Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача на її корить 170000 грн. боргу, у рахунок погашення якого звернути стягнення на нежитлову будівлю (заг. пл. 44,7 кв.м.), що знаходиться по вул. Гайдамацька,1, м. Дрогобич Львівської області, та земельну ділянку (кадастровий номер 4621280300:02:002:0004), загальною площею 0,1599 га, що в с. Нове Село Дрогобицького району Львівської області, припинивши право власності [PERSON] на таке майно; визнати за нею право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 44,7 кв.м., що знаходиться по вул. Гайдамацька, 1,м. Дрогобич Львівської області; визнати за нею, право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 4621280300:02:002:0004), загальною площею 0,1500 га, що в с. Нове Село Дрогобицького району Львівської області; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування вимог, покликається на те, що 10 січня 2008 року між нею та [PERSON] був укладений Договір позики грошей, за яким останній зобовязувався повернути їй [PERSON] суму позики 170000 грн. до 10 січня 2014 року. Однак у вказаний строк [PERSON] кошти не повернув. З моменту настання терміну погашення заборгованості по такому договору вона неодноразово зверталась до [PERSON] з вимогою про повернення коштів. Однак такий не відреагував, пояснюючи таке економічною ситуацією у країні, своїм скрутним матеріальним становищем. Він постійно обіцяє повернути хоча б якусь частину грошей. Станом на момент звернення до суду з позовом відповідач жодних коштів не повернув. Разом з тим, пояснив, що у його власності є нерухоме майно рівноцінне боргу - нежитлова будівля, загальною площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою - вул. Гайдамацька,11, м. Дрогобич Львівської області, та земельна ділянка, кадастровий номер 4621280300:02:002:0004, загальною площею 0,1500 га, що в с. Нове Село Дрогобицького району Львівської області, а тому згідний в рахунок погашення боргу передати дане нерухоме майно у його власність. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала збільшенні позовні вимог. Додатково пояснила, що її довірителька має намір та право повернути свої кошти, однак позбавлена такої можливості у звязку з відсутністю їх у відповідача, тому просить в рахунок боргу визнати право власності на його майно, яке є рівноцінним за вартістю боргу. Більше того, про таку можливість також зазначено у договорі позики. Відповідач позов, збільшенні позовні вимоги визнав. Пояснив, що не має можливості повернути позичені кошти. Майно, яке б хотів відати в рахунок погашення боргу, продати не може. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 10 січня 2008 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримав кошти в розмірі 170000 грн., із зобовязанням повернення вказаної суми коштів до 10.01.2014 року. Факт укладення такого договору та передачі вказаних коштів стверджується розпискою позичальника [PERSON] від 10 січня 2008 року. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 629 ЦК закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Договір позики з підстав, визначених ст. 1051 ЦК України відповідач не оспорював. Разом з тим, як встановлено позичальник - відповідач не має змоги повернути спірну суму боргу. Так, п. 7 договору позики визначено, що позикодавець має право звернути стягнення на майно, яке належить особисто позичальнику, та яке було ним набуто в шлюбі чи успадковане майно. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №269291, виданий Управлінням Держкомзему у Дрогобицькому районі Львівської області 29 листопада 2012 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1500 га, кадастровий номер 462120004008386, що у селі Нове Село Дрогобицького району Львівської області за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вартість такої земельної ділянки згідно звіту про експертну оцінку від 10.10.2014 року ТОВ «Експерт ін» становить 80882 грн.. Крім цього, відповідачу на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду №1306/8791/2012, від 26.11.2012 року на праві приватної власності належить нежитлова будівля, загальною площею 44,7 кв.м., що по вул. Гайдамацька,1, м. Дрогобич Львівської області. Вартість такої будівлі згідно висновку ФО-П Прим»як З.М. від 05.12.2014 року (термін дії якого 6 місяців) становить 88370 грн. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 573 ЦК України, заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. У відповідності до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язань забезпеченого заставою (іпотекою), заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель у разі порушення боржником основного зобов'язання має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання боржником основного зобов'язання передбачено також ч.1 ст.33 Закону України № 898-IV «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Оскільки зобов'язання по поверненню позики відповідач не виконав у встановлений строк, суд вважає, що позивач набула право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) та набуття права власності на нього. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: „1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання...". Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом норм ст. ст. 181, 182 ЦК України та ст. ст.2-5,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно, до якого належить і нежитлове приміщення, земельна ділянка, підлягають обов'язковій державній реєстрації, та відповідно до вимог ст. 3 цього Закону виникає з моменту такої реєстрації, а підставою для її проведення, зокрема, є рішення суду, яке набрало законної сили, і яким визнано за особою право власності. При цьому здійснення такої реєстрації при зверненні особи і поданні нею необхідних документів є обов'язком для відповідного державного органу, на якого законом покладено функції з проведення державної реєстрації прав власності осіб на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищенаведене, а також наявність у позивача договору-розписки, що свідчить про неповернення відповідачем боргу, наявність у останнього майна рівноцінного боргу, забезпечення такого заставою (іпотекою), суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1700 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved