Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищенаведеним позовом в якому зазначив, що 24.12.2007 р. між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № ZRJ0GI0000004273, в забезпечення виконання зобовязань за яким того ж дня укладено договір іпотеки № ZRJ0GI0000004273, за умовами якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 2-кімнатну квартиру, загальною площею 47.80, що розташована за адресою: м. Житомир, пр-кт. Миру[ADDRESS]. Рішенням Богунського районного суду від 20.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а рішенням Апеляційного суду Житомирської області примусово виселено відповідача та членів його сімї із даної квартири. Позивач у своїй позовній заяві вказує, що ПАТ КБ ПриватБанк стало відомо, що постановами Богунського ВДВС Житомирського міського управління юстиції було накладено арешт на предмет іпотеки. Посилаючись на те, що позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці, просить суд виключити із акту опису та звільнити з-під арештів 2- кімнатну квартиру №1 по пр-кту Миру, 34 в м. Житомирі, накладених постановами Богунського ВДВС Житомирського міського управління юстиції. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки бажає одержати, у тому числі за рахунок майна [PERSON], позичені останньому в борг грошові кошти. Представники відповідачів ПАТ "Універсал Банк" та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в судове засідання не зявились, направили заперечення проти позову в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях, а також просили проводити розгляд справи у відсутність своїх представників. Інші представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не зявились, повідомлені про час і місце судового розгляду справи належним чином в установленому законом порядку, що підтверджується наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані ПАТ КБ ПриватБанк письмові докази, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступних підстав. Згідно положень ст. 59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом встановлено, що 24.12.2007 р. між позивачем та гр. [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № ZRJ0GI0000004273 за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 222\~200 грн. строком до 24.09.2027 р. /а.с. 5-8/ Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору, був укладений іпотечний договір № ZRJ0GI0000004273, за яким позичальник передав у іпотеку 2-кімнатну квартиру, загальною площею 47.80, що розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 9-10/. Відомості про обтяження зазначеного вище нерухомого майна були внесені, зокрема до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна /а.с. 20-22/. Судом встановлено, що на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: 2-х кімнатну квартиру загальною площею 47,8 кв.м., яка розташована за адресою: м. Житомир, пр-кт. Миру[ADDRESS] шляхом її продажу ПАТ КБ ПриватБанк укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем /а.с. 11-12. На підставі рішення Апеляційного суду Житомирської області від 11.06.2014 відповідача [PERSON] та членів його сімї було виселено із зазначеної вище квартири /а.с. 14-15/. Зі змісту копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 25110841 від 04.08.2014 р. вбачається, що згідно постанов державних виконавців Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, а саме: постановою АА No 574840, постановою ВП No 21677705, постановою ВП No 22514848, постановою ВП No 24299115, постановою ВП No 24812126, постановою ВП No 24232034, постановою ВП No 24962350 та постановою No 30021870 накладено арешт на майно [PERSON], у тому на предмет іпотеки: 2- кімнатну квартиру №1 по пр-кту Миру, 34 в м. Житомирі /а.с. 25-29/. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ст. 23 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У відповідності до вимог ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 18 Закону України Про заставу заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Аналогічне положення міститься у ст. 3 Закону України «Про іпотеку», згідно якої у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. У відповідності до вимог Інструкції Про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, стягнення на заставне майно у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача заставодержателя, у даному випадку позивача по справі. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеною у виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Беручи до уваги наведене вище, враховуючи, що накладеним арештом майна гр. [PERSON] порушено право позивача, як іпотекодержателя вказаного вище нерухомого майна, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved