Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Представник позивачки 28.12.2018 року звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла [PERSON],якій належало будинковолодіння по [ADDRESS]. [PERSON] 23.05.2008 року посвідчила заповіт,яким все своє майно заповіла позивачці. Після смерті прабабусі, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину,однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що вищевказане домоволодіння належать членам колгоспного двору та не визначено частки кожного члена колгоспного двору у праві спільної часткової власності. Тому змушена звернутися до суду й просить суд визнати за позивачкою право власності на спадкове майно. У судове засідання представник позивачки подав суду заяву й просить справу розглянути у їхній відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, проте подала суду заяву в якій позов визнає й просить розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідно до ст. 200 ч. 3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у підготовчому судовому засіданні відповідачкою позов визнано, тому у даному випадку за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. В судовому засіданні з"ясовано , що [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 6) . Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння по [ADDRESS]. [PERSON] 23.05.2008 року посвідчила заповіт,яким все своє майно заповіла позивачці [PERSON] (а.с.10). Позивачка звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , однак було відмовлено у зв'язку із тим, що житловий будинок по [ADDRESS] належить членам колгоспного двору , не визначено частки кожного члена колгоспного двору у праві спільної часткової власності та рекомендовано звернутися до суду (а.с.7 ) . Відповідно до свідоцтва про право власності від 10.08.1990 року будинковолодіння [ADDRESS] належить [PERSON] в цілому (а.с.13). Відповідно до розпорядження Калуської районної державної адміністрації від 26.12.2018 року внесено зміни до рішення виконавчого комітету Калуської районної ради від 14.02.1990 року №17 та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок в [ADDRESS] Відповідно до довідок від 13.02.2009 року, виданої Кадобянською сільською Радою Калуського району , [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS].В будинковолодінні зареєстрований онук [PERSON],батько позивачки ,який не є спадкоємцем першої черги за законом. 23.05.2008 року нею був посвідчений заповіт згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON]. Даний заповіт не відмінявся і не змінювався (а.с.18,19) . Відповідно до довідки Брошнів-Осадської селищної ради від 05.12.2018 року станом на 30.06.1990 рік [PERSON] одна проживала [ADDRESS] і згідно по господарських книг за 1986-1990 р.р. були зареєстровані [PERSON] яка померла [INFO] року (а.с.20). Згідно копії технічного паспорту об'єктами будинковолодіння розташованого по [ADDRESS] є: житловий будинок - під літерою «А»,сарай під літерою «Б»,сарай-під літерою «В»,сарай - під літерою «Г»,літня кухня - під літерою «Д»,сарай під літерою «Е» ,вбиральня під літерою «Є»,криниця - під №1, ворота - під №2, огорожа - №3,4,5,6,7 (а.с.15-17). Відповідно до Закону України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно - кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно придбане внаслідок спільної праці сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Згідно ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по [ADDRESS] [PERSON] проживала одна, то суд вважає, що дане будинковолодіння належало їй на праві особистої власності. Таким чином, після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року відкрилася спадщина на будинковолодіння по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст.524, 534 (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом,а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до вимог ст. 548 , 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON], як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину на будинковолодіння , що по [ADDRESS] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.Відповідачка [PERSON] є дочкою спадкодавця ,однак претензій до спадкового майна не має. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 , ч.1 ст. 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачка вступила в управління майном по [ADDRESS] померлої [PERSON] ,оскільки в 6-ти місячний термін звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за законом - відповідачка по справі, претензій до спадкового майна не має, також немає спадкоємців, які претендують на обов'язкову частку в спадщині, передбачену ст.1241 ЦК України, спадковий договір від імені спадкодавця не укладався. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на вищезазначене спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved