Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

у лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 42 617 грн. 27 коп. - заборгованості за кредитним договором б/н від 11.10.2007, з яких: 1782 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом; 32625 грн. 95 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 463 грн. 70 коп. - заборгованості за комісією, 5239 грн. 43 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2005 грн. 58 коп. - штраф (процентна складова). При цьому посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 11.10.2007, згідно з якою їй було надано кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості. У порушення умов договору відповідач не повернула своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, її заборгованість станом на 31.12.2019 разом із штрафними санкціями складає 42617 грн. 27 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.. Ухвалою від 06.04.2020 відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 18.05.2020. Крім того, судом зроблено запит про витребування від Тернівського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) доказів, а саме: витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію зміни прізвища відповідача. На виконання ухвали щодо витребування доказів Тернівський районний у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надав повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян з актового запису про шлюб №369 від 17 листопада 2012 року, складеного даним відділом стосовно зміни прізвища [PERSON] на [PERSON] (вх.№8088 від 29.04.2020). Ухвалою від 18.05.2020 розгляд справи було відкладено в зв`язку неявкою відповідача та поверненням від неї конверту з копіями ухвали від 06.04.2020 та позовної заяви з додатками, що направлялись їй на адресу реєстрації, із відміткою пошти про причини невручення: адресат відсутній. Відповідач 22.06.2020 у судове засідання повторно не з`явилась. Судова повістка, направлена їй на адресу реєстрації повернута суду із відміткою пошти про причини невручення: інші причини. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. За вимогами п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Оскільки судова повістка надсилалась відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомила суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що остання була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, відзиву, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 №211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. дію карантину продовжити на всій території України. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів. Оскільки позивачем подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та відповідач не скористалась правом подачі відзиву на позовну заяву, суд дійшов переконання про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Позивач у позовній заяві надав згоду на заочний розгляд справи у разі неявки відповідача. З урахуванням викладених обставин, судом за згодою представника позивача, висловленою у позовній заяві, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] в зв`язку з реєстрацією 17.11.2012 шлюбу, актовий запис №369, складеного Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відповідач) звернулась до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала 11.10.2007 заяву про відкриття кредитної карти із сумою кредитного ліміту 250 грн. та базовою відсотковою ставкою 22,8 (двадцять дві цілих вісім десятих) відсотки в місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с. 10). У цій заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування кредитною карткою і Тарифами банку. Крім того, відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено пільговий період, розмір відсоткової ставки, що нараховується на залишок заборгованості та розмір комісій за кредитне обслуговування, за несвоєчасне погашення заборгованості, за моніторинг неактивної картки тощо, розмір та строк внесення щомісячних платежів, приклади використання кредитних коштів (а.с.11). До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг (а.с.12-17). Відповідач [PERSON] , отримавши кредитні кошти, взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту належним чином не виконала, у повному обсязі кредит не сплатила. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 6-9) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 31.12.2019 у розмірі 42617 грн. 27 коп., яка складається з: 1782 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом; 32625 грн. 95 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 463 грн. 70 коп. - заборгованість за комісією; 5239 грн. 43 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2005 грн. 58 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що у безпосередньо укладеному сторонами кредитному договорі від 11.10.2007 у вигляді заяви, вказано, що сума кредитного ліміту складає 250 грн., строк його дії - відповідає строку дії картки. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як вбачається з розрахунку заборгованості погашення кредитної заборгованості відповідачем не здійснювалося в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі 1782 грн. 61 коп., що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору. Пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та Правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Пунктом 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг визначено зобов`язання позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами і правилами відповідач ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування. Роздруківку із сайту позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг суд оцінює критично, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). При цьому, у заяві про отримання кредитної картки сторонами погоджено відсоткову ставку у розмірі 22,8% на місяць. Як вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості відповідачу з 25.04.2008 здійснювались нарахування відсотків за ставкою 22,8 річних по 31.12.2012. В подальшому позивач змінив відсоткову ставку у бік збільшення, а саме: з 01.01.2013 до 30% річних. Судом встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів в розумінні вимог ст. 80 ЦПК України на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати відповідача про зміну відсоткової ставки з 22,8% до 30%, починаючи з 01 січня 2015 року. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку (Постанова ВСУ від 30.11.2016 р. №6-823цс16). Аналізуючи умови кредитного договору у сукупності із неналежним повідомленням відповідача про зміну Банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, суд вважає встановленим, що відсотки за користування кредитом слід вважати у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позивачем суду не надано розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитом з розрахунку 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а доданий до позовної заяви розрахунок не може бути прийнятий судом до уваги у повному обсязі, суд вважає за необхідне самостійно розрахувати дану суму. Так, з розрахунку заборгованості за договором від 11.10.2007 вбачається, що з розрахунку 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом за період з 25.04.2008 по 31.12.2012 відповідачу нараховано відсотків в сумі 1531 грн. 25 коп.. За період із 01.01.2013 по 01.08.2019 розмір відсотків за користування кредитом визначається на рівні ставки 22,8% річних і становить 2714 грн. 08 коп.: 01.01.2013 - 01.08.2019 (2404 дн.) 1782 грн. 61 коп. х 2404 дн. х 22,8% /360 = 2714 грн. 08 коп.. Отже, розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом становить 4245 грн. 33 коп.(1531 грн. 25 коп.+2714 грн. 08 коп.). Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 463 грн. 70 коп., то дані вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд дійшов висновку про те, що позивач нараховував відповідачу плату за послуги, які супроводжують кредит, що є незаконним. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, яка обов`язкова для всіх судів. Щодо нарахування пені та штрафів (фіксованої та процентної) частини суд зазначає наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив суд у тому числі, крім заборгованості за кредитом та відсотками за його користування, стягнути з відповідача також пеню і штрафи за несвоєчасність виконання зобов`язань. Проте, у заяві, підписаній сторонами 11.10.2007 та довідці про умови кредитування, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, яка регулює правовідносини по договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин (11.10.2007) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28.02.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначений висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконала умови кредитного договору, тому з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість за ним у розмірі 6027 грн. 94 коп., в тому числі: 1782 грн. 61 коп. - заборгованості за кредитом та 4245 грн. 33 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 6027 грн. 94 коп., відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (пропорційно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 297 грн. 31 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial