Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив: 1. Визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації [PERSON], всю інформацію, повідомлену [PERSON], що міститься у статті за назвою: [INFO]», яка була розміщена [INFO] на веб-сайті інтернет-видання «Українські новини» http://ukranews.com/ за посиланням [INFO]. 2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «Українські новини» за власний рахунок спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-сайті інтернет - видання «Українські новини» http://ukranews.com/ повного тексту судового рішення у цій справі. Позов мотивовано тим, що [INFO] на веб-сайті «Українські новини» http://ukranews.com/ була розміщена інформація, яка стосується безпосередньо позивача та яку він вважає образливою, наклепницькою, недостовірною та такою, що порочить, принижує, зневажає, паплюжить та ганьбить його честь та ділову репутацію як громадянина України та завдає шкоди його діловій репутації. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, наведених у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на викладене в наданих письмових запереченнях, просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю існування всіх наведених обставин в сукупності. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначила, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, є повним та точним відтворенням публікації, розміщеної [INFO] на веб-сайті Політичної партії «Опозиційний блок», тому ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» не несе відповідальність за поширення цієї інформації відповідно до ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства». Крім того, звернула увагу на те, що ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» здійснює діяльність інформаційних агентств, а не діяльність друкованих засобів масової інформації, а тому посилання позивача на положення ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» є безпідставними. Також зазначила, що інформація про обставини перельоту позивача та посадовців ПАТ «Державний ощадний банк України» чартерним рейсом є висловлюванням власної оцінки, оскільки ця інформація містилася у відкритому доступі на веб-сайті Генеральної прокуратури України, а слова «фактично» в контексті хабара є оціночним судженням. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також позов не визнала, посилаючись на викладене в письмових запереченнях, просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Зазначила, що оспорювана інформація про позивача отримана з офіційних джерел, що звільняє [PERSON] від відповідальності за її розповсюдження. В іншій частині інформація про позивача, є оціночними судженнями, які не підлягають визнанню недостовірними та спростуванню. Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідачів, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті «Українські новини» http://ukranews.com/ за посиланням [INFO] була поширена інформація під назвою «[INFO]» наступного змісту: 1 абзац.: «По данным Ассоциации украинских банков, самым убыточным украинским банком в октябре стал «Ощадбанк» - его потери за месяц составили 1,3 млрд грн. Это прямое свидетельство недоверия людей нынешней власти, а соответственно - и государственному банку, в котором процветает коррупция. Такое мнение высказал народный депутат от Оппозиционного блока [PERSON], сообщает пресс-служба Оппозиционного блока». 2 абзац: «Это закономерно, что люди не верят «Ощадбанку», которым руководит соратник премьер-министра [PERSON]. Ведь этот человек фактически получил взятку в виде полета на футбольный матч, но так и не понес за это никакой ответственности, поскольку дело банально спускается на тормозах»,- сказал народный депутат». 3 абзац: «Он напомнил, что пять месяцев назад Генпрокуратура начала расследование по факту полета главы и пяти членов правления «Ощадбанка» на финал футбольной [PERSON], за который около полумиллиона гривен заплатила частная компания». 4 абзац: «Как можно привлекать деньги людей в государственный банк, если его руководитель - взяточник, которого прикрывают однопартийцы премьер-министр [PERSON] и министр МВД [PERSON]? Какое может быть доверие к такой дискредитировавшей себя государственной институции?!», - подчеркнул политик». 5 абзац: «По его словам, именно циничная коррупция внутри власти - главная причина, которая лишает Украину перспективы. Несмотря на все обещания, власть не только не поборола коррупцию, она ее возглавила, сказал народный депутат». 6 абзац: «Расставленные [PERSON] люди, являются такими же непрофессионалами, как и сам премьер-министр, чье правительство за год работы установило, множество экономических антирекордов. Вслед за Кабмином, который «уронил» курс гривны в три раза, допустил инфляцию в 75% и поднял тарифы на ЖКХ в 5,5 раз, руководитель «Ощадбанка» также не отстает: убыток банка за январь-октябрь достиг 6,7 млрд грн,» - отметил [PERSON]». 7 абзац: «Он подчеркнул, что это непрофессиональное правительство должно уйти в отставку ради будущего Украины». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які приймаються судом до уваги як належні та допустимі(а.с.12). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Відповідачі, заперечуючи проти позову, звертали увагу на те, що публікації спірної статті передувала величезна кількість інформації відносно позивача, яка була поширена раніше у засобах масової інформації, а висловлювання автора статті не містить фактичних даних, а є лише оціночними судженнями. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, суд надходить до висновку, що інформація про обставини перельоту позивача та посадових осіб ПАТ «Державний Ощадний банк України» на футбольний матч до м.Варшава чартерним авіарейсом, його оплати тощо є виключно оціночним судженням автора, результатом аналізу відомостей відносно позивача, що були розміщені у чисельних засобах масової інформації, у таких як: [INFO] під назвою «[INFO]». Дата публікації [INFO]. [INFO] у статті під назвою «[INFO]», дата публікації [INFO], [INFO] у статті під назвою [INFO], дата публікації [INFO], [INFO], дата публікації [INFO], [INFO], у статті під назвою: «[INFO], дата публікації [INFO], [INFO]/ у статті під назвою: «[INFO]», дата публікації [INFO], [INFO] у статті під назвою: «[INFO]», дата публікації [INFO], [INFO] у статті під назвою: «[INFO]»», дата публікації [INFO], [INFO] у статті під назвою: «[INFO]», дата публікації [INFO], [INFO] у статті під назвою: «[INFO]", дата публікації [INFO], [INFO] у статті під назвою: «[INFO]», дата публікації: [INFO], [INFO] у статті під назвою: «[INFO]», дата публікації [INFO], [INFO] у статті під назвою:«[INFO]»», дата публікації: [INFO], [INFO] у статті під назвою: «[INFO]»», дата публікації: [INFO] тощо. Твердження позивача про негативний вплив на громадську думку оточуючих щодо позивача, внаслідок розповсюдженої інформації, та вимоги щодо судового захисту є необґрунтованими, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що позивачу внаслідок поширення вказаної інформації завдано шкоду його діловій репутації суду не надано. У пункті 15 постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, серед іншого, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача. Разом з тим, в іншій частині інформація не стосується безпосередньо особи позивача [PERSON], а тому відсутні підстави стверджувати про те, що така інформація порочить, принижує честь та ділову репутацію позивача як громадянина України та завдає шкоди його діловій репутації. Крім того, сама стаття під назвою «[INFO]», яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, дає підстави стверджувати, що вона не містить інформації про позивача [PERSON], вираженої в брутальній, принизливій або непристойній формі. В іншій частині твердження позивача про вчинення можливих корупційних діянь, є також оціночним судженням, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною. Зазначені фрази, які позивач вважає недостовірними твердженнями, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири, і відповідно не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності. Судом з'ясовано, що позивач є публічною особою, та на момент спірної публікації відносно нього обіймав посаду Голови правління ПАТ «Державний ощадний банк України». Отже, спірна публікація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночними судженнями щодо публічної особи, а саме [PERSON], без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Лінгенс проти Австрії» (1986); «Обершлік проти Австрії» (1991) у яких йшлось про публічну критику політиків. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Відповідно до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час публікацій в мережі Інтернет, відповідачем [PERSON] була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Крім того, слід зазначити, що оскільки спірна інформація є повним та точним відтворенням публікації, розміщеної [INFO] на веб-сайті Політичної партії «Опозиційний блок», тому ТОВ «Інформаційне агентство «Українські новини» не несе відповідальність за поширення цієї інформації відповідно до ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства», яка передбачає, що суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація: є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Отже, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed