Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

У липні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач вказує, що 07 липня 2020 року між ним та відповідачем укладено договір оренди (далі - Договір) жилої площі за адресою: [ADDRESS] . На виконання п.6.1 зазначеного Договору, під час його підписання, відповідачу передано в якості застави (гарантійного депозиту) грошові кошти в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. 03 листопада 2020 року за обопільною згодою сторін Договір було розірвано, позивач звільнив орендовану площу. Пунктом 6.2 договору оренди передбачено повернення орендодавцем орендарю застави (гарантійного депозиту). Проте відповідач відмовився повертати заставу (гарантійний депозит), пославшись на відсутність грошових коштів. На момент подання позовної заяви відповідач грошові кошти не повернула, від зустрічей ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає, письмові претензії, отримані поштою ігнорує. Враховуючи викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 676 5грн., з яких: 3500 грн. - сума неповернутої застави за Договором; 87 грн. - поштові витрати, пов`язані з пересиланням претензії; 2270 грн. - сума моральної шкоди. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.08.2021 було відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у строк встановлений в ухвалі суду відзив не надала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 07 липня 2020 року між [PERSON] (орендарем) та [PERSON] (орендодавцем) укладено договір оренди жилої площі за адресою: [ADDRESS] , в період з 07.07.2020 до 07.01.2021. На виконання п.6.1 зазначеного договору, під час його підписання, позивачем передано відповідачу в якості застави (гарантійного депозиту) грошові кошти в розмірі 3500 грн. Як вбачається зі змісту позову, 03 листопада 2020 року договір оренди між сторонами розірвано, позивач звільнив орендовану житлову площу. Пунктом 6.2 договору оренди передбачено повернення орендодавцем застави (гарантійного депозиту) орендарю. Як стверджує позивач, відповідачем не виконано умови Договору в частині повернення застави (гарантійного депозиту) в розмірі 3500 грн. Позивачем 19.11.2020 на адресу відповідача було направлено претензію про повернення суми застави, яка залишилася без задоволення. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Статтею 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів щодо виконання своїх зобов`язань за договором оренди житлової площі, в частині повернення застави (гарантійного депозиту) . Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд керується роз"ясненнями постанови Пленума Верховного Суду України від 31.03.1995 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах про стягнення моральної ( немайнової) шкоди». Згідно п. 3 вищеназваної постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Разом з тим, у п. 4 постанови вказується, що позивач зобов`язаний довести не тільки факт заподіяння моральних страждань, але і пояснити з яких міркувань він виходив, зазначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, при зверненні з даним позовом до суду, позивачем не обгрунтовано та не надано належних та допустимих доказів, які б дали змогу суду прийти до висновку, що з вини відповідача позивачу було спричинено моральну коду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягають частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченої застави у розмірі 3500,00 грн. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2270 грн. - не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Витрати позивача на послуги пошти в сумі 87,00 грн. не включаються до складу судових витрат і не можуть вважатись збитками у розумінні ст.22 ЦК, а тому відшкодуванню не підлягають. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення застави в розмірі 3500,00 грн., тобто у розмірі 61 % (3500 х 100 / 5770,00). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі -553,88 грн. слід покласти на відповідача (908 х 61 % :100). На підставі викладеного,

Outcome: partial