Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

позивач просить суд позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вона, [PERSON], є бабусею [PERSON] ([INFO]). Її дочка - [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у їх народилася дочка [PERSON]. [INFO] року її дочка - [PERSON] померла. Після народження внучки її дочка почала проживати разом з нею в [ADDRESS], так як відповідач час від часу застосовував до неї фізичну силу та вів аморальний спосіб життя. Відповідач залишився проживати в [ADDRESS]. На даний час її внучка проживає з нею. Відповідач дитину відвідував рідко, час від часу цікавився життям дочки через засоби телефонного зв'язку. Зараз фактично відповідач ухиляється від обов'язків по вихованню дитини: не навідується, фізичним та психічним здоров'ям дитини не займається та не цікавиться, жодних контактів з дитиною не здійснює. Жодного разу не надав матеріальної допомоги навіть на лікування. Про цей факт можуть свідчити письмові пояснення моїх сусідів у [ADDRESS]. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Обов'язки батьків щодо виховання та утримання дитини визначені ст. 150 СК України, зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину; піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовніші моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач своїх батьківських обов'язків, зокрема, обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідач ухиляється від виконання рішення Таращанського районного суду №368/1192/13-ц від 17.07.2013 року, про стягнення на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття (копія рішення суду та довідка про неотримані аліменти додаються). Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив що: «ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Виходячи з вищевикладеного, доведено, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, при чому робить це без поважних причин, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, захистом прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно своєї дитини. За таких обставин позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч. 1 ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Крім того в порядку ст. 169 СК України, якщо змінилася поведінка особи позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати/батько позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду про поновлення батьківських прав. При цьому, вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Відповідно до висновку Кагарлицької райдержадміністрації від 08.11.201 7 року № 01 -28-2739 "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]'' - Кагарлицька районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування, робить висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], жителя [ADDRESS] по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON]. Окрім того, відповідач надав нотаріально завірену заяву про згоду на його позбавлення батьківських прав щодо його дитини. Відповідач [PERSON] на підготовче засідання не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги позивача визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи в особі Кагарлицька РДА Київської області як орган опіки та піклування позов підтримує, оскільки є висновок щодо даного питання. Крім того, проводились бесіди з батьком, який також підтримав питання щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону, не порушує права, обов'язок чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 23.12.2003 року Ліщинською сільською радою Кагарлицького району Київської області. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. 17 липня 2013 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.07.2013 року і до досягнення дочкою повноліття. В рішенні суду від 17.07.2013 року було зазначено, що сторони не проживають разом протягом п'яти років, хоча перебувають у шлюбі. Києво - Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області надав довідку від 25.10.2017 року, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти від [PERSON], у період з 25.10.2014 р. по 25.10.2017 р., згідно з виконавчим листом № 369/1192/13-й, який видано 18.07.2013 р., Кагарлицьким районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, па утримання доньки [PERSON], [INFO] р.н. та до повноліття дитини. 13 жовтня 2017 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Степківської сільської ради Таращанського району Київської області 14.10.2017 року. Довідкою, виданою Степківською сільською радою Таращанського району Київської області, підтверджено, що з грудня 2007 року [PERSON] проживає без реєстрації по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов'язки у відношенні своїх дітей. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Згідно довідки виданої директором НВК вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно відвідувала різновікову групу Степківського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» з 2009 по 2011 рік. Батько, [PERSON] за час навчання дитини в ДНЗ участі у вихованні не брав. Згідно характеристики на [PERSON] виданої директором НВК вбачається, що [PERSON] навчається в даній школі з першого класу. Дівчинка здібна, але значної старанності в оволодінні знаннями не виявляє. Більш схильна до вивчення гуманітарних дисциплін. У вивченні точних наук відчуває певні труднощі. За період навчання показала середній рівень знань. Школу відвідує постійно, пропусків уроків без поважних причин немає. Поводиться чемно, дисципліновано. Приймає активну участь у позакласній та позашкільній роботі. З задоволенням відвідує вокально-хоровий гурток. Цікавиться комп'ютерної технікою. [PERSON] спокійна, врівноважена, ввічлива. До вчителів ставився з повагою. Має багато друзів серед однолітків. Працелюбна. Стосунки в родині, в якій виховується, нормальні, доброзичливі. Бабуся завжди цікавиться навчанням онуки. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з висновком Кагарлицької районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, встановлено, що 07 листопада 2017 року у присутності приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу [PERSON] [PERSON], житель [ADDRESS] написав нотаріально завірену заяву про свою згоду на позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON]. За місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо. [PERSON], [INFO], з 2007 проживала з мамою та бабусею, [PERSON] у [ADDRESS]. 13 жовтня 2017 року мама дитини померла і бабуся продовжила піклуватися про дитину, чого не можна сказати про батька, тому взявши вищевказане до уваги, прийшли до висновку про те, що громадянин [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, Кагарлицька районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», пропонується з'ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] ([ADDRESS], ІПН [NUMBER]), батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. На підставі ст. ст. 164, 166, 180, 184, 193 СК України,

Outcome: approved