Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що сторони перебувають у шлюбі, від якого народились діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] Сторони проживали у м. Києві у власній квартирі позивача. Також останні переїжджали проживати на деякий час до батьківщини відповідача - Ліванської Республіки. З 2014 року позивач з дітьми постійно проживають у м. Києві, а відповідач переїхав до Ліванської Республіки, де проживає з іншою дружиною, що дозволено за законодавством Ліванської Республіки. Бажання повертатись до України відповідач не має та не виявляє бажання, щоб позивач з спільними дітьми переїхали до останнього. Спілкування відбувається лише телефоном. В Україні діти відвідують гімназію, знаходяться на повному утриманні позивача. Остання має постійне місце роботи та проживання, натомість відповідач має досить запальний характер, постійно зайнятий на роботі, вихованням дітей ніколи не займався має ще одну дружину, що за законодавством нашої держави та уявленнями про шлюб та сім'ю діаметрально відрізняється від загально прийнятих уявлень та звичаїв. Для того, щоб позивач мала змогу вільно перетинати кордон з дітьми, відповідач видав довіреність на право подорожувати з Ліванської Республіки в Україну та повертатися назад з дітьми, однак останнім часом останній став погрожувати в телефонному режимі, що анулює зазначені довіреності, приїде в Україну та без згоди та відома позивача вивезе дітей до Ліванської Республіки, у зв'язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував /а.с.34/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надавав, а тому, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів та ухвалити у справі заочне рішення за згодою представника позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав до суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи у її відсутність /а.с. 31/. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 грудня 1996 року сторони уклали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького району міста Києва, актовий запис №176 /а.с. 3/. Від шлюбу останніх народились діти:син - [PERSON] [INFO], та донька [PERSON] [INFO] /а.с. 4-5/. Сторони до 1999 року постійно проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу. В подальшому переїхали до Ліванської Республіки, де проживали в м. Західний Бекаа. Періодично позивач та відповідач разом з дітьми приїжджали до м. Києва, та через деякий час поверталися в Ліван. У 2014 році останні всією сім'єю приїхали до м. Києва, та через декілька місяців відповідач поїхав до себе додому до Ліванської Республіки. З того часу спілкування відповідача з позивачем та спільними дітьми обмежується тільки телефонними розмовами. Відповідач не бажає переїжджати до м. Києва та жити з позивачем та дітьми, а також проти того, щоб останні переїхали до нього. Крім того, у відповідача є ще одна дружина, що за законодавством Ліванської Республіки офіційно дозволено, у зв'язку з чим інтерес останнього до виховання спільних з позивачем дітей значно впав. На даний час позивач з дітьми проживають у квартирі позивача у м. Києві, діти відвідують школу /а.с. 6, 11/. Натомість відповідач проживає в Ліванській Республіці, постійно заклопотаний справами по роботі, має ще одну дружину, що не дає можливості останньому повноцінно займатись вихованням дітей. Позивач неодноразово пропонувала жити разом, однак відповідач відмовляється як на переїзд до м.Києва, так і на переїзд позивача з дітьми до нього. На випадок вільного перетину кордону позивача з дітьми, відповідач видав довіреність на право подорожувати з Ліванської Республіки в Україну та повертатися назад з дітьми /а.с. 9-10/, однак останнім часом відповідач став погрожувати в телефонному режимі, що анулює зазначені довіреності, приїде в Україну та без згоди та відома позивача вивезе дітей до Ліванської Республіки. Позивач має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання у м. Києві. Натомість відповідач характеризується досить запальним характером, постійно зайнятий роботою. Останній ніколи не займався та не займається вихованням дітей, має сімейний стан, що за законодавством нашої держави та уявленнями про шлюб та сім"ю діаметрально відрізняється від загально прийнятих уявлень та звичаїв. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно письмових пояснень третьої особи про визначення місця проживання неповнолітніх [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], останній вважає що вирішення даного питання передчасне /а.с. 31/, проте такі доводи суд вважає не вмотивованими. Згідно з вимогами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність в взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими такими, що підлягають задоволенню і забезпечать найкращі інтереси дитини.

Outcome: approved