Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом 04.09.2015, посилаючись на те, що 31.07.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 11378987000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 8700 доларів США з розрахунку 14 % річних за користування кредитом на строк з 31.07.2008 по 27.07.2018. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за вищезазначеним кредитним договором, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладений договір поруки № 221074 від 31.07.2008. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора, тобто стає новим кредитором у зобовязаннях, та набуває право вимоги за кредитним договором № 11378987000 від 31.07.2008. Позичальник [PERSON] та відповідач [PERSON] свої зобовязання по поверненню кредиту належним чином не виконували, внаслідок чого станом на 28.07.2015 виникла заборгованість в сумі 352989,84 грн., з яких тіло кредиту 185\~255,13 грн., відсотки 167\~634,71 грн. Цю суму позивач і просить стягнути з відповідача. Також просить покласти на відповідача судові витрати у справі. Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05.05.2016 було задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 352989,84 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту в розмірі 185255,13 грн., та заборгованість за відсотками у розмірі 167634,71 грн. Ухвалою суду від 19.09.2017 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача у судове засідання не зявився, незважаючи на те, що його явка була визнана судом обовязковою, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с.165/. Судом ухвалено про розгляд справи без участі представника позивача. Третя особа у справі - [PERSON] неодноразово викликалася до суду, але в судове засідання не зявилася. Суд вважає, що порядок її виклику, передбачений нормами ЦПК України, дотримано та ухвалив про розгляд справи без участі третьої особи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач, звертаючись з позовом до суду, жодним чином не посилається на те, що рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12.03.2012 вже стягувалася сума боргу за тим самим кредитним договором у розмірі? що утворилась станом на 22.08.2011. Також свої заперечення обґрунтовує тим, що її не було повідомлено про те, що 08.12.2011 відбулася передача прав вимоги за кредитним договором від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк». Також стверджує, що не отримувала від нового кредитора вимогу від 27.08.2015 про необхідність сплати заборгованості, що обєктивно позбавляло її можливості забезпечити виконання зобовзань [PERSON] за кредитним договором. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до неї, як до поручителя, у звязку з чим надала клопотання про застосування строку позовної давності, в якому зазначила, що рішенням суду від 12.03.2012 підтверджується, що ще у квітні 2010 року, позичальник коштів [PERSON] перестала сплачувати кредит, але до суду з позовом позивач звернувся лише у листопаді 2015 року, тобто з пропуском зазначеного у ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому наявні правові підстави для відмови в позові до неї, як поручителя, у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Оскільки кредитним договором передбачено, що у разі несплати чергової частини кредиту згідно з Графіком, який є невідємною частиною договору, Банк направляє на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, та з 31-го календарного дня від дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) від Банку, вважає термін повернення кредиту таким, що настав на 32-ий календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення від банку про дострокове повернення кредиту. Як було встановлено Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу в рішенні від 21.12.2012, вимога Позивача про дострокове повернення кредиту була отримана позичальником [PERSON] 21.05.2010, тобто ще за пять років до дати звернення позивача до суду у листопаді 2015 року. Вислухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31.07.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11378987000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 8700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних на строк з 31.07.2008 по 27.07.2018 /а.с. 6-24/. В забезпечення виконання боржником зобовязань за даним кредитним договором 31.07.2008 АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») уклав з [PERSON] договір поруки № 221074, згідно з п.1.3. якого [PERSON] поручається перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і Боржник. При цьому п.1.4 Договору поруки передбачено, що відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною /а.с.27-29/. Пунктом 2.2. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Основним договором Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які останній зобовязаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів у розмірі, визначеному п.1.3. Договору, на рахунки, вказані Кредитором. 08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» всі права вимоги за кредитними договорами, договорами забезпечення /а.с.39-40/. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). Згідно з приписами ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 фактичний розмір невиконаного [PERSON] грошового зобовязання за кредитним договором станом на 16.12.2011 становить 82710,41 грн. /а.с.41/. Згідно з постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних /а.с.44-46/. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" з 03.03.2015 року вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації /а.с.47-48/. Позивачем 27.08.2015 надіслано [PERSON] лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором /а.с.32-38/. Одночасно - 27.08.2015 - вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором позивачем надіслано на адресу відповідача /а.с.31, 33-38/. Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з положеннями ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до частини 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зазначені вимоги третьою особою та відповідачем не виконані. Станом на 28.07.2015 заборгованість за кредитом становить 15999,70 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (100 доларів США 2206.2278 грн.) складає 352989,84 грн., з яких тіло кредиту 8401,45 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 185355,13 грн.; та відсотки 7598,25 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 167634,71 грн /а.с.30/. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що відповідач порушила умови договору поруки, про що свідчить вищезазначений розрахунок. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що договором поруки передбачена солідарна відповідальність боржника і поручителя. Заборгованість не сплачено, позовні вимоги позивач заявив лише до [PERSON] Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобовязань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобовязань. Судом перевірено строки звернення з позовом до суду, оскільки відповідачем заявлено відповідне клопотання щодо його застосування. Норми ст.256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається із п.5.3 Договору поруки /а.с.28/ сторони притримуються загальних умов щодо с троків позовної давності, а отже строк позовної давності за даним договором становить три роки. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З аналізу зазначеної норми випливає, що порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій\~статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно до положень ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяву про застосування строку позовної давності відповідач надала суду в письмовому виді 10.01.2018 /а.с.204-206/ та підтримала в судовому засіданні. Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові від 14.09.2016р. у справі № 6-1451ЦС 16, непред'явлення кредиторомвимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останньої, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Сплив передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в задоволенні позову не з підстав спливу строку позовної давності, а з підстав припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Відповідач в якості доказу у справі надала суду копію рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2012, яке набрало законної сили 25.03.2012. В рішенні зазначено та визнано судом, що станом на 22.08.2011 заборгованість становила 80027,20 грн., серед яких заборгованість за тілом кредиту 8401,45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.08.2011 становила 66972,16 грн. /а.с.236-237/. Дана заборгованість стягнута солідарно з [PERSON] та [PERSON] З даного рішення вбачається, що відповідач [PERSON] заявлені позивачем вимоги, а значить суму заборгованості у розмірі 80027,20 грн. визнала. Також з даного рішення вбачається, що вимогу про негайне погашення простроченої заборгованості позивачем направлено [PERSON] 10.01.2011 року та отримано нею 14.01.2011. Отже, судом встановлено, що умовами договору поруки № 221074 від 31.07.2008 не визначено строк дії договору поруки, а тому, згідно до ч.4 ст.559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання повинна була бути пред'явлена кредитором в межах строку дії поруки - шести місяців з настання строку виконання зобозязання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченнями), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно п.5.5 кредитного договору, в разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право (в тому числі і в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов'язань за договором. Таким чином, сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання. Виходячи з чого, суд приходить до висновку, що предявивши в судовому порядку вимогу про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, процентам за його користування, пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання і виходячи з положень ч.4 ст.559 ЦК України позов до поручителя мав би предявити протягом шести місяців від дати набрання чинності рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 12.03.2012, яке набрало законної сили 25.03.2012, а саме по 25.09.2012 включно. До суду з позовом про стягнення заборгованості до поручителя, позивач звернувся 04.09.2015. тобто після спливу встановленого законом строку (6 місяців), що є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов'язку поручителя нести відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним обов'язанням. На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором с лід відмовити у зв'язку з припиненням договору поруки. Відповідно до п.22 ч.5 Закону України "Про судовий збір" у редакції, що діяла на момент звернення з позовом до суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, звільняється від сплати судового збору, яка підлягала б до сплати? - у розмірі 5294,85 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, а судовий збір позивачем не сплачувався, він компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed