Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №157 по проїзду Тутковському, 4 в м. Житомирі; усунути перешкоди в розпорядженні та користуванні [PERSON] належною йому квартирою шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником спірної квартири, в якій також зареєстрована колишня дружина [PERSON] та їх донька [PERSON]. Посилаючись на те, що шлюб між сторонами розірвано та відповідач перестала користуватися спірним приміщення з 2014 року та до теперішнього часу, не проводить оплату комунальних послуг та не бажає добровільно знятися з реєстрації, позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що реєстрація відповідача у спірному житлі порушує його права як власника квартири. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №31 (20677) від 28 квітня 2017 року (а.с. 37). Представник Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради у судове засідання не з"явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, направив заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 31). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №57 (а.с. 10-11, 47-48). Згідно довідки КП «ВЖРЕП №13» від 23.05.2017 року №826 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 45). Згідно акту КП «ВЖРЕП №13» від 23.01.2017 р., складеного комісією у складі працівників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON], [INFO] з донькою [PERSON], [INFO] не проживає в квартирі №157 по проїзду Тутковському, 4 в м. Житомирі з 2014 року, що засвідчено підписами сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], не проживає в вказаній квартирі більше встановленого законом строку, то суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування спірним житлом. Водночас, згідно із положень статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, процедура зняття особи з реєстрації місця проживання передбачає попереднє звернення особи до органу реєстрації або наявності остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому додаткового судового застереження не потребує, у звязку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі в розмірі 640 грн. 00 коп. (1280 грн / 2).

Outcome: partial