Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачі звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати поширену та розміщену інформацію [PERSON], ТОВ «Видавництво «Економіка» [PERSON], [PERSON], в мережі Інтернет на інформацію - новинному сайті Delo.ua в рубриці «Фондовий рынок» [INFO]) недостовірною та такою, що порочить честь, гідність [PERSON], ділову репутацію [PERSON], ділову репутацію ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», ділову репутацію ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ»; зобов'язати [PERSON], ТОВ «Видавництво «Економіка», [PERSON], [PERSON], за власний рахунок у місячний термін з дня набрання рішенням чинності запланованому найближчому випуску, спростувати інформацію, розміщену на інформаційно -новинному сайті Delo.ua, в робочий день тижня, в аналогічний час (тобто, біля 15:15) та в рубриці «Фондовий рынок» у такий же спосіб, у який була поширена первинна інформація , а також шляхом розміщення на сайті вступної та резолютивної частини рішення суду; зобов'язати ТОВ «Видавництво «Економіка», [PERSON], [PERSON] за власний рахунок реалізувати право відповіді, шляхом розміщення на інформаційно- новинному сайті Delo.ua статті з власної точки зору [PERSON] щодо статті, яка була розміщена в мережі Інтернет на інформаційно-новинному сайті Delo.ua в рубриці «Фондовий рынок» [INFO]) та стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень. В подальшому позивачами подано уточнену позовну заяву, у якій останні просили визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], ділову репутацію ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» ділову репутацію ТОВ «лізинг ІТ-СПВ» поширену ТОВ «Видавництво «Економіка» розміщену в мережі Інтернет на інформаційно-новинному сайті Delo.ua в рубриці «Фондовий рынок» [INFO] о 15:15 в статті ( наросійській мові) під заголовком «[INFO]» ([INFO]) інформацію, авторами якої є [PERSON] та [PERSON], джерелом інформації ( у вигляді висловлювань) також є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що: 1)«Компания «Лизинг ИТ» […] на прошлой неделе объявила дефолт по своим облигациям серии В […]»; 2)«Лизинг ИТ» объявила дефолт […]»; 3)«Компания […] объявила дефолт»; 4)«Этому предшествовала частичная прострочка по выплате апрельского купона (были осуществлены выплаты лишь тем, кто держал менее 100 облигаций) […]; 5)«[…] истинной причиной финансовых проблем стало то, что компания вложилась в непрофильные активы, на чем и прогорели»; 6)«[…] небольшие интернет -торговцы, которым также задолжал «Лизинг ИТ»; 7)«Незадолго до объявления дефолта компания также закрыла сайт и перестала отвечать на телефонные звонки»; 8)«[…] в аудиторской отчете отмечено, что в результате того, что компания была нанята лишь в апреле 2014 года и не смогла ознакомится с рядом документов, к которым ограничил доступ заказчик, «существование неидентифицированного мошенничества не исключается»; 9)«ЧАО «Лизинг ИТ» единственным акционером которого является [PERSON] […]; 10)«[…] на [PERSON] записан еще ряд компаний среди которых «ТэЭнЕс»; 11)Висловлювання [PERSON]: « Нам про паны реструктуризации ничего не известно. Он уже полгода планирует , но ничего не продолжил - человек, который хочет что-то сделать, уже давно бы это сделал»; 12)«Найденный Delo.UA [PERSON] […]»; 13)Висловлювання [PERSON]: «[…] он ([PERSON]- Ред.), похоже, до конца не осязает тяжесть своего положения»; 14)Висловлювання [PERSON]: «[…] (или его не сопротивления как минимум) […]»; 15)Висловлювання [PERSON]: «[PERSON] […] вытягивает (ворует) активы; 16)«[…] участники рынка уже подозревают компанию в мошенничестве»; 17) Висловлювання [PERSON]: «Похоже там дело в мошенничестве акционера [PERSON]»; 18)Висловлювання [PERSON]: «Мы и наши клиенты будем добиваться открытия уголовного дела по нескольким статьям ( там порядка десяти статей КК набегает) против [PERSON] как организатора финансовой пирамиды и мошенника»; 19) Висловлювання [PERSON]: «аферистов и мошенников»; зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом наданя журналістам ТОВ «Видавництво «Економіка» наступних відомостей «Спростування. Відомості, які містяться в наступних висловах «Нам про планы реструктуризации ничего не известно». Он уже полгода планирует, но ничего не предложил - человек, который хочет что-то сделать, уже давно бы это сделал»; «[PERSON] […] вытягивает (ворует) активы»; «Похоже там дело в мошенничестве акционера [PERSON]»; «Мы и наши клиенты будем добиваться открытия уголовного дела по нескольким статьям ( там порядка десяти статей КК набегает) против [PERSON] как организатора финансовой пирамиды и мошенника» - є недостовірними»; зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом надання журналістам ТОВ «Видавництво «Економіка» наступних відомостей: «Спростування. Інформація про те, що [PERSON] є суб'єктом правовідносин, які пов'язані з облігаціями ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», є недостовірною»; зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом надання журналістам ТОВ «Видавництво «Економіка» наступних відомостей: «Спростування. Інформація про те, що «Лізинг ІТ» є аферистами та шахраями, є недостовірною»; зобов'язати ТОВ «Видавництво «Економіка» за власний рахунок в термін 10 днів з дня набрання рішення чинності спростувати недостовірну інформацію у той самий спосіб, яким вона була поширена, а саме: розмістити на інформаційно - новинному сайті Delo.UA в перший робочий день тижня, не пізніше 15:15 в рубриці «Фондовый рынок» таким самим шрифтом та кольором спростування, яке надано авторами інформації, спростування інформації, яка була поширена журналістами ТОВ «Видавництво «Економіка» [PERSON] та [PERSON], та розмістити на сайті вступну та резолютивну частини рішення суду; зобов'язати ТОВ «Видавництво «Економіка» протягом 5 днів з моменту вступу в законну силу рішення суду видалити інформацію з інформаційно - новинному сайті Delo.UA зі статті за посиланням [INFO]інформацію, яка визнана судом недостовірною та стягнути і відповідачів судовий збір у розмір 243,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначається про те, що [INFO] о 15:15 кореспондентами [PERSON] та [PERSON] на інформаційно - новинному сайті Delo. ua була використана, поширена та розміщена в мережі Інтернет стаття ( на російській мові) під заголовком «[INFO]» ([INFO], в якій була викладена недостовірна інформація про фінансовий стан та оголошення дефолту ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», в тому числі інформація, яка не відповідає дійсності відносно [PERSON], як про фізичну особу, власника підприємства та виконуючого обов'язки керівника, а також твердження [PERSON] та [PERSON] про [PERSON] як організатора фінансової піраміди та шахрая, що шкодить його честі, гідності та діловій репутації. Також в статті під заголовком «[INFO]» [INFO]використано висловлювання [PERSON] Згідно з отриманою інформацією з відкритих джерел реєстрів відповідних доменних зон та відомостей з пошуку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, засновником інформаційно-новинного сайта Delo.ua є ТОВ «Видавництво «Економіка», як зазначено в кінці тексту розміщеної статті [INFO] редактором зазначено [PERSON], а корисподентом [PERSON] У статті [INFO] спостерігається висока частотність слів «банкрутство» та «дефолт», які використані для підсилення образності, або як засіб оцінки певних дій та мають негативний характер. Ці слова вживаються в контексті ( в порядку, в якому розміщенні в статті [INFO]): «обьявила дефолт», «обьявила дефолт», «причину дефолта», «произошел дефолт», «незадолго до обьявления дефолта», «возможного банкротства», «В случае банкротства», «банкротство «Лизинг ИТ», «о банкротстве «Лизинг ИТ». Висловлювання,які розміщені в статті [INFO], містять інформацію про підприємство у негативній формі, зокрема непрямі натяки та прямі вказівки на незаконну діяльність його керівництва. Дані висловлювання можуть бути перевірені на відповідність дійсності. На думку позивача [PERSON] вказані ознаки є свідченням того, що висловлювання не є оціночними судженнями, а фактичними даними. У судовому засіданні позивач та представник позивачів позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги повністю з наведених у позовній заяві обставин. Представник відповідача «ТОВ «Видавництво «Економіка» у судовому засіданні та наданих письмових поясненнях заперечувала проти позову та просила відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначила, що оскаржувані позивачами частини статті мають оціночне судження, тобто не мають стверджувального характеру і не містять жодних фактичних обставин негативного характеру щодо позивачів, у зв'язку з чим не підлягають спростуванню чи доведенню її правдивості. При цьому представник відповідачів зазначав, що зобов'язання відповідачів спростувати інформацію щодо позивачів значило б зобов'язання відповідачів змінити думку, ставлення до осіб позивачів, обмежити право відповідачів вільно висловлювати свої думки і судження. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились з невідомих для суду причин. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтями 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) України» діяльність друкованих засобів масової інформації - це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. Згідно з ч. 3 ст. 2 цього Закону не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організацій або об'єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв'ю. У ч. 2 ст. 24 Закону України «Про інформацію» передбачено, що забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб'єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом. Згідно абзацу 1 п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволенню позову про захист немайнових прав, є сукупність певних обставин, зокрема: а) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності. Судом встановлено, що висловлювання «Компания «Лизинг ИТ» […] на прошлой неделе обьявила дефолт по своим облигациям серии В […] «Лизинг Ит обьявила дефолт […]» и «Компания […] обьявила дефолт», «Этому предшествовала частичная прострочка по выплате апрельского купона (были осуществлены выплати апрельского купона (были осуществлены выплаты лишь тем, кто держал менее 100 облигаций)»які викладені в заголовку до статті та в абзаці 1 статті, та в пп.пп. 1-3 п. 1 позовних вимог просить визнати інформацію, наведену в цих висловлюваннях недостовірною та такою , що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів, при цьому в самій позовній заяві позивачі стверджують, що ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» все ж таки об'являв дефолт, наголошуючи на тому, що дефолт був технічним, а не повним Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначає, що позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 19 цієї постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У частинах 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» зазначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За таких обставин, вбачається, що згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В положеннях п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 р., оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому суд зазначає, що інформація яку позивач просить визнати недостовірною має характер оціночних висловлювань і виражає критичне суб'єктивне ставлення її автора, та не містить фактичних даних про дії позивача, у зв'язку з чим вищенаведена інформація є оціночним судженням відповідача щодо позивача. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Статтею 47 Закону України «Про інформацію» встановлено, що однією з підстав відповідальності за порушення законодавства про інформацію є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. В даному випадку поширена відповідачем в статті інформація щодо позивача, виходячи зі змісту всієї статті в цілому та змісту конкретних абзаців і фраз, складовою частиною яких вона виступала, має характер суб'єктивного припущення та не може бути кваліфікована судом як повідомлення про факт, що підлягає перевірці на предмет його істинності. Крім того судом встановлено, що автороми статті переважно викладена критична оцінка діяльності позивача, що є вираженням його суб'єктивної думки і поглядів. Така особлива форма подання мала на меті забезпечити, щоб інформація мала особливо сильний вплив на пересічного читача, а тому автор не може вважатися таким, що перевищив межі своєї свободи вираження через те, що обрав таку особливу форму викладення. Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає не тільки сутність поглядів та інформації, що висловлюються, але й також форму, в якій вони розповсюджуються (Рішення від 23.05.1991 «Oberschlick»проти Австрії» п.57). Журналістська свобода зокрема також включає можливе застосування перебільшення або навіть провокування. (Рішення від 26.04.1995«Prager» та «Oberschlick» проти Австрії, п.38, також Рішення у справі № 38432/97 «Thoma» проти Люксембург, п.п. 43-45). Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до статей 57, 58, 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Поняття «оціночного судження» викладено в статті 47-1 Закону України «Про інформацію». Так, оціночним судженням є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. Відповідно до Закону України «Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер, використання мовних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх справедливості. Крім того у п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У зв'язку із наведеним, вищезазначена позовна вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed