Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові зазначила, що з 15 жовтня 2005 року по 25 грудня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . З моменту розлучення і по цей час відповідач практично не бачив сина, не цікавився його життям та здоров`ям, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, тобто не дбав про нормальне самоусвідомлення, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, що підтверджується довідками Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час. Заборгованість по аліментам становить значну суму, що призвело до відкриття виконавчого провадження. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Представником відповідача адвокатом Мілюченко А.Г. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити. Представник третьої особи: начальник служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації, позовні вимоги позивача підтримала. Відповідач та його представник адвокат Мілюченко А.Г. в судовому засіданні проти позову заперечили, в задоволенні позову просять відмовити. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється сестрою відповідача. [PERSON] (син сторін) постійно приїжджає на літні та зимові канікули до баби в село (матері відповідача). Коли дитина у бабусі, відповідач в залежності від можливості, приїжджає та спілкується з дитиною. Літом відповідач з дитиною їздив у місто Миколаїв, де купив дитині сенсорний телефон самсунг, щоб мати змогу спілкуватись з дитиною по вайберу. З вересня 2020 року, дитина не відповідає на телефонні дзвінки. Почалося все з продажі та купівлі квартири. Необхідні були підписи батьки. Він не зміг поставити підпис бо поїхав на роботу. До серпня спілкувались добре. Відповідач аліменти сплачує кожен місяць по 1200 грн. Допитаний свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що являється чоловіком [PERSON] . Сина позивача знає останніх чотири роки, відколи почав проживати з [PERSON] . Дитина на канікалах весь час приїжджала до бабусі. Знає що відповідач купив дитині сенсорний телефон, щоб вони мали змогу спілкуватись по вайберу. Відповідач передавав гроші його дружині, щоб вона купила дитині одяг. Коли дитина була у баби, відповідач по змозі приїжджав та спілкувався з сином. [PERSON] говорив що зустрічався з батьком у м. Миколаєві. Зі слів [PERSON] у них з батьком були добрі стосунки. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється сусідкою баби [PERSON] . [PERSON] приїжджає до баби на канікулах. Бачила як відповідач ходив з сином на рибалку. Відповідач завжди приїжджає коли є син. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється сусідкою баби [PERSON] . [PERSON] кожне літо приїжджає в село на період літніх канікул. Бачила що батько з дитиною гуляв, грали м`ячем. Допитана свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється мамою відповідача, бабусею [PERSON] . Як дитина пішла в перший клас, позивач почала привозити дитину на канікулах в село. Стосунки в дитини з батьком хороші. На канікулах дитина в неї. В лютому позивач привезла дитину до неї, там він ходив до школи. Відповідач приїжджав, спілкувався з дитиною, купляв одяг. Купив дитині телефон. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав моє зокрема один з батьків. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2005 року, який розірвано 25 грудня 2007 року актовий запис №25, місце реєстрації - відділ реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с.9). Від вказаного шлюбу, [INFO] в них народився син [PERSON] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про його народження серії [NUMBER] , виданного 04 травня 2006 року Миколаївською сілською радою Веселинівського району Миколаївської області № 08 від 04 травня 2006 року, складеного виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області (а.с.10), актовим записом про народження та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.49-51). Дитина проживає разом з матір`ю за адресою по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім"ї позивача, виданої Веснянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області за №1096 від 13.08.2020 року. (а.с.12). Згідно характеристики [PERSON] , учня 9 класу, виданої Надбузькою ЗОШ І-ІІ ступенів №47 від 16.09.2020 року зазначено, що з другого класу і по теперішній час [PERSON] навчається в школі. Вихованням займається виключно мати, за весь час перебування у школі, батько не відвідував школу і не цікавиться життям сина. (а.с.15). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією Першотравневого старостинського округу Снігурівської міської ради №77 від 28.09.2020 року (а.с.31). На даний час проживає в м. Миколаєві. Згідно довідки-характеристики наданої Першотравневим старостинським округом Снігурівської міської ради, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . За час проживання на території Першотравневого старостинського округу зарекомендував себе з позитивної сторони, працьовитий, добрий сім`янин, люблячий батько. Ввічливий та старанний , добродушний та щирий, користується авторитетом та повагою серед односельців.(а.с.78) Згідно рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27.11.2018 року, яке змінено постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.01.2019 року, з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої головним державним виконавцем Снігурівського РВ ДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Науменко Юлією, у [PERSON] наявна заборгованість по аліментах в сумі 57298,96 грн.(а.с.23-24) У висновку служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючої функції органу опіки та піклування № 742/05-19 від 17.09.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] .( а.с.40) Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. В даному випадку позивачем не надано суду жодних доказів про умисне ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем не являється належним доказом не сплати аліментів відповідачем, оскільки він складений на підставі квитанцій про сплату аліментів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, натомість відповідачем надано квитанції про сплату аліментів, які не відображені в розрахунку заборгованості. Крім цього, позивач в судовому засіданні підтвердила, що відповідач кожного місяця перераховує на її рахунок аліменти в розмірі 1200 грн., що також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, показами свідків в судовому засіданні встановлено, що коли [PERSON] перебував на канікулах в своєї бабусі, відповідач навідував сина, спілкувався з ним, проводив з ним час, купив сенсорний телефон, щоб мати змогу спілкуватися з сином по вайберу. З пояснень сторін та досліджених доказів, судом зроблено висновок, що відповідач не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, а саме: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться його навчанням. Однак дані дії не є умисними. Суд також враховує факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити Крім цього, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, суд попереджає відповідача, про необхідність спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, виявляти інтерес до її внутрішнього світу.

Outcome: dismissed