Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Представник позивача у грудні 2017 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.05.2009 р., у період якого народився син - [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини між сторонами не склались через розбіжності та непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільної дитини, не приймає участі у вихованні сина, а тому позивач просить суд розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відстуності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (ас. 32). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином (а.с. 28-29, 30-31), а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність останнього на підставі наявних даних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими обставинами. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.05.2009 р. (а.с. 5). [INFO]. у подружжя народився син - [PERSON].(а.с. 6). Як встановлено в судовому засіданні, сторони тривалий період часу не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть, намір про збереження сім"ї не встановлено, шлюб існує формально. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (чч. 3, 4 ст. 56 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали позивача на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і суперечить її інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про стягнення аліментів на дитину, суд керується наступним. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Встановлено, що малолітній син [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] При цьому, з урахуванням матеріального становища сторін, проживання з позивачем малолітнього сина, ухиленням відповідача від батьківського обов'язку щодо виховання та утримання сина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частина від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, враховуючи вищевикладене в сукупності досліджених в судовому засіданні матеріалів справи та їх співставленні приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимоги, які в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved