Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], у якому просить стягувати з відповідача аліменти на сина [PERSON], [INFO] у розмірі 700 гривень щомісячно з тих підстава, що відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина. У судове засідання позивачка не з'явилася. До суду спрямувала заяву з проханням справу слухати за її відсутності, позов підтримала, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Позов не оспорив, проігнорував судові виклики. Зі згоди позивачки, судом ухвалено рішення при заочному розгляді. Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що з 09 серпня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та вони є батьками [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою ( а.с. 6,7,20). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання сина. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батька окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Докази про регулярний дохід відповідача на час ухвалення рішення у матеріалах справи відсутні. З цих підстав, суд стягує аліменти у твердій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з обов'язку кожного з батьків утримувати дитину, зважає на розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, який відповідно до ЗУ „Про державний бюджет України на 2016 рік" складає з 01 травня 2016 року - 1228 гривень. Тому, виходячи з обов'язку кожного з батьків утримувати дитину матеріально, зважаючи, що доказів про наявність інших утриманців у відповідача або документів про хвороби відповідача чи дитини, матеріальний стан дитини та відповідача суду не надано, суд стягує 615,00 гривень аліментів щомісячно, що складає 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років. Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551,2 грн., від сплати якого позивачка звільнена, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial