Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що спірний житловий будинок належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був батько. Після смерті батька він залишився проживати у будинку, користується ним, підтримує у належному стані. В даний час він звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак листом від 29.03.2017 року приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Оскільки в нотаріальній конторі йому не може бути видане свідоцтво про право на спадщину, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON], подала до суду заяву про визнання позову, просить розгляд справи проводити без її участі. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та додані до неї письмові документи, об`єктивно оцінивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. ст. 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що [PERSON], помер [INFO] в с. Жирівське, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 25 січня 2010 року. Згідно Свідоцтва про право особистої власності від 25 квітня 1990 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради, жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS], дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно витягу № 172 від 21.03.2017 р., з погосподарської книги с. Жирівське Жидачівського району Львівської області встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS], станом на 30.06.1990 року відноситься до групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON], 1934 р.н., який помер [INFO], дружина [PERSON], 1933 р.н. та син, [PERSON], 1959 р.н. . У відповідності до ст. 17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/3 частина колгоспного двору. Після смерті члена колгоспного двору [PERSON], відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS]. Згідно заяви [PERSON], від 23 березня 2017 року, засвідченої секретарем Облазницької сільської ради, члена колгоспного двору, вона відмовляється від належної їй 1/5 частини у майні колишнього колгоспного двору, що розташований по вул. [ADDRESS] та від 1/5 частини у спадковому майні цього ж двору після смерті її чоловіка [PERSON], в користь сина [PERSON]. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що житловий будинок в [ADDRESS] є власністю колгоспного двору, частки яких не визначені, позивач є членом двору, якому належить 1/3 частина майна колгоспного двору, інший член колгоспного двору відмовився від належної йому частки у майні колгоспного двору в користь позивача, що не повинно позбавляти його можливості належним чином прийняти спадщину після смерті батька, зареєструвати її та отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи докази в справі у їх сукупності, суд вважає, що позивач - спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, є таким, що прийняв спадщину, тому за ним слід визнати право власності на цілий житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved