Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

у липні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] . Свої вимоги мотивувало тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , постачальником яких є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість за спожиті послуги за період з березня по грудень 2019 року з постачання теплової енергії у гарячій воді у розмірі 6 774, 53 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача окрім суми основного боргу, інфляційну складову боргу у розмірі 56,33 грн., та 82,29 грн. трьох процентів річних, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с. 65) Ухвалою Голосіїського районного суду м. Києва від 05.10.2020 р. зобов"язано посадових осіб Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська,4-в) надати суду відомості про те коли та на підставі якого правовстановлюючого документу було припинено право власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка їй належала на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого 19 вересня 1995 року на Київській універсальній біржі. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач [PERSON] не скористалась, правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, судом встановлено наступне. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1693 від 27.12.2017 року «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеною між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго`визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 591 від 10.04.2018 року КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , постачальником яких є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». В обґрунтування вказаних обставин, позивачем надано в розпорядження суду копію договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного 19.09.1995 року, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] набула у власність 50/100 частин квартири [ADDRESS] . Матеріали цивільної справи містять копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.03.2020 року № 205135314, з якого вбачається, що Ѕ частина будинку [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.06.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. за реєстровим номером 3330. З наданої 29.10.2020 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» на запит суду інформації вбачається, що згідно даних реєстрових книг за [PERSON] на праві власності було зареєстровано 50/100 частин квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Київській універсальній біржі 19.09.1995 року № А4316/7351. В подальшому право власності на вказане нерухоме майно було перереєстровано на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2007 року, ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2007 року, якими за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Від [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] перейшло та зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.06.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А. за реєстровим номером 3330 (зареєстровано 31.10.2012 року). Крім того, з наданої 21.08.2020 року на запит суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, інформації вбачається, що 12.09.2012 року відповідача [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та з 12.09.2012 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Аналіз зазначених вище доказів дає підстави для висновку про те, що з 2012 року відповідач [PERSON] не є власником нерухомого майна у вигляді Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , та з вересня 2012 року знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Таким чином, у заявлений спірний період виникнення заборгованості - березень - грудень 2019 року, відповідач [PERSON] вже не була власником нерухомого майна у вигляді Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , оскільки у 2012 році відчужила вказане вище нерухоме майно на користь [PERSON] . Також, як раніше встановлено судом, з вересня 2012 року відповідач [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , відтак не може вважатись споживачем послуг за вказаною адресою. Згідно з ч.3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За встановлених обставин, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з [PERSON] на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиту теплову енергію за період з березня по грудень 2019 року у розмірі 6 774, 53 грн., а відповідно і інфляційної складової боргу та трьох процентів річних.

Outcome: dismissed