Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який був розірваний судом. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Окрім призначених аліментів відповідач ніякої участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. По аліментам має заборгованість. З донькою не зустрічається, з дитячого садка не забирає, навіть на день народження не з'являється. Відповідач не приймав участі в процесі підготовки дитини до дитячого садку, як матеріально, так і морально. Позивачу було боляче дивитися на те, як дитина журиться за батьком, як дивиться на інших дітей, до яких приходять і мати і батько. Батько взагалі виявився байдужим до життя дитини. Донька для батька не існує. Думка про те, що через багато років такий батько може вимагати від доньки утримання, обурює позивача. Вона вважає, що така поведінка відповідача і його відношення до доньки, відповідно до ст. 164 СК України, дає підстави для позбавлення його батьківських прав. Крім того, вона припускає, що у її житті можуть відбутися зміни, що в майбутньому вона зможе вийти заміж, і її чоловік замінить дитині рідного батька, буде турбуватися про доньку, займатися її вихованням і захоче її удочерити. Просить позбавити відповідача батьківських прав. Позивачка в процесі розгляду справи суду додатково пояснила, що з чоловіком припинили спільне проживання ще коли вона була вагітною. Вона переїхала проживати до своїх батьків в м. Кривий Ріг. Після народження дитини відповідач забирав їх з пологового будинку, потім приїздив коли дитині було півтора роки. Спочатку дзвонив 1-2 рази на тиждень, а потім взагалі припинив цікавитися донькою. Не вітав її з днем народження, аліменти сплачує не регулярно. Вона ніколи не забороняла батьку зустрічатися з донькою на її території, З боку її батьків ніяких перешкод відповідачу у спілкуванні чи побаченні з дитиною теж не було. Дитина сама не бажає зустрічатися з батьком. Вважає, що відповідач свідомо усунувся від виконання батьківських обов'язків, тому просить позбавити його батьківських прав, хоче щоб дитина була незалежна від батька в подальшому. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Суду пояснив, що після народження доньки, дружина залишилася проживати у своїх батьків. Він проживає у м. Бердянську. Батьки позивачки налаштовані проти нього агресивно. У 2010 році він намагався побачити дитину, але дружина та теща його не впустили. На його телефонні дзвінки з приводу побачення з дитиною, дружина відповідала відмовою. Навесні цього року, через соцмережу в інтернеті, він звернувся до позивачки з проханням побачитися з дитиною. Його звернення вона проігнорувала, а вже влітку звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Наприкінці серпня їздив до Кривого Рогу щоб побачити дитину, але марно. Хотів приїхати на день народження до доньки у цьому році, але позивачка відмовила йому у зустрічі з дитиною, сказала що [PERSON] не бажає його бачити. Вважає, що доньку налаштовують проти нього. Матеріальну допомогу дійсно надає не регулярно, оскільки були проблеми з працевлаштуванням. Зараз він проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, з якою мають двох дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Він має утримувати сім'ю, оскільки дружина не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Він бажає виховувати свою доньку, хоче бути добрим батьком для своєї доньки, приймати участь у її вихованні, але через малолітній вік дитини не хоче щоб їх зустрічі відбувалися під тиском з чийогось боку, щоб її думка про нього, як про батька, склалася у неї самостійно без тиску зі сторони. Оскільки дружина перешкоджає йому у спілкуванні з донькою, то він буде звертатися до служби у справах дітей м. Кривого Рога з заявою про визначення йому часу для побачень з донькою. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради проти задоволення позову заперечує. Посилаючись на висновок органу опіки та піклування, суду пояснила, що комісією було одноголосно вирішено, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не має, оскільки з боку матері [PERSON] чиняться перешкоди для спілкування батька з донькою, оскільки між батьками не має порозуміння. 18.11.2014р. до служби у справах дітей надійшло повідомлення про проведення 05.11.2014р. бесіди з дитиною [PERSON]. Дитина розповіла, що батька пам'ятає погано, з її слів, останній не приїжджає до неї тому що не любить їх, не телефонує, не спілкується з нею. Дитина серйозно не сприймає ролі батька в їх з матір'ю житті, лише знає про його існування, особливого бажання спілкуватися з батьком не має. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини представник органу опіки та піклування, просить, в інтересах дитини, не позбавляти відповідача батьківських прав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Довгинцівської районної у місті Кривий Ріг ради у судове засідання не з'явився. Надіслав суду висновок від 24.09.2014р., в якому зазначив, що при вирішенні питання про позбавлення батька батьківських прав покладається на розсуд суду, оскільки батько дитини фактично проживає у м. Бердянську. Прокурор Мельник М.М. заперечує проти позову, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, відповідач має бажання виховувати доньку. А тому, саме в інтересах дитини, просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між подружжям фактично припинені ще до народження дитини. З того часу спільно не проживають. Дитина залишилася проживати із матір'ю. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що після припинення батьками шлюбних відносин відповідач став проживати окремо, ніякої участі у виховані дитини не бере, не цікавиться життям дитини, матеріальну допомогу на її утримання надає не регулярно. Допитані у судовому засіданні свідки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] суду показали, що відповідач приїжджав до дитини два рази, останній раз коли [PERSON] було півтора роки. Йому ніколи не перешкоджали у спілкуванні з дитиною, він сам усунувся від її виховання. Навіть не дзвонив і не цікавився донькою. В сім'ї дитину проти батька ніхто не налаштовував. Свідок [PERSON], мати позивачки, суду показала, що донька з онукою, з часу її народження, живуть з ними. [PERSON] приїжджав один раз, коли забирали дитину з пологового будинку, і ще один раз коли [PERSON] було півтора роки.. Потім він зовсім не цікавився дитиною, не приїжджав, не дзвонив. Дитині розказували, що є батько, який живе в м.Бердянську, показували фотографію. Тому [PERSON] знає, що у неї є батько. Ніхто відповідачу ніколи не перешкоджав у спілкуванні з дитиною. Оскільки батько не приймає ніякої участі у вихованні доньки, то вони бажають, щоб в подальшому дитина не була залежна від батька. Сімейний кодекс України визначає, що дитина має право на належне виховання, якому кореспондує передбачений ст.150 СК України обов'язок батьків на виховання дитини та її розвиток. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом тільки в інтересах дитини. Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач не проживають спільно з кінця 2009 року. У червні 2011 року вони розірвали шлюб (а.с.14). Мають спільну дитину, [PERSON], [INFO] (а.с.11), яка проживає з матір'ю в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. За рішенням суду від 01.09.2010 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття ( а.с.15). Зараз відповідач проживає у цивільному шлюбі із [PERSON], з якою мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с.58,59). Між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо порядку здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків. Так, відповідач стверджує, що позивачка та її батьки чинили йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Позивачка вказує, що відповідач взагалі дитиною ніколи не цікавився і не приймав ніякої участі в її вихованні, а тому вона хоче щоб у подальшому дитина не була залежна від батька. Однак відповідач зазначає, що він любить свою доньку і має бажання виховувати її, спілкуватися з нею. Переконливих доказів того, що позбавлення батьківських прав відповідача буде позитивним результатом у долі дитини, позивачкою суду не надано. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду висновок від 10.11.2014р. у якому вважає, в інтересах дитини, недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] Суд також приймає до уваги малолітній вік дитини, якій на сьогодні виповнилося тільки п'ять років, а також те, що батько та дитина проживають в різних, віддалених одне від одного містах. Таким чином, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду переконливих доказів винної поведінки та свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї доньки, і, як наслідок, застосування до нього на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed