Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 20.09.2021 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 24300грн. та моральну шкоду в сумі 60000грн., а всього 84300 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.12.2020 року було встановлено, що відповідач [PERSON] 18.01.2020 близько 21.58 год. перебуваючи за місцем своєї роботи в приміщенні магазину « [INFO] », яке розміщене по [ADDRESS] , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись і вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належні [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 30300,00 гривень, після чого із викраденим з місця вчинення кримінального проступку зник, чим завдав потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди на вказану суму. Відповідачу було призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. На неодноразові звернення позивача до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди відповідач не реагує. Під час досудового слідства відповідач відшкодував позивачу 6000 грн., решту суми в розмірі 24300 грн. не повернув. Крім того, вказує, що окрім матеріальної шкоди йому було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 60000грн. Завдана моральна шкода полягає у в душевних переживаннях, порушенням його звичайного порядку та укладу життя, в докладанні додаткових зусиль по організації свого життя та інших стражданнях пов`язаних з протиправними діями відповідача. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 22.09.2021 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.10.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У суді встановлено, що Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.12.2020 року було встановлено, що відповідач [PERSON] 18.01.2020 близько 21.58 год. перебуваючи за місцем своєї роботи в приміщенні магазину « [INFO] », яке розміщене по [ADDRESS] , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись і вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належні [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 30300,00 гривень, після чого із викраденим з місця вчинення кримінального проступку зник, чим завдав потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди на вказану суму. Відповідачу було призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили28.01.2021 року (а.с.5). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що в провадженні Звенигородського районного суду Черкаської області перебувало кримінальне провадження № 694/1448/20 Провадження №1-кп/694/231/20, по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. За результатами розгляду вищевказаного кримінального провадження Звенигородським районним судом Черкаської області 28 грудня 2020 року постановлено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт. Вказаний вирок учасниками провадження до суду апеляційної інстанції не осаджувався та втупив у законну силу 28 січня 2021 року. Згідно диспозиції ч.1 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за вказаною частиною статті настає у разі таємного викрадення чужого майна (крадіжки). Як вбачається з описової частини вищевказаного вироку, судом під час розгляду кримінального провадження № 694/1448/20 Провадження №1-кп/694/231/20, по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, встановлено, що: « [PERSON] , 18.01.2020 близько 21.58 год. перебуваючи за місцем своєї роботи в приміщенні магазину « [INFO] », яке розміщене по [ADDRESS] , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись і вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав належні [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 30300,00 гривень, після чого із викраденим з місця вчинення кримінального проступку зник, чим завдав потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди на вказану суму». Згідно ч.6 ст.82 ЦК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з вищевказаного вироку, потерпілий від кримінального правопорушення [PERSON] з цивільним позовом в межах кримінального провадження не звертався. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Доказів відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 24300 гривні 00 копійок, яка завдана позивачу [PERSON] , завданої кримінальним правопорушенням, матеріали справи не містять та відповідачем не надані. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 №5 та від 27 лютого 2009 року №1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Так, позивач [PERSON] звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка завдана кримінальним правопорушення та оцінена ним у сумі 60000 гривень, вказує на те, що завдана моральна шкода полягає у в душевних переживаннях, порушенням його звичайного порядку та укладу життя, в докладанні додаткових зусиль по організації свого життя та інших стражданнях пов`язаних з протиправними діями відповідача Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Однак, доказів, які підтверджують обставини, на які посилається позивач як на підставу обґрунтування заявленої моральної шкоди, матеріали справи не містять та позивачем не додано. Разом з тим, суд враховує, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, у зв`язку із завданими матеріальної шкоди, позивач зазнав моральної шкоди, однак заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000 гривень, є надмірною та необґрунтованою з огляду на відсутність тяжких наслідків. Тому позов в цій частині не підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судові витрати залишаються за позивачем. Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Приймаючи до уваги, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст.22, 1166, 1177 ЦК України та

Outcome: partial