Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

позивач звернулася до суду в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. В позові зазначала, що 27.04.2014 року близько 21 год. 30 хв. собака відповідача породи чау чау, вискочила за межі подвір`я на вулицю, де в той час проходила [PERSON] та покусала її, завдавши множинні укушені рани сідниць, стегон, гомілок і лобка. В результаті чого в період з 27.04.-14.05.2014 року неповнолітня [PERSON] проходила курс лікування у Житомирській обласній дитячій клінічній лікарні. Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 05.05.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та накладено стягнення у вигляді 51 грн. з конфіскацією собаки. Матеріальну шкоду витрати на лікування в сумі 1500 грн. відповідачем добровільно відшкодовано. Окрім матеріальних збитків, дитині також була заподіяна і моральна шкода, яка виразилась в тому, що їй був заподіяний фізичний біль та страждання, від отриманих укусів, у неї з`явився постійний страх перед собаками, вона потребує лікування у невропатолога. До того ж відповідач не вибачився за те, що сталося, а навпаки розповідає всім, що це дитина напала на собаку та остання захищалася від дій дитини та покусала її. Вказану моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн, які просить стягнути з відповідача. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в своїй позовній заяві та зазначила, що нею також були затрачені кошти по лікуванню дитини в санаторії, які відповідачем не відшкодовані, після того випадку дитина стала зляканою, боїться собак. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він доглядав за собакою дочки породи чау чау, який вискочив із подвір`я та покусав [PERSON]. Його було притягнуто до адміністративної відповідльності, де він визнав, що собака не була на прив`язі. Кошти на ліки він відшкодував, він не казав, що дитина накинулася на собаку. Не заперечує, що не догледів за собакою. Вважає, що шкода ним повністю відшкодована, що підтверджується розпискою про сплату [PERSON] коштів в сумі 1500 грн.. Постанову про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.154 КУпАП він не оскаржував, призначений штраф сплатив, однак на даний час подав апеляційну скаргу. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки собака належить не йому, а його дочці [PERSON], а також зазначив, що позивач посилається у позовних вимогах ст. 1195 ЦК України, де йде мова про відповідальність особи яка завдала шкоду, а особисто він жодної шкоди нікому не завдавав. Заслухавши пояснення сторін у справі, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши надані суду докази, судом на засадах змагальності сторін у справі встановлені наступні факти. Позивач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Згідно матеріалів ЖЄО №640 від 27.04.2014 року [PERSON] 27.04.2014 року звернувся до Андрушівського РВ УМВС із заявою про те, що сусідський собака покусав його дочку [PERSON] та відповідно до висновку за результатами перевірки заяви [PERSON] повідомлено, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП. Відповідно до оглянутої судом справи про адміністративне правопорушення № 272/635/14-п та постанови Андрушівського районного суду Житомирської області від 05.05.2014 року, було встановлено [PERSON] винен у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, а саме останній порушив правила тримання собаки породи чау чау, яка відноситься до порід з підвищеною агресивністю, не забезпечив її утриманння у вол`єрі, внаслідок чого собака вибігла з території домогосподарства на вулицю, де заподіяла шкоди здоров`ю [PERSON] (а.с. 5). Вказана постанова набрала законної сили 16.05.2014 року. Відповідач зазначив суду, що оскаржив постанову, однак доказів подання та прийняття апеляційної скарги суду не надав. Згідно ветеринарного паспорта, який містить в матеріалах справи про адміністративне правопорушення собака належить [PERSON]. В результаті отриманих травм [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Житомирській обласній дитячій клінічній лікарні з діагнозом множинні укушені рани сідниць, стегон, гомілок і лобка з 27.04.-14.05.2014 року, що підтверджується випискою із карти стаціонарного хворого №4926 та дослідженою судом медичною карткою стаціонарного хворого № 4926. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] не підтвердили обставин зазначених позивачем про те, що [PERSON] розповідає, що дитина напала на собаку, а навпаки пояснили , що вони не чули такого від [PERSON], а свідок [PERSON] зазначила, що про таке їй стало відомо від позивача [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює медичною сестрою в Старокотельнянській дільничній лікарні та по сумісництву медсестрою в Старокотельнянській ЗОШ та як трапився випадок із [PERSON] вона перебувала на чергуванні. Коли привезли дитину вона була злякана, плакала, на тілі були сліди від укусів, вони надали першу допомогу та направили в обласну дитячу лікарню. Після цього вона відвідувала [PERSON] в лікарні, остання була в нормальному стані, гралася з дітьми. На даний час дитина відвідує школу, до неї за допомогою з приводу психологічного стану чи знервованості не зверталася. Вважає, що дитина знаходиться в нормальному психологічному стані. У відповідності до ст.ст. 9, 12, 22 ,35 Закону України «Про захист тварин від жорсткого поводження» особа, яка утримує домашню тварину та супроводжає її зобов'язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяної шкоди супроводжуваною твариною, при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Право власності або інші речові права особи, яка утримує тварину, обмежені обов'язком дотримання норм і вимог цього Закону. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. При поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов'язана -забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідно для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання; негайно повідомляти медичну або ветеринарну установу про випадки заподіяння домашньою твариною ушкоджень здоров'ю людині або іншим тваринам, негайно доставляти у ветеринарну установу для огляду. За порушення вимог Закону винні особи несуть кримінальну, адміністративну та цивільно-правову відповідальність згідно з законом. В ході судового розгляду з`ясовано, що на момент коли сталася подія собака перебувала під наглядом [PERSON], що він не заперечував, останній підтвердив суду, що він не доглянув собаку, що призвело до таких наслідків. Відповідно до ч.1ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов"язана з утриманням службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Неправомірність дій відповідача та наявність вини встановлена постановою суду від 05.05.2014 року, яка набрала законної сили 16.05.2014 року, а також частково підтвержена самими поясненннями відповідача, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода. Згідно ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Визначаючи розмір завданої неповнолітній [PERSON] моральної шкоди, суд враховує вік потерпілої, фізичний біль та страждання, які вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, душевні страждання у виді нервового стресу та страху перед собаками, що частково підтвердила суду свідок [PERSON], а також те, що позивач не довела суду факт поширення чуток [PERSON] про те, що дитина напала на собаку, так як допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] не підтвердили вказану обставину, а тому, виходячи з вимог розумності та справедливості, визначаючи розмір грошового відшкодування, оцінює завдану моральну шкоду в грошовому відшкодуванні в розмірі 1000 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в суті 24,36 грн..

Outcome: partial