Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи підприємця [PERSON] про розірвання договору № ЗП000040 від 17.08.2015 р., стягнення суми в розмірі 56000,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 серпня 2015 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір № ЗП000040 про виконання ремонтно-будівельних робіт на загальну суму 59000,00 грн., за умовами якого ФОП [PERSON]. взяв на себе зобовязання організувати роботи щодо встановлення вікна та утеплення стін піностірольними плитами з послідуючим їх об штукатуренням, окраскою стін та фундаменту, а вона, як замовник, зобовязалася сплатити та прийняти готові роботу. Відповідно до п. 2.1 Договору, вартість робіт складає 59000,00 грн., з яких вона фактично сплатила 50000,00 грн. при укладенні зазначеного договору, тим самими виконавши п. 2.2. Договору, та 6000,00 грн. у листопаді 2015 року.. Згідно п. 3.2 зазначеного договору, після виконання п. 3.2 Договору, виконавець зобовязався виконати роботи протягом 21 робочого дня. Проте, в порушення умов договору, ФОП [PERSON] протягом 21-го робочого дня з моменту підписання договору не виконав роботи, та повідомив, що у звязку з початком зимового періоду виконання робіт переносить на весну 2016 року. У березні 2016 року їй зателефонував слідчий Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо зясування питання виконання Договору № ЗП000040 від 17 серпня 2015 року, отримавши від неї інформацію щодо не виконання умов Договору, запропонував зявитися до відділення поліції з відповідною заявою, оскільки ФОП [PERSON] є фігурантом кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, у звязку невиконанням умов аналогічних договорів з іншими громадянами. Станом на 07 грудня 2017 року ФОП [PERSON] умов договору не виконав, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою про захист її порушених прав. Крім того, вважає, що діями відповідача з приводу невиконання умов договору № ЗП000040 від 17 серпня 2015 року їй завдано моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., яка полягає у душевних хвилюваннях, погіршення стосунків з оточуючими родичами, і як наслідок, погіршення стану здоровя, оскільки він є людиною похилого віку. На підставі викладеного, просить суд розірвати договір № ЗП000040 від 17 серпня 2015 року, укладений між нею та ФОП [PERSON] про виконання ремонтно-будівельних робіт на загальну суму 59000,00 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на її користь сплачені кошти за договором № ЗП000040 від 17 серпня 2015 року у розмірі 56000 гривень 00 копійок та завдану моральну шкоду в розмірі 3000 гривень 00 копійок. Позивач [PERSON] надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, посилаючись на їх обґрунтованість та доведеність. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, просила суд ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи за його відсутності не надав. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2017 року провадження у цій справі відкрито. (а.с. 12) 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим\~ЦПК України\~викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу\~ХIII\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією\~ЦПК України. Ухвалою суду від 09 січня 2018 року справу призначено у підготовче судове засідання. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. (а.с. 29-30) Ухвалою суду від 29 січня 2018 року підготовче провадження по зазначеній справі визнано закритим та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 48) Відповідно до ч.1\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 27 лютого 2018 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 17 серпня 2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № ЗП000040 про виконання ремонтно-будівельних робіт на загальну суму 59000,00 грн., за умовами якого ФОП [PERSON]. взяв на себе зобовязання організувати роботи щодо встановлення вікна та утеплення стін піностірольними плитами з послідуючим їх об штукатуренням, окраскою стін та фундаменту, а вона, як замовник, зобовязалася сплатити та прийняти готові роботу. (а.с. 9) Відповідно до п. 2.1 Договору, вартість робіт складає 59000,00 грн., з яких [PERSON] фактично сплатила 50000,00 грн. при укладенні зазначеного договору, тим самими виконавши п. 2.2. Договору, та 6000,00 грн. у листопаді 2015 року. (а.с. 7) Згідно п. 3.2 зазначеного договору, після виконання п. 3.2 Договору, виконавець зобовязався виконати роботи протягом 21 робочого дня. Проте, в порушення умов договору, ФОП [PERSON] протягом 21-го робочого дня з моменту підписання договору не виконав роботи, та повідомив [PERSON], що у звязку з початком зимового періоду виконання робіт переносить на весну 2016 року. У березні 2016 року [PERSON] зателефонував слідчий Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області щодо зясування питання виконання Договору № ЗП000040 від 17 серпня 2015 року, отримавши від неї інформацію щодо не виконання умов Договору, запропонував зявитися до відділення поліції з відповідною заявою, оскільки ФОП [PERSON] є фігурантом кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, у звязку невиконанням умов аналогічних договорів з іншими громадянами. 04 березня 2016 року [PERSON] звернулася до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою щодо вчинення відносно неї ФОП [PERSON] кримінального правопорушення, проте постановою слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області [PERSON] від 24 грудня 2016 року кримінальне провадження № 12016080060000973 від 04.03.2016р. закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с. 6-7) Станом на 07 грудня 2018 року ФОП [PERSON] умов договору не виконав, у звязку з чим [PERSON] вимушена звернутися до суду із позовною заявою про захист її порушених прав. Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, Замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, заяву позивача, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів за договором є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на її користь з відповідача по справі моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.) Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, остання посилається на те, що діями відповідача з приводу невиконання умов договору № ЗП000040 від 17 серпня 2015 року їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях, погіршення стосунків з оточуючими родичами, і як наслідок, погіршення стану здоровя, оскільки вона є людиною похилого віку, яку вона оцінює у 3000 гривень. За подібних обставин та,

Outcome: approved