного нотаріуса від 10.07.2017 відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її мами, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власність членів колгоспного двору , частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.17). Як видно з технічного паспорта від 29.09.2017 та довідки Стрийського МБТІ від 06.10.2017 №2284, за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 73,2 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею «Б», сараєм «В», сараєм «Г», погребом «Е», гаражем «Є», сараєм «З», вбиральнею «І», воротами «3», огорожею «5», колодязем «к». Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.09.1987 виконкомом Жидачівської районної ради на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради народних депутатів №267 від 20.08.1987 (а.с.10, 11-13, 62-64). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31.07.2019. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.07.2019 (а.с.60). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.06.2020, [PERSON] помер [INFO] у [ADDRESS] (а.с.59). Відповідно до довідки Жидачівської міської ради Львівської області від 18.02.2021, [PERSON] дійсно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] . У виконкомі Вільховецької сільської ради заповіт не посвідчувався. До дня смерті і на день смерті [PERSON] разом з ним в даному господарстві проживали [PERSON] та [PERSON] (а.с.58). Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких позивачка у справі є її рідною сестрою. З їхньою матір`ю [PERSON] постійно проживала позивачка з своєю сім`єю - чоловіком та дочкою. Проживали у [ADDRESS] . У її свідоцтві про народження по батькові матері також зазначено неправильно - [PERSON] . Свідок [PERSON] надала суду показання, за змістом яких вона є дружиною рідного брата позивачки [PERSON] . Деякий час вони проживали разом з сім`єю позивачки та їхньою матір`ю у с. Туради. Маму звали [PERSON] . Позивачка постійно проживала з матір`ю. Зміст правовідносин. Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неоднаковими записами у правовстановлюючих документах, які підтверджують родинний зв`язок між спадкоємцем та спадкодавцем, що ставить під сумнів родинні зв`язки позивачки з матір`ю та унеможливлює оформлення нею спадщини після смерті матері у позасудовому порядку. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за законом після смерті матері, права власності на частку у житловому будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, права власності на частку у житловому будинку як члена колгоспного двору та права власності на частку у житловому будинку як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До правовідносин, які виникли між сторонами, у тому числі спірних правовідносин, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - Постанова Пленуму ВСУ). Так, в пункті 1 Постанови Пленуму ВСУ звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 7 Постанови Пленуму ВСУ, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (частина 1 статті 1259 ЦК України). Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] , яка померла [INFO] у [ADDRESS], є матір`ю позивачки. Ця обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами (письмовими доказами та показаннями свідків), які узгоджуються між собою, відповідають критеріям належності та допустимості, у своїй сукупності є достатніми та сумнівів у своїй достовірності не викликають. Таким чином, суд доходить обґрунтованого переконання про наявність достатніх підстав вважати доведеність факту родинних відносин між позивачкою та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: що [PERSON] є дочкою [PERSON] . Встановлення зазначеного факту породжує для позиваки юридичні наслідки, оскільки усуне перешкоди в реалізації позивачкою права на спадкування. Також, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 01.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому з розрахунку на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входять належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право на частку у колгоспному дворі). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. До першої черги спадкоємців за законом входили її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак лише [PERSON] прийняла спадщину, оскільки лише вона вчинила дії, що свідчать про це, а саме: проживала із спадкодавицею (матір`ю) до дня смерті та фактично вступила у володіння спадковим майном. Інші спадкоємці не вчинили жодних дій для прийняття спадщини і матеріали справи не містять фактичних даних, які б спростовували цю обставину. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право на частку у колгоспному дворі). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. До першої черги спадкоємців за законом входили його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , однак лише [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовлялася від неї. Водночас, [PERSON] хоч і постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак відмовилася від неї, що засвідчила у поданій нею заяві. Крім цього, суд зауважує, що відповідачка [PERSON] у поданій нею нотаріально посвідченій заяві ствердила, що до 15.04.1991 більше трьох років поспіль не брала участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору. Суд звертає увагу на те, що викладені у цій заяві обставини заслуговують на увагу та підтверджуються наявними у справі дослідженими судом доказами, які свідчать про те, що [PERSON] станом на 15.04.1991 було менше трьох років, відтак вона, в силу свого віку, була непрацездатною і не могла брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Також, у цій заяві [PERSON] ствердила, що на частку у майні колгоспного двору не претендує, позов визнає і розуміє наслідки такого визнання. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON] та чоловіка [PERSON] , а також як член колгоспного двору (останній член колгоспного двору). Однак, [PERSON] позбавлена можливості юридично оформити право власності на зазначений вище житловий будинок в цілому у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса, через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved