Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], автокооперативу № 40 про визнання права власності на частину будівельних матеріалів та обладнання і про визнанння прав забудовника, посилаючись на те, що у червні 2009 року помер її чоловік [PERSON], у зв"язку з чим відкрилась спадщина. Що вона та відповідач є спадкоємцями першої черги, про що до нотаріуса були завчасно подані ними заяви про прийняття спадщини та що інші спадкоємці [PERSON], мати спадкодавця, та [PERSON], син померлого, відмовились від спадщини на користь [PERSON]. Що об"єктом спадщини є гараж [ADDRESS], однак спадкодавець не здав його в експлуатацію, тому вона ставить питання про визнання її права власності на частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі його будівництва, т.я. вона за власні кошти приймала участь у його будівництві. Тому пославшись на ст.331 ЦК України, просила суд визнати незаконним рішення правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року за № 12 про прийняття в члени автокооперативу [PERSON]. Визнати за нею право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані для будівництва гаражу [ADDRESS] У січні 2016 року позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги і, посилаючись на ті ж обставини, просила суд на підставі ст.1261 ЦК України визнати за нею [PERSON] право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та визнати за нею право забудовника на 1/4 частину незданого в експлуатацію гаражу [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Справа неодноразово розглядалась судами і останнім рішенням Чернігівського районного суду від 15 лютого 2016 року позов [PERSON] до [PERSON], автокооперативу № 40 про визнання права власності на частину будівельних матеріалів та обладнання і про визнання прав забудовника було задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] права забудовника на 1/4 частину незданого в експлуатацію гаражу [ADDRESS] Додатковим рішенням Чернігівського районного суду від 18 квітня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], автокооперативу № 40 в частині визнання незаконним рішення правління автокооперативу № 40 від 31 грудня 2010 року за №12 про прийняття в члени автокооперативу [PERSON] було залишено без розгляду. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд вийшов за межі заявлених вимог, т.я. зі змісту позовних вимог видно, що позивачка ставила питання про визнання права на частину будівельних матеріалів та обладнання не як спадкоємець, а з тих підстав, що вона ніби-то внесла свої кошти на його будівництво; що позивачка, подавши до суду 04 січня 2016 року заяву про уточнення позовних вимог, на думку апелянта, діяла всупереч правилам ЦПК України і суд не мав права приймати ці зміни, оскільки така заява має бути подана до суду до початку розгляду справи по суті, тобто в 2014 році. Апелянт далі вказав, що суд помилково прийшов до висновку про те, що позивачка не пропустила строк позовної давності, звернувшись до суду з даним позовом у серпні 2014 року та що суд помилився у визначенні частки позивачки, оскільки спірний гараж будували спадкодавець і його перша дружина [PERSON], яка має право на 1/2 частину цього майна, як спільного сумісного майна подружжя, тому спадкове майно становить 1/2 частину гаража і саме ця частина має бути розподілена між спадкоємцями і вважає, що у цьому разі частка позивачки має складати 1/12 частину, не 1/4 частину, як вважав суд. Зазначив, що місцевий суд не виконав вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі цього суду від 29 липня 2015 року. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що позивачка перебувала з спадкодавцем в юридичному шлюбі з 13 жовтня 2000 року і останній помер [INFO] року. Що згідно зі спадковою справою, за прийняттям спадщини звернулись: дружина спадкодавця [PERSON], син спадкодавця [PERSON] З заявами про відмову у прийнятті спадщини на користь [PERSON] звернулись мати спадкодавця [PERSON] і син спадкодавця [PERSON]; що у зв"язку з цим кожен зі спадкоємців мав право на 1/4 частину спадкового майна, а з урахуванням заяв про відмову від спадщини, позивачка має право на 1/4 частину спадкового майна, а відповідач - на 3/4 його частини. Суд врахував, що сторонами не заперечується, що право власності на гараж не зареєстровано та що позивачка не пропустила строк позовної давності. Тому оцінивши наведені обставини суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням їх уточнення у січні 2016 року і визнав за позивачкою право власності на 1/4 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для будівництва гаражу [ADDRESS] та права забудовника на 1/4 частину незданого в експлуатацію гаражу [ADDRESS]. Проте апеляційний суд не може погодитись з рішенням суду в частині визначення обсягу спадкового майна і визначеної судом частки у спадковому майні, на яку має право позивачка, як спадкоємець за законом. З матеріалів справи видно, що спір виник з приводу будівельних матеріалів та обладнання, які використані в процесі будівництва гаражу [ADDRESS] та про визнання прав забудовника на частину гаража з урахуванням уточнення позовних вимог від 04 січня 2016 року, згідно з яким позивачка обгрунтувала свої вимоги спадковими правовідносинами. З довідок № 4 від 12 грудня 2009 року (а.с.7,т.1) і № 14 від 24 жовтня 2014 року (а.с.98,том 1) слідує, що [PERSON] (спадкодавець) прийнятий у члени автокооперативу № 40 з 01 вересня 1989 року і розпочав будівництво гаражу [NUMBER] в 1989 році. З копії спадкової справи (а.с.61 - 69, том.1) вбачається, що [PERSON] 08 грудня 2009 року звернулась з заявою до Першої чернігівської нотаріальної контори у зв"язку зі смертю її колишнього чоловіка [PERSON], у якій ставить питання про отримання частки у спільному сумісному майні подружжя, набутого під час перебування з останнім в юридичному шлюбі. З копій рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 30 січня 2013 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 06 березня 2013 року, що набули чинності і приєднані апеляційним судом до матеріалів справи, слідує, що [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про визнання права власності на майно, посилаючись на те, що, перебуваючи в шлюбі з [PERSON] з 19.05.1973 року по 10.10.1995 року, вони разом побудували гараж та придбали автомобіль марки ВАЗ 2121 та що суд частково задовольнив вимоги позову, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 2121, 1986 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а щодо гаража відмовив у задоволенні вимог, оскільки померлий [PERSON] не зареєстрував своє право власності на гараж і він є невведеним в експлуатацію і дані обставини унеможливлюють вирішення питання судом про визнання права власності на його 1/2 частину, як на об"єкт нерухомого майна. Апеляційний суд виходить з того, що за змістом цих судових рішень невведений в експлуатацію гараж [ADDRESS] є спільним сумісним майном [PERSON], померлого [INFO] року та [PERSON], з якою останній перебував у юридичному шлюбі до 10 жовтня 1995 року. Суд вважає, що за таких обставин [PERSON] має право на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання, що були використані в процесі будівництва гаражу [ADDRESS], розміщеного в с.Новоселівці Чернігівського району, як колишня дружина. Тому обсяг спадкового майна, що є предметом спору за даним позовом складається з 1/2 частини будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва спірного гаражу. За таких обставин, коли обсяг спадкового майна складає 1/2 частина будматеріалів та обладнання, які були використані в будівництві гаражу [NUMBER], а позивачка має право на 1/4 його частину, то шляхом математичного розрахунку суд приходить до висновку про те, що за позивачкою слід визнати право власності на 1/8 частину будівельних матеріалів та обладнання, які були використані у будівництві гаражу [ADDRESS] та визнати за нею права забудовника на 1/8 частину незданого в експлуатацію гаражу [ADDRESS]. Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково прийшов до висновку про те, що частка позивачки має складати 1/4 частину будівельних матеріалів та обладнання, оскільки спірний гараж будували спадкодавець і його перша дружина [PERSON], яка як дружина має право на 1/2 частину цього майна, як на спільне майно подружжя та що обсяг спадкового майна має складати 1/2 частина будівельних матеріалів та обладнання, використаних у будівництві гаражу [NUMBER] і саме ця частина має бути розподілена між спадкоємцями - підлягають задоволенню. Інші доводи апеляційної скарги не грунтуються на нормах чинного законодавства і не можуть бути взятими до уваги апеляційним судом. Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постановлене судове рішення не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial