Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] (копія свідоцтва про право власності на житло від 11.11.2003р., копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.2003р., копія договору дарування 2/3 ча\-стин квартири від 09.11.2004 р., копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2004р.). 14.05.2008 р. надала дозвіл на реєстрацію в своїй квартирі громадя\-нину [PERSON] Відповідно до довідки виконкому Корницької сільської ради Коло\-мийського району Івано-Франківської області від 25.06.2015р. № 685 в квартирі проживають: [PERSON] - власник; [PERSON] - співжитель. За останні чотири роки її співжитель [PERSON] створив такі умови, що вони не можуть разом проживати в одній квартирі. Будучи часто в нетверезому стані відповідач неодноразово та систематично вчиняє протиправні дії, в тому числі і насильство щодо неї. Вимушена була неодноразово звертатись до Коломийського МВ УМВС із заявами про таку протиправну поведінку [PERSON] Багато разів не зверталась в міліцію через побоювання. Так, в листі та постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.06.2012р. Коломийського МВ УМВС зазначено, що в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON] за ознаками злочину, передбачено ст. 296 КК України відмовлено, однак в його діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.125 КК України. Відповідно до листа та висновку Коломийського МВ УМВС від 27.06.2014 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповід\-альності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП - за вчинення насильства в сім'ї або невиконання захисного припису. Відповідно до вироку Коломийського міськрайонного суду від 01 вересня 2014 року [PERSON] визнано винним за ст.125 ч.І КК України і призначено покарання у вигляді штрафу 510 грн. Відповідно до висновку Коломийського МВ УМВС від 01.07.2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім'ї або невиконання захисного припи\-су. Постановою Коломийського міськрайонного суду від 02 липня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопоруше\-ння, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП та накладено адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. Отже, [PERSON] неодноразово та систематично вчиняє щодо неї протиправні дії, а неодноразові притягнення його до адміністративної від\-повідальності, приписи Коломийського МВ УМВС та навіть вирок суду не дали результатів щодо покращення його поведінки. Таким чином, вимушена звернутися до суду за захистом свого поруше\-ного права та вважає, що є всі підстави, передбачені ч. 1 ст. 116, 157 ЖК Украї\-ни для виселення відповідача з квартири без надання йому іншого жилого приміщення так як спільне проживання з ним в її квартирі є неможливим. З врахуванням викладеного, на підставі ст. 391 ЦК України, просить позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та виселити його без надання іншого житлового приміщення. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку з місця проживання. В заяві про зменшення позовних вимог позивач просила усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивує тим, що вже протягом останніх приблизно 10 років проживає за у квартирі [ADDRESS]. За вказаною адресою він проживає разом із співмешканкою [PERSON] Квартира, в якій останні проживають, перебуває у приватній власності цивільної дружини [PERSON]З 14.05.2008 р. за вказаною адресою зареєстроване його постійне місце проживання.Попередньо, до початку проживання однією сім'єю із відповідачкою [PERSON], проживав у батьківській хаті за адресою: [ADDRESS]. Після того як почав проживати із [PERSON], вони почали покращувати свої житлові умови, проводити ремонтні роботи, облагороджувати подвір'я, будувати господарські будівлі. Для цього необхідні були значні кошти. Тому, з цією метою у 2007 році продав батьківський будинок разом із всіма господарськими будівлями та земельною ділянкою у с. Рунгури, який на момент продажу належав йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 02.03.2007 р. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 23.03.2007 р. Після продажу житлового будинку, практично всі отримані кошти разом із відповідачкою витратив на проведення капітальних ремонтних робіт у квартирі [PERSON]. Всі роботи сторони проводили разом, перед початком робіт обов'язково обговорювали та встановлювали обсяг необхідних робіт, визначали, що вони хочуть, що необхідно придбати та яку кількість коштів на матеріал необхідно витратити. Матеріали переважно їздив купувати він, так як розумів, що саме необхідно придбати. Також, транспорт для перевезення будівельних матеріалів переважно розшукував він. Серед робіт, проведених у квартирі, зокрема може вказати такі: визначення місця розташування, встановлення криниці, придбання відповідних матеріалів; заміна вікон на металопластикові в кількості 4 шт; заміна дверей (вхідних та міжкімнатних в кількості 6 шт.; встановлення огорожі (придбання матеріалу та робота із встановлення), залиття доріжки на господарському подвір'ї до вхідних дверей квартири та криниці; заміна опалювальної системи (придбання котла, батарей, витрати з їх встановлення); заміна електрики та освітлювальних приладів у квартирі (розетки, світильники) проведення водопостачання до квартири та повна заміна водостічної системи, встановлення двох каналізаційних ям; встановлення ванної кімнати (придбання душової кабіни, плитки, санвузла, умивальника, пральної машини та їх встановлення); заміна кухні (придбання та встановлення плитки, придбання та встановлення пластикової вагонки, придбання кухонних меблів) ремонт у коридорі (придбання та встановлення пластикової вагонки); проведення робіт у житловій кімнаті (придбання та поклеювання шпалер, заміна меблів та дивану); зведення на подвір'ї нового гаража (на місці розташування старого); зведення нової дерев'яної огорожі навколо городу; заміна даху квартири; зведення підвального приміщення на території домоволодіння (роботи із викопування підвального приміщення, залиття стін бетоном, роботи із укріплення стін, встановлення полиць тощо). Все вище перелічене підтверджується доданими до позовної заяви копіями аркушів із зошита, де власноручно [PERSON] писала про придбані матеріали, про вартість витрачених коштів на роботу тощо. Окрім вказаного, відповідно до товарного чеку № П/п-011017 від 05.08.2012р. придбав у покрівельному центрі «Металопрокат» по вул. Карпатській, 27. в м. Коломия, металочерепицю та інші необхідні будівельні матеріали для перекриття даху у квартирі [PERSON] на загальну суму 17 262 гривень. Окрім придбання будівельних матеріалів та проведення ремонтних робіт, за кошти, які заробляв працюючи водієм маршрутного таксі, купували продукти харчування, одяг та інші необхідні речі для комфортного проживання. Однак, деякий час назад почав хворіти, у 2015 році отримав інвалідність 3 групу через загальне захворювання, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] від 18.02.2015р. Окрім того, через встановленні інвалідності втратив роботу і відповідно, значно менше коштів заробляє для їх сім»ї. Вважає, що з цього моменту, коли почав хворіти, між сторонами почали виникати непорозуміння. Переважно був вдома, проходив лікування на яке витрачались значні кошти, а пенсії, не вистачає. На виникнення конфліктів між ними також впливає мати відповідачки, після кожного приїзду якої між ними лише загострювалась ситуація, почастішали сварки, стали не розуміти одне одного. Однак, продовжували жити в одній квартирі, так як я будинок, в якому жив продав, а кошти витратив на спірну квартиру. Окрім вкладених великих коштів у квартиру [PERSON], вніс вклад і у вигляді фізичної праці, так як задля економії коштів, практично все намагався робити самостійно, а там, де необхідно було спеціаліста викликали майстра і оплачували йому за роботу. Ініціатором переважно всіх конфліктних ситуацій була позивач, під час яких вона дозволяла собі ображати його. Так було і під час останнього конфлікту, в результаті якого на нього судом накладено адміністративне стягнення. Однак, у зв'язку із безпідставним та бездоказовим накладенням на нього стягнення у вигляді громадських робіт, на даний час дана постанова оскаржена ним до Апеляційного суду Івано-Франківської області, апеляційна скарга перебуває на розгляді суду. На даний час спірна квартира значно покращена, квартира істотно збільшилась у своїй вартості, а тому може бути визнана за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Про проведені істотні зміни також свідчать додані ним до позовної заяви фотокартки, переглянувши які, одразу ж можна побачити різницю між квартирою та господарським подвір'ям, які були до проведення ремонтних робіт та квартирою і подвір'ям, які є тепер. У відповідності до ч. 1 п. 5 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справу про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Враховуючи, що вже близько 10 років сторони проживають однією сім'єю як подружжя і вважають себе подружжям, однак без реєстрації шлюбу, ведуть спільне господарство, несуть спільні витрати на оплату комунальних послуг, купівлю продуктів харчування тощо, вважає, що вони можуть бути визнані подружжям та такими, що спільно проживають уже близько 10 років. Відповідно до вимог частин 1,2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося в своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя , воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею або коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 1 ст. 70 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Для застосування передбачених нормою ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягають з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в етапі, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта. Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що с у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обгрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням "між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. Тому, просить встановити факт проживання з [PERSON] однією сім»єю як подружжя з 01.01.2005р., визнати спірну квартиру [ADDRESS] з господарським будівлями та спорудами спільною сумісною власністю сторін і в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ним право власності на половину даного майна. В заяві про уточнення позовних вимог представник відповідача, з врахуванням данних висновку експертизи, просив в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] право власності на 17/100 частини [ADDRESS] з господарським будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивач та її представник зменшені позовні вимоги підтримали повністю. Зустрічний позов визнали частково в частині встановлення факту проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008р. по вересень 2011р. Проти решти зустрічних позовних вимог заперечили. Пояснили, що сторони почали проживати разом з початку 2008р. і проживали як одна сім»я до вересня 2011р. Після приїзду відповідача з Росії з вересня 2011р. припинили проживання однією сім»єю з відповідачем. З того часу проживають в різних кімнатах, не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільне господарство, оскільки відповідач зловживаючи спиртним почав влаштовувати безпричинні сварки, скандали, ображає, погрожує, наносить побої, зокрема із застосуванням ножа, почав грати в азартні ігри, програвати гроші. З цього приводу неодноразово зверталась в органи внутрішніх справ. Перестала готувати їжу для відповідача, прати його речі. Останні місяці відповідач рідко буває в квартирі, приходить раз на місяць. В квартирі залишаються його одяг. Має ключ від квартири. Відповідач та його представник проти позову заперечили. Зустрічні позовні вимоги підтримали повністю. Пояснили, що сторони знайомі з 1998р. З листопада 2005р. почали спільно проживати в спірній квартирі. 23.03.2007р. продав батьківський будинок за 11000 долларів США. Разом з позивачем перевозили речі з цього будинку до квартири. За виручені від продажу будинку кошти проводили будівельні та ремонті роботи в господарстві. Великий обсяг робіт виконував самостійно, запрошував майстрів з якими домовлявся і розраховувався. Позивач готувала їжу для майстрів. Всі роботи погоджував з позивачем. Гроші були у позивача. В лютому 2008р. розірвав шлюб з першою дружиною [PERSON] Навесні 2008р. зареєструвався в спірній квартирі. В квартирі знаходяться його одяг, меблі, книжки, телевізор, який привіз з Росії. Протягом липня - вересня 2011р. перебував в Росії, де доглядав за перестарілим хресним батьком, який залишив йому квартиру в Росії. Також, виїжджав в Росію в 2012р. Влітку 2014р. між сторонами почались сварки через те, що позивач хотіла дозволити проживання в квартирі своїм племінникам. Припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з вересня 2015р. Роботи проводились в такий час: визначення місця розташування, встановлення криниці, придбання відповідних матеріалів -2007р.; заміна вікон на металопластикові в кількості 4 шт та заміна дверей (вхідних та міжкімнатних в кількості 6 шт. - 2008-2009рр.; встановлення огорожі (придбання матеріалу та робота із встановлення) - 2008-2009рр.; залиття доріжки на господарському подвір'ї до вхідних дверей квартири та криниці - 2009р.; заміна опалювальної системи (придбання котла, батарей, витрати з їх встановлення) - 2011-2012рр.; заміна електрики та освітлювальних приладів у квартирі (розетки, світильники) - 2008р., проведення водопостачання до квартири та повна заміна водостічної системи, встановлення двох каналізаційних ям - 2010р.; встановлення ванної кімнати (придбання душової кабіни, плитки, санвузла, умивальника, пральної машини та їх встановлення) - 2012р.; заміна кухні (придбання та встановлення плитки, придбання та встановлення пластикової вагонки, придбання кухонних меблів) - 2012р.; ремонт у коридорі (придбання та встановлення пластикової вагонки) - 2012р.; проведення робіт у житловій кімнаті (придбання та поклеювання обоїв, заміна меблів та дивану) - 2011р.; зведення на подвір'ї нового гаража (на місці розташування старого) - 2013р.; зведення нової дерев'яної огорожі навколо городу - 2011р.; заміна даху квартири - 2012 р.; зведення підвального приміщення на території домоволодіння (роботи із викопування підвального приміщення, залиття стін бетоном, роботи із укріплення стін, встановлення полиць тощо) - 2007р. Представник третьої особи - управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в судове засідання не з»явився, але звернувся до суду із заявою в якій просить справу розглядати без його участі, проти позову не заперечив. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що зменшені позовні вимоги підставні і підлягають до задоволення, а зустрічні позовні вимоги частково підставні і підлягають до часткового задоволення, з таких мотивів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 54 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м. згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.11.2003р. та договору дарування 2/3 ча\-стин квартири від 09.11.2004р. Згідно копії витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.2003р. та 13.12.2004р. за позивачем зареєстровано право власності на дану квартиру. Також, позивач у відповідності до договору дарування земельної ділянки від 09.11.2004р. та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 045215 від 19.04.2005р. є власником 0,1039га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Відповідно до довідки виконкому Корницької сільської ради Коло\-мийського району від 25.06.2015р. № 685 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: позивача, як власник, та відповідач, як співжитель. Факт реєстрації сторін в даній квартирі також підтверджується довідкою виконкому Корницької сільської ради № 894 від 27.08.2015р. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є колишньою дружиною відповідача, з яким розірвали шлюб в лютому 2008р. Дочка розповідала, що відповідач проводив по місцю проживання позивача ремонті роботи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що як знайомий відповідача допомагав йому проводити ремонтні роботи в господарстві позивача в 2008-2010рр. Зокрема, допомагав відповідачу копати каналізацію, септик, вивозив глину з криниці власним трактором, привозив чорнозем. Розраховувався з ним відповідач, який казав, що все робить за власні кошти. Спілкувався з відповідачем. Позивач також була присутня при проведенні робіт. Між сторонами конфліктів не було. Часто приходив до господарства позивача, оскільки випивали разом, і бачив, що було зроблено ремонти в кухні і ванній, поклеєно шпалери, перекрито дах металочерепицею замість шиферу, побудовано гараж замість сараїв, замінено вікна на металопластикові в квартирі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в 2006р. допомагав відповідачу в проведені будівельних робіт, а саме копав септики, розбирав сараї, зривав підлогу у ванній кімнаті. Відповідач приїжджав пізно. Розраховувався з ним відповідач. Позивач готувала їжу, працювала на городі. Криниця на той час вже була викопана. Бачив, що в квартирі позивача було замінено двері та вікна на металопластикові, влаштована пластикова вагонка на кухні, перекрито дах металочерепицею, побудовано гараж, залито бетоновані доріжки, встановлено огорожу. Доріжки відповідач заливав самостійно, а інші роботи виконували робітники. Останніх декілька років не був в господарстві позивача. Статтею 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Суд, виходячи з зібраних доказів, вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження зустрічні позовні вимоги в частині встановлення факту проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008р., тобто з часу розірвання відповідачем офіційного шлюбу з гр. [PERSON] по вересень 2011р. - часу визнання зустрічного позову позивачем, яка пояснила, що саме у вересні 2011р. після приїзду відповідача з Росії сторони припинили проживання однією сім»єю і з того часу проживають в різних кімнатах, не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом, не готує для нього їжу і не пере його речі, оскільки відповідач зловживаючи спиртним почав влаштовувати безпричинні сварки, скандали. Пояснення відповідача щодо більшого терміну проживання однією сім»єю, а саме з 01.01.2005р. по лютий 2008р. та з вересня 2011р по вересень 2015р. не доведені достатніми і належними доказами. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд не вважає належними доказами долучені відповідачем фотографії, оскільки дані фотографії не датовані, на окремих з них відсутні зображення сторін чи однієї із сторін, зображення на них без аудіозапису не має достатнього доказового значення доводів відповідача. Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача як на доказ проживання однією сім»єю з позивачем на довідку Коломийського міжрайонного фтізіопульмонологічного диспансеру від 04.06.2006р. в якій зазначено місце його проживання - [ADDRESS], оскільки судом встановлено, що відповідач зареєстрований по цій адресі і факт його проживання не заперечується позивачем. Факт реєстрації в спірній квартирі відповідача не спростовує висновків суду. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків щодо часу проведення будівельних та ремонтних робіт є не чіткими, суперечливими. Зокрема, пояснення свідка [PERSON], який є знайомим відповідача з яким неодноразово розпивав спиртні напої, про те, що в 2006р. допомагав відповідачу в проведені будівельних робіт, а саме копав септики, розбирав сараї, зривав підлогу у ванній кімнат суперечать часу проведення цих робіт вказаному самим відповідачем, а саме в 2010-2013рр. На підтвердження доводів позивача щодо припинення перебування у сімейних відносинах з відповідачем свідчать: дані відповідей на її звернення в органи міліції з приводу протиправної поведінки відповідача від 03.07.2012р., 01.07.2014р., 02.07.2015р.; дані постанови про відмову в порушенні кримінальної справи проти відповідача від 24.06.2012р., згідно якої в ході перевірки працівниками міліції було встановлено, що відповідач зловживає спиртним, вчиняє конфлікти, спричинив тілесні ушкодження позивачу; дані висновків дільничного інспектора Коломийського МВ УМВС про результати розгляду звернення [PERSON] від 27.06.2014р. та 01.07.2015р. згідно яких проведеними перевірками було встановлено, що сторони на протязі тривалого періоду часу перебувають у неприязних відносинах, відповідач вчиняв конфлікти в ході яких голосно кричав та лаявся в сторону позивача нецензурними словами. Згідно вироку Коломийського місьрайсуду від 01.09.2014р. відповідача визнано винним за ст. 125 ч.1 КК України, за те,що він в ході конфлікту з позивачем наніс їй тілесні ушкодження. Згідно даного вироку відповідач свою вину в судовому засіданні визнав повністю і пояснював, зокрема, що проживає в будинку позивача на протязі 7 років. Постановою Коломийського міськрайсуду від 02.07.2015р. відповідача визнано винним за ст. 173-2 ч.1 КУпАП. Постанова суду від 26.08.2015р. про визнання відповідача винним за ст. 173-2 ч.2 КУпАП скасована ухвалою судді Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.10.2015р. із закриття провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Беручи до уваги встановлені судом обставини, суд не вважає притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП доказом підтримання сімейних стосунків між сторонами, враховуючи минулі взаємовідносини сторін, їх проживання в одній квартирі, визнання вини відповідачем в суді, а навпаки доказом припинення фактичних сімейних стосунків між сторонами. В судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що відповідачем за час проживання в квартирі позивача проведено ряд будівельних та ремонтних робіт, що підтверджується висновком проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 260416 від 26.04.2016р. Згідно цього висновку дійсна ринкова вартість квартири [ADDRESS], з належними до неї будівлями і спорудами, що знаходяться на приватизованій земельній ділянці площею 0.1039 га. становить 537 200 грн. Вартість співвласника 1/2 ідеальної частки становить 268 600 грн. Добудови, надбудови, перебудови, реконструкції, капітальний ремонт, поліпшення в даному квартироволодінні з початку 2006р. та 2008р.р - проводились. Перелік побудованих об'єктів, проведених ремонтних робіт, реконструкцій, поліпшень, їх вартість дано в додатку № 1 до висновку, в Локальному кошторисі. Проектні та дозвільні документи на проведені будівництва, не виготовлялись і не надавались. Вартість проведених робіт становить 180953 грн. Розмір частки проведених будівництв і ремонтних робіт у співвідношенні до загальної вартості квартироволодіння становить 33.68/100 = 34/100. Амортизаційний знос на квартиру, що являється приватною власністю не нараховується. Фізичний знос квартири становить 15%. Розподіл квартири у відповідності до ідеальних частин співвласників по1/2 частці - технічно можливий, при умові надання дозволу на добудову до квартири. Розподіл квартири в інших частках - технічно неможливий. Факт проведення робіт підтверджується зокрема записами позивача про проведені витрати на купівлю будматеріалів та оплату за виконані роботи, які долучені до справи відповідачем і які, як пояснила позивач відповідач у неї викрав. Також, відповідач згідно договору купівлі -продажу від 23.03.2007р. продав спадковий будинок в с. Рунгури Коломийського району вартістю 18776 грн. (п.5 договору). Суд не вважає належним доказом товарний чек № П/п-011017 від 05.08.2012р. про придбання у покрівельному центрі «Металопрокат» металочерепиці та інших матеріали для перекриття даху суму 17 262 грн., оскільки даний чек не містить необхідних реквізитів щодо одержувача, не завірений печаткою та відповідним підписом. При цьому, суд враховує, що частина проведених робіт була виконана до розірвання шлюбу відповідача з гр. [PERSON] і після встановленого судом часу припинення сімейних стосунків між сторонами. Як пояснила позивач після вересня 2011р. вона не давала згоду відповідачу на проведення робіт, зокрема на будівництво гаража. Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з ст. 57 СК України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося в своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя , воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 331 ч.1,2 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 383 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни в квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не приведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Проналізувавши характер, обсяг та вартість виконаних будівельних та ремонтних робіт згідно додатку № 1 до висновку експертизи, час їх проведення з пояснень відповідача, встановлений судом час проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави визнання проведених поліпшень в господарстві позивача такими які б дали можливість суду зробити висновок про істотне збільшення вартості і визнання за відповідачем права на частку в спірній квартирі на праві спільної сумісної власності, у відповідності до ст. 74 СК України. При цьому, суд враховує відсутність дозвільних документів на проведення будівництва господарських споруд, добудов чи реконструкцій. Згідно технічного паспорту від 07.10.2013р. площа спірної квартири не змінилась в порівнянні з правовстановлюючими документами. Будь-яких угод щодо проведення будівельних та ремонтних робіт між сторонами не укладалось. Земельна ділянка перебуває у власності позивача. Тому, з вищенаведених підстав в задоволенні решти зустрічного позову слід відмовити. Разом з тим, відшкодування витрат на будівництво та ремонтні роботи може бути підставою окремого позову. Згідно ст. 15 ч.1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ч.1ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ІІК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає, що проживання відповідача в спірній квартирі, створення конфліктних ситуацій, вчинення правопорушень і небажання виселитись на вимогу позивача порушує право власності останнього, так як створює йому перешкоди у володінні та користуванні його майном, а тому підлягає захисту шляхом усунення [PERSON] перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з даної квартири відповідача без надання йому [PERSON] іншого житлового приміщення. На підставі викладеного та ст. 15,16 ЦК України,

Outcome: approved