Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 31.08.1985 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який розірвано 05.03.2002 року. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей; [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу відповідач припинив проживати в спільній квартирі [ADDRESS] , і з того часу у вказаній квартирі не проживає. Реєстрація місця проживання відповідача за вищезазначеною адресою створює позивачу додаткові незручності. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом в вищезазначеній квартирі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 3966 від 24.10.1990 [PERSON] є наймачем квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.07.2020 року за № 000010100 у вищезазначеній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 00009224800 від 12.07.2011 року сторони одружилися 31.08.1985 року (а.с. 17). Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 28.12.2012 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 18) З акту обстеження матеріально-побутових умов від 14 липня 2020 року, складеного комісією в складі: голови ОСББ «Костомарова-1» [PERSON], сусідів [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що відповідач не проживає з 2002 року по даний час за адресою в [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до заяви про оголошення в розшук боржника від 23.05.2006 року за № 1265-4 місце проживання відповідача невідоме та його оголошено в розшук (а.с. 20). Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які мешкають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина друга статті 64 ЖК України). За змістом статей 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Під час вирішення питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності та поважність причин такої відсутності. Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач більше шести місяців без поважних причин не проживає в вищезазначеній квартирі. Тому його слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житлом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного ст. ст. 9,64, 71,72,107 ЖК України,

Outcome: approved