Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до провідного менеджера ПАТ КБ «ПриватБанк» Семененко В.В. про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування заявлених позовним вимог [PERSON] вказувала, що вона є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та мала у банку відкритий рахунок за № [NUMBER]. Так, листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.10.2017 року № 171005/831, її було повідомлено, що карта [PERSON] № [NUMBER] і всі технічні рахунки, що використовуються для її роботи - закриті. Також позивач вказувала, що у січні 2018 року їй зателефонували із контанкт-центру ПАТ КБ «ПриватБанк» і повідомили, що по рахунку № [NUMBER] існує непогашений кредит, який необхідно сплатити. В свою чергу позивач 05.02.2018 року звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з листом, в якому просила надати їй повну інформацію за її вищевказаним рахунком. За результатами розгляду вищевказаного листа, ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив позивача про неможливість виконання вимог, зазначених у заяві у зв'язку з тим, що під час отримання звернень клієнтів засобами поштового зв'язку Банк позбавлений можливості здійснити ідентифікації особи, що підписала запит, а отже не може бути впевненим в тому, що інформація, яка становить банківську таємницю, надана особі, яка має право на її отримання. Не погоджуючись з вказаною відповіддю ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач просила визнати незаконними дії провідного менеджера ПАТ КБ «ПриватБанк» Семененко В.В. щодо відмови у наданні їй інформації за карткою [NUMBER], а також зобов'язати надати повну та обґрунтовану відповідь на її заяву від 05.02.2018 року. Ухвалю Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до провідного менеджера Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Семененко В.В. про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва на підставі положень п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2018 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви направлені на адресу відповідача по справі 28.05.2018 року, однак зворотне поштове повідомлення про вручення кореспонденції відсутнє в матеріалах справи. 28.09.2018 року представник Пат КБ «ПриватБанк» Каракоця О.Р. ознайомився з матеріалами справи, однак станом на дату ухвалення рішення суду не подав відзиву на позов, у зв'язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, судом встановлено, що [PERSON] є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та мала у банку відкритий рахунок за № [NUMBER]. Зі змісту листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.10.2017 за № 171005/831 вбачається, що карта [PERSON] № [NUMBER] і всі технічні рахунки, що використовуються для її роботи - закриті ( а.с 13). Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що 05.02.2018 року вона дійсно зверталася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з листом, в якому просила надати їй повну інформацію за її вищевказаним рахунком, а саме: повідомити повний і достовірний розрахунок заборгованості за кредитною картою ПАТ КБ «ПриватБанк" № [NUMBER] станом на 05.10.2017, розмір пені за порушення строків сплати кредиту (з наданням розрахунку), розмір процентів за користування кредитом (з наданням розрахунку), розмір основної суми боргу за кредитом (з наданням розрахунку), розмір штрафних санкцій за прострочення виконання договору , інформацію про закриття картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] та станом на який час закрито, просила надати акт знищення картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER]. За результатами розгляду вищевказаного листа, ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив позивача про неможливість виконання вимог, зазначених у заяві у зв'язку з тим, що під час отримання звернень клієнтів засобами поштового зв'язку Банк позбавлений можливості здійснити ідентифікації особи, що підписала запит, а отже не може бути впевненим в тому, що інформація, яка становить банківську таємницю, надана особі, яка має право на її отримання (а.с 14 - 15). Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. При цьому, банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. У відповідності до ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов'язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2)перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3)перелік послуг, що надаються банком; 4)ціну банківських послуг; 5)іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6)щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків. Статтею 20 Закону України "Про інформацію" встановлено, що за порядком доступу, інформація поділяється на, відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про доступ до публічної інформації" чітко визначено, що таємною інформацією визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю. Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами. Нормами статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банківською таємницею є інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку. Банківською таємницею, зокрема, є операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди. Статтею 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: 1)обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; 2)організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; 3)застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; 4)застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом. Банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Органи державної влади, юридичні та фізичні особи, які при виконанні своїх функцій, визначених законом, або наданні послуг банку безпосередньо чи опосередковано отримали в установленому законом порядку інформацію, що містить банківську таємницю, зобов'язані забезпечити збереження такої інформації, не розголошувати цю інформацію і не використовувати її на свою користь чи на користь третіх осіб. Банківська таємниця може бути розкрита у порядку, визначеному статтею 62 Закону про банки. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 Закону про банки, інформація, що містить банківську таємницю, може бути розкрита банками на письмовий запит або з письмового дозволу власника цієї інформації. Крім того, вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, визначені Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 № 267 (далі - Правила № 267). Порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, визначені розділом 3 Правил № 267. Згідно з пунктом 3.1 Правил № 267 письмовий запит та/або дозвіл клієнта про розкриття інформації, що містить банківську таємницю і власником якої є такий клієнт, складається за довільною формою. Письмовий запит (дозвіл) фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. Запит та/або дозвіл клієнта може бути включений до договору про надання банківських послуг, що укладається між клієнтом і банком. У договорі також можуть бути визначені підстави та межі розкриття банком інформації, що становить банківську таємницю клієнта. На письмовий запит власника інформації, що становить банківську таємницю або з його письмового дозволу, банк розкриває таку інформацію в обсязі, визначеному в письмовому запиті або дозволі. Як вбачається з матеріалів справи, заява [PERSON] від 05.02.2018 року, направлена на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк», не відповідає вищезазначеним нормам закону, оскільки підпис позивача має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально ( а.с 8). Статтею 1076 ЦК України закріплено, що банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їх посадовим та службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках і в порядку, встановлених Законом. Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка визначає перелік суб'єктів, які мають право ознайомлюватися з певним обсягом інформації, щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю. Такими суб'єктами є: власник інформації, що належить до банківської таємниці, та треті особи з письмового дозволу власника такої інформації; суд; органи прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ, Антимонопольного комітету України; органи Державної податкової служби України; спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань фінансового моніторингу; органи державної виконавчої служби; особи, зазначені власником рахунка (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку; державні нотаріальні контори або приватні нотаріуси, іноземні консульські установи по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів); службовці Національного банку України або уповноважені ними особи, які в межах повноважень, наданих Законом України «Про Національний банк України», здійснюють функції банківського нагляду або валютного контролю; інші банки (крім банку, на який покладено відповідальність за збереження банківської таємниці); інші органи, яким розкривається банківська таємниця в порядку, передбаченому законодавством з боротьби з легалізацією грошей, здобутих злочинним шляхом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed