Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] по 11.11.2007 рік. В 1989 році в Садівниче товариство «Будівельник» на ім'я відповідача була надана земельна ділянка [NUMBER] загальною площею 0,1088 га для ведення садівництва. В 2000 році відповідач на своє ім'я приватизував цю земельну ділянку, отримав державний акт 16.05.2000 року на право приватної власності на землю 1-СМ № 00538. 24 березня 2010 року на цю земельну ділянку було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ № 649730 нового зразку, кадастровий номер 59101191500:01:012:0546, розміром 0,1088 га для ведення садівництва. На цій земельній ділянці в період шлюбу в 1991 році був збудований садовий будинок, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., та господарські споруди. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2014 року за нею [PERSON], було визнано право власності на 1/2 частину садового будинку та господарських споруд, розташованого на земельній ділянці [NUMBER] розміром 0,1088 га, наданої для ведення садівництва в садівничому товаристві «Будівельник», яка належить на праві власності [PERSON]. Рішення набуло законної сили. Відповідно до ст.120 ЗК України, та ст.377 ЦК України до особи, яка придбала будівлю та господарські споруди, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення. Таким чином, так як вона є власником 1/2 частини садового будинку та господарських споруд, то за нею повинно бути визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати частково недійсним державний акт на земельну ділянку, розміром 0,1088 га, надану для ведення садівництва, розташованої в садівничому товаристві «Будівельник» під [NUMBER], кадастровий номер 59101191500:01:012:0546, виданого на ім'я [PERSON] та провести поділ земельної ділянки і визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0544 га, наданої для ведення садівництва, розташованої в садівничому товаристві «Будівельник» під [NUMBER], кадастровий номер 59101191500:01:012:0546. В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з зазначених в позові підстав та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представника позовні вимоги [PERSON] пояснивши, що відповідно рішення Піщанської сільської ради від 14 квітня 1999 року йому передано безоплатно у приватну власність шляхом приватизації, земельну ділянку площею 0,1088 га, що підтверджується державним актом про право приватної власності на землю серія І-СМ № 005388 виданим 16 травня 2000 року. Згідно ст.ст.6, 17 ЗК України (1991 pік), який діяв на момент приватизації земельної ділянки, земельна ділянка одержана громадянином у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, так як земельна ділянка не є майном набутим подружжям під час шлюбу, а отримана громадянином у власність шляхом здійснення свого права на приватизацію. Відповідно п.182 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно ст.ст.81, 116 ЗК України земельна ділянка одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи з викладеного просять суд відмовити в задоволенні позову [PERSON]. Представник третьої особи - Садівничого товариства «Будівельник» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 27.11.2007 року, що підтверджується свідоцтвом по одруження, свідоцтвом про розірвання шлюбу. У 2000 році відповідачем [PERSON] на підставі рішення Піщанської сільської ради від 14.04.1999 року була приватизована земельна ділянка [NUMBER], площею 0,1088 га в садівничому товаристві «Будівельник» та 16 травня 2000 року виданий державний акт на право приватної власності на землю. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.09.2014 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину садового будинку [NUMBER] та ? частину господарських споруд, які розташовані в садовому товаристві «Будівельник» на земельній ділянці [NUMBER], розміром 0,1088 га (а.с.6-9). Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 04.11.2014 року (а.с.10-14) відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на ? частину вказаної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка отримана відповідачем безоплатно в 2000 році шляхом використання свого права на приватизацію, тому земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час час шлюбу. Земельна ділянка [NUMBER], площею 0,1088 га в садівничому товаристві «Будівельник» Піщанської сільської ради є власністю [PERSON] Позивач [PERSON] звертається з позовом про поділ, визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,0544 га, наданої для ведення садівництва, виходячи з рішення Ковпаівського районного суду м.Суми від 25.09.2014 року та норм ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Вважає, що оскільки позивач є власником ? частини садового будинку та господарських споруд за нею повинно бути визнано право власності на ? частину земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об"єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Норми ст.120 ЗК України передбачають лише перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду у способи, визначені ЗК України, але зазначена норма не передбачає підстав для позбавлення права власності на землю. Статтею 140 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав припинення права власності на землю. Такими підставами є добровільна відмова власника, смерть власника за відсутності спадкоємця, відчуження земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності, конфіскація за рішенням суду. Позбавлення права власності на земельну ділянку з підстав, передбачених ст.120 ЗК України, цей Земельний кодекс України не передбачає. Відповідно до ст.141 ЗК України передбачено підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема і з підстав набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розміщені на земельній ділянці. Така підстава, як набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, не є підставою позбавлення особи права приватної власності на таку земельну ділянку за рішенням суду. Статтею 140 ЗК України не передбачена така підстава припинення права власності на земельну ділянку, як набуття права власності на житловий будинок іншою особо. Згідно з ст.141 ЗК України набуття права власності на житловий будинок іншою особою є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. З врахуванням викладеного, в задоволенні позову [PERSON] про визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на ? частину земельної ділянки, необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed