Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 20.12.2004 року, а також власницею іншої 1/2 частини цієї ж квартири згідно свідоцтва від 13.11.2017 року виданого на підставі акту про проведені електронні торги. В спірній квартирі зареєстровані три особи: сторони по справі та їх малолітній син. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач, проживаючи в спірній квартирі, створив умови неможливості проживання позивача з дитиною в ній, внаслідок чого [PERSON] з дитиною мешкає у орендованій квартирі. Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача, не сплачує аліменти на утримання сина, не сплачує вартість використаних житлово-комунальних послуг, чинить перешкоди у проживанні позивачу з дитиною, тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а також зобов'язати усунути перешкоди позивачу у користуванні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] в судові засідання тричі не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, його представники [PERSON] та [PERSON] почергово, отримавши час на ознайомлення з матеріалами справи, не скористались цим, а відповідач 5.02.2019 року звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв'язку з непередбаченими сімейними обставинами (а.с.71), тому суд, приймаючи до уваги вказані обставини, а також не надання документів, які б підтвердили поважність неявки до суду відповідача по справі, вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.4, ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавленийцього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ст.47 Конституції України Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 11.09.2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрованим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №681. Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.35). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17). Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 30% від всіх його доходів щомісяця (а.с.18). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 3.02.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 300 000 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання сина, 2 982 грн. 88 коп. додаткових витрат. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 20.12.2004 року (а.с.15), а також власницею іншої 1/2 частини цієї ж квартири згідно свідоцтва від 13.11.2017 року виданого на підставі акту про проведені електронні торги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач І.С. і зареєстрованого у реєстрі за №2413 (а.с.33). В спірній квартирі зареєстровані три особи: сторони по справі та їх малолітній син. Як наголошує ч.1, ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач, проживаючи в спірній квартирі, створив умови неможливості проживання позивача з дитиною в ній, внаслідок чого [PERSON] з дитиною мешкає у орендованій квартирі. Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача, не сплачує аліменти на утримання сина, не сплачує вартість використаних житлово-комунальних послуг, чинить перешкоди у проживанні позивачу з дитиною. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач є власником спірної квартири і бажає нею користуватись, володіти та розпоряджатись на свій власний розсуд, а відповідач, який не є членом родини позивача, перешкоджає в цьому позивачу: не допускає її до спірної квартири, внаслідок чого позивач вимушена орендувати житло для проживання там з сином, тому відповідача необхідно зобов'язати усунути перешкоди [PERSON], як власниці житла, у здійсненні права власності та користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. За правилами ч.2, ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч.3, ст.12; ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивач підтвердила проживання відповідача у спірній квартирі, який перешкоджає її користуванню нею, тому підстав вважати, що відповідач відсутній у спірному житлі понад 1 рік у суду немає. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS].

Outcome: partial