Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Черкаської міської ради про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що вона 11.08.2007 зареєструвала з відповідачем шлюб. В шлюбі [INFO] народився син - [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалося і рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.02.2012 шлюб було розірвано. Дитина залишилася проживати з позивачкою. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.03.2012 з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13.02.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися, він зловживав спиртними напоями, що було причиною постійних скандалів. У стані сп'яніння застосовував до позивачки фізичну силу, виганяв з будинку. [PERSON] матеріально не допомагав, грошей на утримання сина не надавав, взагалі не цікавився сином. Позивачка неодноразово зверталась за захистом до дільничного інспектора міліції. З березня 2011 року відповідач з сином не зустрічається та не спілкується, не цікавиться життям, здоров'ям, духовним та моральним розвитком дитини, не бере участі в утриманні сина. Враховуючи, що [PERSON] не приймає участі у вихованні і утриманні сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, ухиляється від сплати аліментів і взагалі більше 7 років не виявляє бажання навіть побачити сина, вважає, що за таких обставин відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Крім того, вказує, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів пройшло більше п'яти років, суттєво збільшився рівень цін та розмір витрат, пов'язаних з утриманням дитини. Відповідач добровільно відмовляється надавати додаткову допомогу на утримання дитини, а стягнуті раніше аліменти взагалі не сплачує з квітня 2014 року. Натомість, [PERSON] потребує додаткових витрат на лікування у зв'язку з хворобою («Д» облік у логопеда з діагнозом - стерта дизартрія). Це регулярні заняття та консультації у приватного дитячого психолога та логопеда, які коштують не дешево. Відповідач вже більше трьох років не сплачує аліменти, позивачка на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яку народила [INFO]. Просила суд збільшити розмір стягуваних аліментів та позбавити відповідача батьківських прав. Заочним рішенням від 16.02.2018 позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Черкаської міської ради, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав задоволено та стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Також, позбавлено [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.11.2018 заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.02.2018 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Черкаської міської ради, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав скасовано і призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. До суду 06.11.2018 відповідачем скеровано відзив на позов, яким він просить суд в задоволенні позову відмовити в зв»язку з його безпідставністю. Зокрема, вказує, що позивачка не надала жодних доказів того, що з часу прийняття Черкаським районним судом Черкаської області рішення від 23.03.2012 про стягнення з нього аліментів змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилося або поліпшилося здоров'я когось з сторін справи, не надано доказів ухилення від сплати аліментів. Більш того, задовольняючи позовну виомгу про зміну розміру аліментів зі рішенням від 16.02.2018, суд вказав про те, що стягує з нього аліменти, а не змінює їх розмір. Вкзана процесуальна помилка призвела до того, що судом було видано виконавчий лист, який слугував підставою для відкриття ще одного виконавчого провадження. В зв»язку з чим, за першим виконавчим листом з»явилася заборгованість, а за новим - переплата більше 1200 грн. Також, позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що задоволення її позову і позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв'язку із чим не виконала свій процесуальний обов'язок щодо доведення тих обставин, на які вона посилалася при зверненні до суду. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Зельська О.М. позовні вимоги підтримала, просила суд продовжити стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та позбавити його батьківських прав. Суду пояснила, що відповідач самоусунувся від виховання сина, дитина його не знає і вважає своїм батьком зовсім іншу людину - [PERSON], з яким позивачка проживала як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по вересень 2015 року. Батько з хлопчиком не спілкується, не цікавиться його здоров'ям, життям, інтересами та захвпленнями. Дитину тривалий час не бачив та не виявляв бажання спілкуватися з сином. Дитина має ряд хронічних захворювань та потребує лікування, але кошітв, які відповідач сплачує за рішенням суду, вкрай не вистачає. Крім того, аліментні платежі сплачувалися не вчасно. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бердник В.В. в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позов. Крім того, відповідач суду пояснив, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку та дочка [PERSON], 1998 року народження, яка є студенткою денної форми навчання факультету економіки та управління Черкаського державного технологічного університету. Адвокат відповідача вважає висновок про доцільність позбавлення його довірителя батьківських прав відносно малолітньої дитини таким, що винесений без достатніх правових підстав, оскільки він має формальний характер та не враховує всіх обставин взаємовідносин, що склалися між сторонами. Тому у суду не має підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач працює, не зловживає спиртними напоями, не веде аморальний спосіб життя і бажає приймати участь у вихованні свого сина. В судовому засіданні представник третьої особи - Молчанович Н.О. у вирішенні питання покладалася на розсуд суду, разом з тим, просила суд взяти до уваги висновок органу опіки та піклування м. Черкаси про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Заслухавши думку сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що з 11.08.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.02.2012 розірвано. В шлюбі народилася дитини - син [PERSON], [INFO], батьками записані сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Хацьківською сільською радою, Черкаського району Черкаської області. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23.03.2012 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 13.02.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 29.11.2017 заборгованість по аліментах згідно з виконавчим листом № 2320/545/2012 від 23.03.2012 Черкаського районного суду Черкаської області за боржником [PERSON] складала 10555,80 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по виконачому листу № 27358 від 05.09.2018. Заочним рішенням від 16.02.2018 позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Черкаської міської ради, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав задоволено та стягнуто з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 27117 від 04.09.2018 встановлено, що переплата по аліментах відповідно до виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/14772/17 від 29.03.2018 станом на 01.09.2018 становить 1272,39 грн. Довідку про розрахунок заборгованості № 26199 від 20.08.2018 вважати не чинною, оскільки існують попередньо не враховані платежі. Після розірвання шлюбу відповідач припинив спілкування як з позивачкою, так і з дитиною, і таке спілкування не поновлене до цього часу. Представник позивачки в судовому засіданні зазначила, що батько тривалий час з сином не спілкується та не бачить його, дитина забула батька і не пам'ятає його, своїм батьком вважає [PERSON], з яким позивачка проживала як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по вересень 2015 року. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], відвідував дошкільний навчальний заклад спеціального типу № 35 «Горобинка» для дітей з порушенням мовлення з 01.09.2015, що підтверджується довідкою навчального закладу №71 від 21.08.2017, був вихованцем групи № 8 "Чомучки" для дітей старшого дошкільного віку. З психолого-педагогічної характеристики зазначеного навчального закладу вбачається, що поведінкові реакції хлопчика адекватні. Контакт з оточуючими встановлюється легко. При взаємодії з однолітками долучається до спільної ігрової діяльності, не конфліктний. Проявляє інтерес до співпраці з дорослими. Спілкування активне, емоційний фон під час обстеження врівноважений. Вміє запропонувати свою допомогу, залюбки виконує доручення та завдання педагога. Під час організації навчально-пізнавальної діяльності інколи потребує допомоги, заохочення та емоційної підтримки дорослого. Проявляє інтерес до образотворчої та конструкторсько-будівельної діяльності Працездатність рівномірна, увага стійка, розпочату справу доводить до завершення. Набуті раніше знання і вміння переносить в нові пізнавальні ситуації. В ході спілкування та діагностики психоемоційного стану, [PERSON] виконував всі поставлені перед ним завдання, у хлопчика не виникало протиріч. Емоційно-вольова сфера стабільна. Здатний адекватно реагувати на зауваження і заперечення з боку інших осіб. [PERSON] притаманні такі риси характеру як: щирість, уважність, безпосередність, доброзичливість. Дитина виявляє достатній рівень сформованості соціально-емоційних установок стосовно членів родини. Розуміє особливості взаємостосунків у родині, правильно розподіляє ролі між членами родини. Дитину приводить і забирає з дитячого садка мама [PERSON] Мама переймається його успіхами у навчанні, звертається за консультаціями до вихователів та спеціалістів закладу. Спостерігається тісний зв'язок з мамою, дитина гарно відгукується про неї, ставиться до мами любов'ю та повагою. Згідно із даними історії розвитку дитини (ф.112/о) у 2014 році дитина перехворіла на ГРВІ 2 рази, у 2015 році - перехворіла на фолікулярну ангіну. У 2016 році дитина перехворіла на ГРВІ 6 разів. 15.03.2016 оглянута лікарями-спеціалістами. У 2017 році дитина перехворіла на ГРВІ 3 рази та перехворіла на скарлатину. 11.01.2017 хлопчик повторно оглянутий лікарем-ортопедом, діагноз: порушення постави, плосковальгусні стопи І ст. У період з 27.02.2017 по 07.02.2017 його оглянуто лікарями-спеціалістами. Виявлено лікарем-ортопедом, діагноз: плосковальгусні стопи І ст., деформація грудної клітки; логопедом, діагноз: стерта дизартрія. З довідки від 07.11.2017, наданої дільничним лікарем поліклініки № 2 вбачається, що батько [PERSON] до поліклініки не з'являвся. При огляді дитини дільничною вдома, батька дитини остання ніколи не бачила. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON], який народився [INFO], складеного виконавчим комітетом Черкаською міською радою, з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Зокрема, у висновку зазначено, що з 2012 року батько [PERSON] з сином не зустрічається та не спілкується, не цікавиться життям, здоров"ям, духовним та моральним розвитком дитини, не бере участі в утриманні малолітнього. Заявниця неодноразово зверталася до батька [PERSON] з проханням добровільно брати участь в утриманні сина. Рішенням Черкаського районного суду м. Черкаси від 23.03.2012, з громадянина [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 13.02.2012. Заявниця перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON], громадянином Росії. Від спільного проживання заявниця має малолітню дитини [PERSON]. Громадянка [PERSON] має можливість та бажання виїжджати за межі України до свого цивільного чоловіка разом із синами. Вона неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням надати дозвіл на поїздки малолітньому [PERSON]. Батько категорично, не надаючи пояснень, відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Знаючи про стан здоров'я малолітнього сина, батько [PERSON], свідомо ігнорував судові засідання щодо отримання громадянкою [PERSON] дозволу на виїзд дитини за кордон на оздоровлення. Згідно з довідкою КЗ «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» від 18.08.2017, малолітній черепаха [PERSON] перебуває на обліку у лікаря ортопеда. Батько не цікавиться станом здоров'я малолітнього сина, поліклініку не відвідує. З пояснень друзів родини з'ясовано, що з 2010 року батько не виявляє своєї зацікавленості щодо долі дитини. Так, [PERSON] надавала письмові пояснення, якими пояснила, що вона знає [PERSON] з народження, це донька її брата. У 2007 році [PERSON] вийшла заміж за [PERSON]. У 2010 році у них народився син [PERSON]. Чоловіка її вона бачила один раз і то на весілля. Завжди бачить [PERSON] одну із сином, дуже порядна людина та гарний хлопчик. З письмових пояснень [PERSON], який проживав з позивачкою як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по вересень 2015 року, вбачається, що вони разом виховували її сина від першого шлюбу. [PERSON] називав його батьком, для нього він як рідний син. Вказує, що його біологічний батько за весь цей час не виявив бажання бачитися с хлопцем, ніколи його не відвідував. [PERSON] його не знає. Інна гарна мати, вона багато уваги приділяє своїм дітям, їх здоров'ю, вихованню та навчанню. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі з її сином [PERSON] з червня 2011 року по вересень 2015 року. Її син [PERSON] вважає його за батька. За весь той час біологічний батько дитини участі у його вихованні та утриманні не приймав. Мати [PERSON] багато часу приділяє його вихованню та розвитку. [PERSON] відвідує курси з ментальної математики у клубі «Індіго», відвідує заняття в клубі «Іріс», займається індивідуальною підготовкою до школи. Пояснила, що [PERSON] їй наче онук, вони й досі продовжують спілкування. Він буває у них дома, спілкується з її сином. [PERSON], будучи свідком, в судовому засіданні підтвердив пояснення свідка [PERSON], його дружини. Також, додав, що маленький [PERSON] називає його дідусем, а його жінку - бабусею. Свого біологічного батька дитинаи не знає, вихованням займається мати [PERSON], вони та мати позивачки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] з сином не спілкується і не намагається бачити дитину. Хлопчик його не знає, а батьком вважає [PERSON], з яким позивачка тривалий час проживала без реєстрації шлюбу. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Заперечуючи проти позову, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що поведінка відповідача та його відносини з дитиною є наслідком особистих відносин з позивачкою, матір'ю дитини, конфліктною ситуацією з нею та його небажанням участі дитини в їх відносинах, як батьків. Крім того, вважає, що сплата відповідачем аліментів на утримання дитини спростовує приведені позивачкою обставини його небажання приймати участь у житті дитини.Вважає, що дії позивачки свідчать про послідовне створення умов для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2,4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішеннях у справах «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року та «Савіни проти України» зазначає, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і саме інтереси дитини повинні мати переважний характер над інтересами батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються переліком, зазначеним у вище приведеній постанові Пленуму, і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Ухилення одного з батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є правовою підставою для позбавлення батьківських прав. Однак, дане поняття, тобто ухилення від виконання батьківських обов'язків, є оціночним і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. В п.52 рішення «Савіни проти України» зазначено, що судом враховується, що держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд вважає доведеним, що не спростовано і самим відповідачем, що останній протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, оскільки він з дииною не спілкується, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не цікавиться життям дитини. Заперечуючи проти вимог позивачки, відповідач будь-яких доказів, які б свідчили про його бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її житті, не привів. Натомість, дитина батька не знає і вважає своїм батьком зовсім іншу людину - [PERSON], з яким позивачка проживала як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по вересень 2015 року, а його батьків своїми дідусем та бабусею. Не надав при цьому і доказів конфліктної ситуації з матір'ю дитини, наявністю якої пояснював своє бажання уберегти дитину від цього, що стало наслідком відсутності спілкування з дитиною. В свою чергу представник позивачки в судовому засіданні заперечував наявність конфліктної ситуації між сторонами, навпаки, доводив бажання матері забезпечити спілкування батька з дитиною. Представник відповідача в судовому засіданні не спростовував, що до листопада 2017 року, коли справа уже знаходилася в провадженні суду і 3-ю особою вирішувалося питання про надання висновку в справі, відповідач не звертався до уповноважених органів держави з метою захисту своїх прав на участь у вихованні дитини, та сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. Натомість, з відповідей служби у справах дітей № 933/01-16 від 22.11.2018 та № 4815/30-02-48 від 23.11.2018 вбачається, що звернень [PERSON] стосовно визначення порядку та способу участі у вихованні або щодо створення йому перешкод у вихованні дитини [PERSON], [INFO], не надходило. Тобто, суд зважає на те, що протягом тривалого часу знаходження справи в провадженні суду, відповідач будь-яких дій, направлених на участь у спілкуванні та вихованні дитини не вчиняв. Таким чином, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчить саме про ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і небажанням виконувати їх, що дає суду підстави для висновку про позбавлення його батьківських прав. Суд критично оцінює заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. Суд враховує, що з точки зору закону позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Як зазначено вище, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.02.2012 з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дитини є обов'язком батьків, тобто уже саме по собі стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини свідчить про відсутність його доброї волі на це. Крім того, обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Суд при цьому зважає на те, що, з точки зору закону обов'язки батьків щодо своїх дітей не можуть обмежуватися лише аліментними обов'язками, а тому, надані відповідачем докази щодо сплати аліментів, яке було нерегулярним, не може свідчити про виконанням ним своїх батьківських обов'язків. Навіть з урахування цього, суд зазначає, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сплачуючи стягнуті за рішенням суду аліменти, відповідач, у той же час, не цікавився, чи є цей розмір достатнім для дитини, чи має вона інші потреби, окрім аліментів, і яким чином її потреби забезпечуються матір'ю. Крім того, представник позивачки пояснив і цього не спростовував представник відповідача, останній бачив дитину востаннє у 2011 році, тобто більше 9 років тому, дитина не пам'ятає його, як батька. Виходячи з цього, суд вважає, що відповідач не довів належного виконання ним своїх батьківських обов'язків щодо дитини, як того вимагає закон, а тому, дані заперечення суд не приймає до уваги та приходить до висновку про достатність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з цього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 640 грн. судового збору, с плаченого нею при зверненні до суду.

Outcome: partial