Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом в якому просять, визнати недійсним заповіт складений 1.06.2007р. в Тухольківській сільській раді, Сколівського району, Львівської області [PERSON] на ім»я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що їхньому батькові [PERSON] в с. Тухолька, Сколівського району належав власний будинок, який отримав у спадок. У 1970р. померла їхня мати, а батько одружився вдруге. Від даного шлюбу народилася вона дочка [PERSON] - позивач по справі. В цей будинок батько привів третю дружину, [PERSON]. Не зважаючи на те, що вона, [PERSON], виховувалася у тітки, яка була її опікуном, стосунки з батьком були дуже добрі. Після одруження [PERSON], скоро стала вдовою, а потім ще й згорів будинок і вона опинилася у важкому становищі. Батько запрошував її до себе, однак не сподіваючись на щось краще у зв»язку з відсутністю роботи в с. Тухолька, не погодилася на переїзд. В лютому 2007р. батько приїздив до неї в Крим, співчував, підтримував, обіцяв, що будинок в с. Тухолька залишить їй і вона зможе в будь-який час переїхати туди. З розмови односельчан та родичів, їй відомо, що батько говорив, що будинок залишить дочкам, а в його дружини житло є. З 06.06.2007р. по 02.07.2007р. батько знаходився у лікарні м. Львова, а [INFO]. помер. Після похорону вона та [PERSON], мали намір вирішити, що робити з будинком, однак довідались, що існує заповіт. Побачивши його у них відразу ж виникла підозра щодо підпис батька в заповіті, не відповідає тому, як він підписувався. Крім того, їм було відомо, що 01.06.2007р. (дата складання заповіту) батько їздив у м. Львів. Згідно розкладу руху автобусів Львів-Матків-Сколе, автобус у м.Сколе прибуває о 17.40 год., зі Сколе до Тухольки 35 км., а тому о 17.10 год., як вказано у заповіті, який укладався 01.06.2007р. автобус ніяк не міг прибути в с. Тухолька, що підтвердили свідки. В медичній карті батька, який в цей день (01.06.2007р.) був у Львові вказано, що поведінка хворого [PERSON] є неадекватною. Крім того, у Тухольській сількій раді відсутній оригінал заповіту (другий примірник) та реєстр для реєстрації нотаріальних дій, де був зареєстрований вказаний заповіт. Через це змушені звернутись з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, додатково пояснила, що в день посвідчення заповіту [PERSON] перебував у неадекватному стані. В той день [PERSON] був у Львові, і не міг о 17.40 год. перебувати у сільській раді та посвідчити заповіт. Лікар зазначив, що гістологію [PERSON] не провели, оскільки той перебував у неадекватному стані. Однак доказів, що особа була в неадекватному стані немає. Представник відповідача Тухольківської сільської ради у судове засідання не з»явилися, хоча судом був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Однак в попередніх судових засідання дав пояснення, якими повністю заперечив позовні вимоги, в зв»язку з їх безпідставністю та просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила повністю, додатково пояснила, [PERSON] з лікарні м. Львова 01.06.2007р. привіз онук [PERSON] - [PERSON], а тому посилання позивачів на те, що о 17.10 год [PERSON], не міг перебувати в сільській раді є повністю безпідставними. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являлася секретарем сільської ради, яка посвідчувала оскаржуваний заповіт. 01.06.2007р. в сільську раду прийшов [PERSON] і сказав, що хоче скласти заповіт, це було близько 17.15 год.. Заповіт склала зі слів заповідача, [PERSON] перечитав заповіт, потім розписався у ньому і в реєстраційній книзі. Один оригінал заповіту видала на руки заповідачу. Секретарем сільської ради працювала з 1985р.. Станом на 2007р. також являлась секретарем сільської ради та відповідно до ст. 28 «Посадової інструкції секретаря сільської ради» мала право вчиняти нотаріальні дії. З [PERSON] була знайома до того тривалий час, знала, що він чоловік з села. Крім того, особу встановлювала по паспорту. [PERSON] сказав, що хоче скласти заповіт на дружину та заповів їй житловий будинок. В той день нікого з посторонніх у кабінеті не було. [PERSON] на її думку був повністю адекватний. Також перевірялась погосподарська книга, де будинок, який заповідався був записаний на [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється двоюрідною сестрою позивача [PERSON]. 01.06.2014р. о 06.00 год. бачила, як [PERSON] маршруткою Тухолька-Львів їхав до м.Львова. У розмові [PERSON] повідомив їй, що їде в лікарню. Вона поверталася з м.Стрия маршруткою Львів-Матків близько 18.00 год.. Коли вийшла з маршрутки в с. Тухолька, то побачила, що з такої також вийшов і [PERSON] і направився на подвір»я [PERSON]. Бачила, як [PERSON] посадив [PERSON] в машину і повіз того додому. Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, свідків, дослідивши зібрані докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК і зокрема шляхом визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого є свобода договору, суть якої полягає зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору, а згідно ч. 3 ст. 6 ЦК, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо не вказано про це, а також у разі якщо, обов»язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або з суті відносин між сторонами. Таким чином, свобода договору не має абсолютного характеру. Договір має відповідати імперативним приписам цивільного законодавства і сторони відступати від них не можуть. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. При цьому, суд не може збирати докази за власною ініціативою. В судовому засіданні встановлено і таке не заперечується сторонами, що третя особа по справі [PERSON], являлася дружиною [PERSON], і що така до смерті проживала з останнім однією сім»єю та доглядала його до смерті. Крім того, остання до цього часу проживає у спірному будинку. Відповідно до свідоцтв про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] позивачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] являються доньками померлого [PERSON]. Згідно заповіту від 01 червня 2007 року складеного та посвідченого секретарем Тухольківської сільської ради Сколівського району, реєстровий № 29, видно, що [PERSON] все своє майно, зокрема житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , заповів своїй дружині [PERSON]. В заповіті зазначено, що такий прочитаний вголос і підписаний особисто заповідачем [PERSON]. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно з ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. у віці 70 років. Позовні вимоги позивачі в ході судового розгляду мотивують тим, що заповіт 01.06.2007 р., складений у Тухольківській сільській раді Сколівського району від імені [PERSON], який помер [INFO], фактично не відповідає дійсності, оскільки у сторони позивачів є всі переконання та підстави сумніватися, що підпис на заповіті виконаний іншою особою, а не самим заповідачем. Посилаючись на ці обставини позивачі та їх представники в ході судового розгляду стверджують, що померлий [PERSON] не підписував заповіту від 01.06.2007р. на користь третьої особи [PERSON]. В зв»язку з наведеним за клопотанням позивача по справі було призначено судову-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта № 3186/3187/14-32 від 11.06.2014р., зокрема п. 4.А) вказаного висновку видно, що зразки підпису [PERSON] розташовані в графі «підпис» у заповіті від 01.06.2007р., посвідчений секретарем виконавчого комітету Тухольківської сільської ради Сколівського району [PERSON] зареєстрований у реєстрі № 29 та підпис у графі «Росписка про одержання нотаріально оформленого документа» в рядку з номером нотаріальної дії 29, на аркуші 24 журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Тухольківської сільської ради Сколівського району з 2001 року виконані самим [PERSON], а не іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов"язані діяти на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та законами України. Враховуючи, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Обовязок доказування своїх позовних вимог у даній категорії справ покладений на позивача. Оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що не було допущено порушень при посвідченні спірного заповіту, що такий був складений за волевиявленням [PERSON], прочитаний та ним підписаний, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами - та не спростовано позивачами. Твердження позивача [PERSON] про те, що [PERSON] обіцяв вчинити заповіт на її імя, так як вони підтримували дружні і родинні стосунки суд до уваги не приймає через те, що у відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Також суд вважає необгрунтованими твердження позивачів та представників позивачів, що [PERSON] на час складення заповіту був в хворобливому, неадекватному стані, не усвідомлював значення своїх дій, та невідомо, чи був він при своєму розумі, оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Як видно із позовної заяви позивачі вимог про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України не заявляли та позивачами підстави позову не були змінені в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України. Позивачі ставили питання про недійсність заповіту за іншими правовими нормами, що заповідач його особисто не підписував. Також вказані позивачами обставини недійсності заповіту, що [PERSON] бажав щоб його майно успадкували всі спадкоємці не є підставою для задоволення позову, оскільки відповідно до ст. 1235 ЦК України призначення спадкоємців є правом заповідача. З огляду на встановлене суд констатує, що відповідно до вимог ст.ст. 1233, 1234 ЦК України під поняттям заповіту є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таке право здійснюється особою з повною цивільною дієздатністю, особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. За своєю формою, заповіт згідно до ст. 1247 ЦК України повинен підписуватися особисто заповідачем. Встановлені в судовому засіданні докази, у даному випадку стверджують обставини правомірного складання заповіту [PERSON] у відповідності до вимог ЦК України, оскільки останній мав повну цивільну дієздатність і за своїм волевиявленням особисто розпорядився власним майном на випадок своєї смерті. При цьому, за час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено підстав визначених ст. 1257 ЦК України, які можуть тягнути за собою визнання недійсним спірного заповіту. Таким чином, суд оцінивши в сукупності встановлені по справі докази,

Outcome: dismissed