Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у 1991 році на підставі Ордеру № 19 від 19 січня 1991 року позивачі по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (колишній чоловік [PERSON].) вселилися в кімнати [ADDRESS] В подальшому за Рішенням виконкому Боярської міської ради № 10/3 від 14.01.2003 року Про внесення змін до рішення виконкому № 252/9 від 03.12.2002 року «Про приєднання до облікового рахунку [PERSON] 2-х кімнат в сімейному гуртожитку по [ADDRESS]» - приєднано до облікового рахунку [PERSON] дві кімнати №№ 10, 11 житловою площею 20,4 кв.м. в сімейному гуртожитку по [ADDRESS] За рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2013 року [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 10-13 по [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області. У вересні місяці 2013 року [PERSON] на склад сім»ї із трьох осіб отримала оновлений Ордер на жиле приміщення гуртожитку, а саме: кімнати №№ 10, 11, 12, 13 по [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області, який видано на підставі рішення Боярського виконкому від 10 вересня 2013 року № 53/3. У квітні, травні, червні місяцях 2014 року [PERSON], особисто, а також через своїх представників, зверталася до Органу приватизації в м.Боярка, з питанням приватизації кімнат у гуртожитку. На що отримувала постійні відмови, то про те, що Свідоцтво про право власності на кімнати у гуртожитку не зареєструє Реєстраційна служба, та щоб позивач звернулася до Боярської міської ради з питанням надання їм, позивачам по справі, дозволу на приватизацію кімнат у гуртожитку, і що після отримання такого дозволу Орган приватизації видасть Свідоцтво про право власності. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивачі просили суд: визнати за [PERSON], [INFO], право на приватизацію житлового блоку кімнат №№ 10, 11, 12, 13 загальною площею 61,9 кв.м., складених з чотирьох кімнат житловою площею 39,9 кв.м., кухні площею 8,6 кв.м., коридору площею 2,7 кв.м., коридору площею 8,8 кв.м., санвузла площею 0,9 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м. гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Визнати за [PERSON], [INFO], право на приватизацію житлового блоку кімнат №№ 10, 11, 12, 13 загальною площею 61,9 кв.м., складених з чотирьох кімнат житловою площею 39,9 кв.м., кухні площею 8,6 кв.м., коридору площею 2,7 кв.м., коридору площею 8,8 кв.м., санвузла площею 0,9 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м. гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Визнати за [PERSON], [INFO], право на приватизацію житлового блоку кімнат №№ 10, 11, 12, 13 загальною площею 61,9 кв.м., складених з чотирьох кімнат житловою площею 39,9 кв.м., кухні площею 8,6 кв.м., коридору площею 2,7 кв.м., коридору площею 8,8 кв.м., санвузла площею 0,9 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м. гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити в повному обсязі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились. Направили до суду заяви про слухання справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили суд задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Просила суд відмовити. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав: Судом встановлено, що у 1991 році на підставі Ордеру № 19 від 19 січня 1991 року позивачі по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (колишній чоловік [PERSON].) вселилися в кімнати [ADDRESS] В подальшому за Рішенням виконкому Боярської міської ради № 10/3 від 14.01.2003 року Про внесення змін до рішення виконкому № 252/9 від 03.12.2002 року «Про приєднання до облікового рахунку [PERSON] 2-х кімнат в сімейному гуртожитку по [ADDRESS]» - приєднано до облікового рахунку [PERSON] дві кімнати №№ 10, 11 житловою площею 20,4 кв.м. в сімейному гуртожитку по [ADDRESS] За рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2013 року [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 10-13 по [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області. У вересні місяці 2013 року [PERSON] на склад сім»ї із трьох осіб отримала оновлений Ордер на жиле приміщення гуртожитку, а саме: кімнати №№ 10, 11, 12, 13 по [ADDRESS], Києво-Святошинського району Київської області, який видано на підставі рішення Боярського виконкому від 10 вересня 2013 року № 53/3. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-УІ встановлено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Ст. 2 цього Закону передбачає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-УІ встановлює, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей визначених цим Законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше, не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. У відповідності до ст.. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.З огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачами. Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, судом встановлено, що позивач [PERSON] раніше зверталась до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою від 07.07.2011 року про надання дозволу на приватизацію кімнати у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] Рішенням Боярської міської ради Києво-святошинського району Київської області №12/521 від 30.08.2011 року надано дозвіл на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, за адресою: [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Контроль за виконанням рішення покладено на постійну комісію з житлово-комунального господарства та благоустою. Тому, позивачами не доведено факту наявності порушення їх права та законних інтересів, не доведено факту протиправної поведінки відповідача та причинний зв"язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивачів, про що зазначено вище. Тобто, позивачі не довели тих обставин, на які посилалася як на підставу позовних вимог, а надані представником відповідача в судовому засіданні докази спростували ті обставини, на які вони посилались, як на підставу своїх вимог. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз"яснював сторонам їх права та обов"язки. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed