Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом, 23 травня 2019 року надійшла уточнена позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 липня 2010 року між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, допустила заборгованість, яка станом на 19 травня 2019 року складає 35714,34грн., з яких: 3468,37грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 27319,10грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2750,00грн. - заборгованість за нарахованою пенею та несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафи - 500,00грн. (фіксована частина) та 1676,87грн. (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. 17 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, в якому остання послалася на недоведення позивачем факту виконання зі свого боку договору про надання банківських послуг і як наслідок виникнення зобов"язань у відповідача, та просила до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності, оскільки початок перебігу строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався 01 серпня 2014 року (термін дії кредитної картки до липня 2014 року) і сплив 01 серпня 2017 року, а щодо періодичних платежів, зокрема щодо погашення процентів та сплати пені, з моменту несплати чергового платежу. У своїй відповіді на відзив, який надійшов до суду 20 червня 2019 року, позивач зазначив, що 15 липня 2010 року [PERSON] було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту "Універсальна" зі строком дії до квітня 2015 року, яка в подальшому перевипускалася та відповідачкою було отримано три кредитні картки зі строком дії останньої до квітня 2018 року. Отримання та користування вказаними картками підтверджено наданою позивачем випискою по рахунку. Оскільки, відповідачку було ідентифіковано 15 липня 2010 року, то при перевипуску карток підписання нової анкети не є потрібним, уся сума заборгованості позивачем переноситься на перевипущену картку. Відповідно до Правил користування карткою, остання діє до останнього календарного дня вказаного місяця, строк перевипущеної картки до останнього дня 04.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 10 листопада 2018 року до спливу строку позовної давності. За такого, обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а тому позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, у якій позов підтримав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з вищевказаними вимогами за основним кредитом. Він також пояснив, що відповідачка підписала тільки анкету-заяву на отримання дебетової картки, яку отримала у 2010 році й строк дії якої сплив у 2014 році, проте на яких саме умовах їй достовірно не відомо. Інших платіжних карт вона у банку не отримувала. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність представника позивача та відповідача. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 15 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання сторонами заяви, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000,00грн. на платіжну картку. Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджено випискою по рахунку, з якої також слідує, що відповідач користувалася кредитними коштами (а.с.118-120). Крім того, відповідач не заперечувала, що кредитні кошти у сумі 2000 грн. вона отримувала. У заяві позичальника нарахування пені та штрафу не зазначено. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідачки перед Банком за вказаним кредитним договором станом 19 травня 2019 року складає 35714,34грн., з яких: 3468,37грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 27319,10грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2750,00грн. - заборгованість за нарахованою пенею та несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафи - 500,00грн. (фіксована частина) та 1676,87грн. (процентна складова). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Крім того, як вбачається з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які надані на підтвердження позовних вимог позивачем, останні не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Ураховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, анкета-заява на отримання кредитної картки не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок повернення кредиту, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачкою та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, є підставою для відмови у стягненні з відповідачки 27319,10 грн. - пені за прострочене зобов`язання, 2750,00грн. - заборгованості за нарахованою пенею та несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафів - 500,00грн. (фіксована частина) та 1676,87грн. (процентна складова), оскільки такі є недоведеними. Крім того, як слідує з розрахунку банку за рахунок кредиту відбувалося погашення процентів на загальну суму 3727,42грн., та сплачено комісії на суму 1516,74грн., сплату яких не передбачено договором, тому заборгованість відповідачки за простроченим тілом кредиту відсутня. З огляду на викладене, оскільки банк довів, що між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредитні кошти на платіжну карту, однак не надав доказів, що вказаним договором було передбачено сплату процентів, штрафів та комісії у заявленому розмірі, які погашалися в тому числі й за рахунок тіла кредиту, суд вважає, що вимоги позивача не грунтуються на законі та є такими, що не підлягають до задоволення. Посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності позивачем, не заслуговує на увагу, оскільки позовна давність може бути застосована лише до обгрунтованих позовних вимог.

Outcome: dismissed