Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 30.08.2019 Виконком Тернівської районної у місті ради звернувся в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у зв`язку із невиконанням ними батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідачі, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . [PERSON] разом із сином [PERSON] ніде не зареєстровані, але фактично проживають за адресою [ADDRESS] . Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 26.10.2007 відповідачі були позбавлені батьківських прав відносно старшого сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] , перебуває на обліку в службі у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, оскільки її батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків, вихованням дитини не займаються, матеріально дитину не утримують, життям та здоров`ям не цікавляться, схильні до вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, неодноразово залишали дитину на довгий період та зникали в невідомому напрямку. Сім`я [PERSON] також перебуває на обліку Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як родина,яка опинилась в складних життєвих обставинах. З [PERSON] працював психолог, спеціалістом центру проводился бесіди щодо профілактики вживання спиртних напоїв та було запропоновано відвідати нарколога, приведення житла до відповідних санітарно-гігієнічних умов, але [PERSON] на співпрацю не йшла двері не відчиняла. З 01.04.2019 по 09.04.2019 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні КЗ «КМЛ№8» КМР, у зв`язку із тим що сусіди родини повідомили працівникам Тернівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області, що батьків дитини немає вдома протягом трьох днів, дитина знаходиться вдома без продуктів харчування. З 09.04.2019 малолітню дитину було влаштовано до «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР за час перебування батьки дитину не відвідували. 01.08.2019 [PERSON] з`явилася до служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті рази, з нею було проведено профілактичну бесіду, та відібрані письмові пояснення, що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Відповідачі повністю самоусунулися від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача Морозова М.П. з`явилася, на задоволенні позову наполягає, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні, пояснила, що батьківські обов`язки не виконувала оскільки вживала наркотики та алкоголь, зараз вони з [PERSON] приймають методон та алкоголь не п`ють. Дитину залишали саму вдома приблизно 3 рази. Влаштувалася на роботу в ТОВ «Аквамір». Фінансово їх сім`ї допомагають бабуся та дідусь. [PERSON] вони відвідували декілька разів в КЗ «ЦСПРД №1». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні, підтримав пояснення [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 11-00 год. 21.10.2019, за правилами загального позовного провадження. 21.10.2019 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 10-30 год. 26.11.2019, у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] , щодо якого у суду відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 26.11.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 год. 23.12.2019. В судовому засіданні 23.12.2019 оголошено по справі перерву до 15-30 год. 23.01.2020, за клопотанням відповідача [PERSON] , у зв`язку з наданням їй часу для пред`явлення до суду довідку про працевлаштування. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] а матір`ю [PERSON] (а.с. 5). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 3021 від 30.07.2019 (а.с. 8) де також проживають без реєстрації [PERSON] та малолітній [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до інформації щодо сім`ї [PERSON] (а.с. 9), встановлено що [PERSON] з 18.09.2018 перебуває на обліку дотримувачів соціальних послуг за стандартом профілактики, як така що опинилась у складних життєвих обставинах, з якою працював психолог, щодо формування її поведінки. Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 26.10.2007 [PERSON] та [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно їх сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно довідки КЗ «ЦСПРД №1» від 09.04.2019 встановлено, що з 09.04.2019 у закладі тимчасово перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що дитини опинилась у складних життєвих обставинах (а.с. 11), довідкою від 14.08.2019 повідомлено, що за час перебування малолітньої дитини у КЗ «ЦСПРД №1» батьки не відвідували та не цікавилися життям дитини (а.с. 11 зворотній бік). Згідно письмового пояснення сусіда [PERSON] встановлено, що [PERSON] ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, її малолітня дитина [PERSON] неохайний, не доглянутий, постійно голодний. Дитину часто залишають дома саму на декілька днів (а.с. 14). Згідно заяви [PERSON] від 01.08.2019 вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). У висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 21.10.2019 вказано, що мати [PERSON] разом зі своєю дитиною, [PERSON] , ніде не зареєстровані, але фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.10.2007 відповідачі позбавлені батьківських прав відносно старшого сина, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що батьки фактично покинули дитину, мати зникла в невідомому напрямку, а батько знаходився в місцях позбавлення волі, до засудження також ніякої уваги дитині не надавав, ігноруючи батьківські обов`язки. Малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в службі у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що батьки малолітньої дитини ухиляються від виконання батьківських обов`язків: вихованням дитини не займаються, матеріально дитину не утримують, життям та здоров`ям не цікавляться взагалі, схильні до вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин, неодноразово залишали на довготривалий період та зникали в невідомому напрямку. Родина [PERSON] також перебуває на обліку Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як родина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. З [PERSON] працював психолог КМЦСССДМ з приводу формування відповідальності за свою поведінку, навичкам продуктивного спілкування, додатково спеціалістом центру проводилась робота з профілактики вживання спиртних напоїв, було запропоновано відвідати нарколога з метою лікування або кодування, приведення житла до відповідальних санітарно-гігієнічних умов, але відповідач часто не відчиняла двері та не реагувала на запрошення до КМЦСССДМ, на співпрацю з фахівцями центру не йшла. [PERSON] та [PERSON] життям та здоров`ям сина [PERSON] не цікавляться, за час перебування дитини у «Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей №1» КМР дитину ніхто не відвідував, її долею не цікавляться, тому виконком Тернівської районної у місті ради вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с. 35-36). Відповідно до направлення на працевлаштування №04701909250011008 від 21.01.2020, виданого Криворізьким міськрайонним центром зайнятості Державної служби зайнятості України, центр зайнятості направляє [PERSON] для працевлаштування на робоче місце: вантажник. Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вислухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним в задоволені позову відмовити. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі, шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до наданих пояснень відповідачів [PERSON] та [PERSON] , вони категорично заперечують проти їх позбавлення батьківських прав у відношенні їх малолітнього сина [PERSON] , та протягом перебування останнього в КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей № 1» Криворізької міської ради, систематично відвідують його та підтримують з ним спілкування, що також у своїх поясненнях підтвердила представник позивача Морозова М.П. в судовому засіданні. Крім того, на даний час не вживають наркотики та алкогольні напої, [PERSON] став на облік у Центр зайнятості, наразі видано направлення для працевлаштування, [PERSON] теж працює, але офіційно не працевлаштована, що свідчить про прагнення останніх виправити свою поведінку у кращу сторону та надає суду можливість оцінити таку поведінку, як бажання виправитись, та належно виховувати свого сина та утримувати його. Судом встановлено, що зібрані по справі докази дійсно підтверджують факт неналежного виконання відповідачами [PERSON] та [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, однак, даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідачів щодо власного сина, які б надали суду право застосувати до них такий суровий захід впливу, як позбавлення батьківських прав, матеріали справи не містять. Згідно ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як роз`яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов`язковою є участь у справі органу опіки та піклування. Згідно з ч.6. ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, у зв`язку з чим суд не може врахувати висновок Виконкому Тернівської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення батьківських прав № 1/31-772 від 21.10.2019 щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналізуючи надані докази та норми законодавства, суд приходить до висновку, що на час винесення та розгляду справи відсутні підстави для застосування до відповідачів крайнього заходу впливу як позбавлення їх батьківських прав, навіть при доведеності тих обставин, що вони не в повній мірі виконували обов`язки по вихованню дитини, так як ці обставини не свідчать про винне, свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи намагання відповідачів виправитися, змінити своє ставлення до дитини, усвідомлення відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі, шляхом позбавлення батьківських прав, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити, попередивши відповідачів [PERSON] та [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків. На підставі викладеного, ст. ст.150, 164 СК України,

Outcome: dismissed