Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою про збільшення розміру аліментів Заявлені вимоги мотивовані тим, що сторони з 04.09.2010р. уклали між собою шлюб, від якого у них народився син [PERSON] [INFO] В подальшому 06.01.2015р. укладений шлюб рішенням Виноградівського районного суду був розірваний. Рішенням Виноградівського районного суду від 27.04.2015р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розрі 600,00 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що на утримання сина потрібні значні кошти, внаслідок того, що вона щомісячно повинна витрачати кошти на лікування дитини, її навчання та різні гуртки, на ремонти, іграшки, миючі засоби у школі, на їжу, одяг і взуття, комунальні послуги, а відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає, не бере участі у додаткових витратах, приховує дійсний розмір своїх витрат, а відтак, посилаючись на зазначені обставини, зважуючи на те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018р.» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку зріс, а тому позивачка просить суд збільшити розмір аліментів і стягувати їх в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, так як їй самій важко утримувати малолітнього сина, а для нормального розвитку дитини потрібні значні кошти. Представник позивачки позовні вимоги визнав повністю з підстав, наведених у позові, представник відповідача позовні вимоги, з огляду на інтереси дитини, визнала частково, а саме в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідач створив нову сім»ю, на його утриманні є малолітня дитина та непрацююча дружина, яка перебуває у декретній відпустці, а відтак, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд вважає позов підставним, який підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ч.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що сторони 04.09.2010р. уклали між собою шлюб, від якого у них народився син [PERSON] [INFO] В подальшому 06.01.2015р. рішенням Виноградівського районного суду укладений шлюб був розірваний. Рішенням Виноградівського районного суду від 27.04.2015р. з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання сина в розрі 600,00 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного кодексу України. Так, відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Такими обставинами, зокрема, можуть бути: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. З 8 липня 2017 року було змінено мінімальний розмір аліментів, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір аліментів, який визначається законом- це той мінімум, який батьки зобовязані витрачати на дитину, не залежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин. З 8 липня 2017 року цю межу було підвищено з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається кожного року законом про державний бюджет. Так, у 2018 році, мінімальний розмір аліментів для дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2018 року - 746 гривні, з 1 липня 779,5 гривень, з 1 грудня - 813 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 930 гривень, з 1 липня 972 гривні, з 1 грудня 1013,5 гривень. Вирішуючи позовну вимогу про збільшення розміру аліментів суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.7,8 ст.7 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.). Відповідач, як встановлено у суді, аліменти на утримання дитини відповідно до рішення Виноградівського районного суду від 27.04.2015р. платить в розмірі 600,00 грн., іншої матеріальної допомоги позивачці не надає, позивачці на даний час важко утримувати самій сина, крім того витрати на його утримання збільшуються, відповідач постійного місця роботи не має, а відтак вона просить суд збільшити розмір раніше визначених аліментів та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. в місяць. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, заявлена позивачкою з урахуванням фактичних потреб дитини, фінансових та матеріальних можливостей батька та матері, а також передбаченого ст.182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, якщо суд встановить, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, є інвалідом 1,11,111 групи, він повинен враховувати цю обставину для зменшення їх розміру. Крім цього, суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідач створив нову сім»ю, в якій виховує малолітню дитину дочку [PERSON]»яну- [INFO], дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому суд також враховує наявність у платника аліментів інших дітей, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Такі висновки суду узгоджуються і з нормами ст.51 Конституції України, згідно якої батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, за цих безпосередньо встановлених у суді обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, зваживши на матеріальні та духовні потреби дітей та враховуючи, що відповідач, який, будучи молодою та здоровою особою, ніде не працює, а відтак суд вважає за необхідне та справедливе відповідно до вимог ст.ст.192,184 СК України збільшити розмір аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 950,00 грн. щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини з врахуванням специфіки роботи та проживання відповідача. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, слід стягнути з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.141 ч.ч.1,2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку 704,80 грн. судового збору сплатила позивачка /а.с.1/. Так, статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.7,182,185,192 СК України та

Outcome: approved