Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу, визнати право власності на автомобіль та зняти арешт та розшук з автомобіля. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 23 листопада 2013 року він придбав за договором купівлі-продажу, укладеному у простій письмовій формі, розпискою та нотаріальною генеральною довіреністю (в порядку передоручення) автомобіль марки NISSAN URVAN, 1998 року випуску, фургон малотоннажний - в шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків 11.06.2011 року, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків, 11.06.2011 р. На момент придбання автомобіля його власником за реєстраційними документами являвся та являється на даний час [PERSON]. Відповідач свого часу оформив нотаріально посвідчену генеральну довіреність від 27.10.2011 року на ім"я [PERSON]. [PERSON] відповідно до довіреності мав право розпоряджатися автомобілем, та скориставшись своїм правом, шляхом підписання договору купівлі-продажу в простій письмовій формі, шляхом надання довіреності і розписки про отримання грошових коштів в сумі 24 000 грн., що на той момент за курсом НБУ складало 3000 доларів США, - продав позивачу вказаний автомобіль. Позивач вважав, що він набув право власності на транспортний засіб. Відразу документи позивач не переоформив. 22.02.2015 року його автомобіль було затримано співробітниками УДАІ ГУМВСУ в Харківській області та направлено на арешт майданчик. Від інспекторів позивач дізнався, що на автомобіль накладено арешт в рамках виконавчого провадження Ленінським районним відділом ДВС ХМУЮ у зв"язку з наявністю заборгованості [PERSON] перед третіми особами. За таких обставин позивач вимушений був звернутися з зазначеним позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, та зазначив, що позовні вимоги визнає, та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Ленінського районного відділу ДВС ХМУЮ у судове засідання не з"явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що він хоча і вказаний у довіреності, але грошові кошти надавалися особисті [PERSON] Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника третьої особи Ленінського районного відділу ДВС ХМУЮ, оскільки у справі достатньо доказів для прийняття рішення по суті. Суд вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно частини 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно п. 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок) встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей. В судовому засіданні встановлені та підтверджується матеріалами справи наступні правовідносини між сторонами. 23 листопада 2013 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON] укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля марки NISSAN URVAN, 1998 року випуску, фургон малотоннажний - в шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків 11.06.2011 року, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків, 11.06.2011 р. 23 листопада 2013 року [PERSON] склав розписку, відповідно до якої він отримав гроші у розмірі 3 тис. доларів США за автомобіль NISSAN URVAN, номер [NUMBER], за довіреністю № 671358 від 23.11.2013 року [PERSON] та [PERSON]. Претензій до вказаних осіб не має. Вказана розписка [PERSON] не скасована. Питання про визнання розписки недійсною в судовому порядку ніким не ініціювалося, будь-яких судових рішень з цього питання не приймалося. До правоохоронних органів щодо недійсності чи підробки вказаної розписки не зверталися. Оригінал свідоцтва про реєстрацію ТЗ автомобіля марки NISSAN URVAN, 1998 року випуску, фургон малотоннажний - в шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків 11.06.2011 року, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків, 11.06.2011 р., знаходиться у позивача. Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Виникнення права власності безпосередньо регулюють всього дві норми: стаття 655 ЦК України, згідно з якою за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; ст. 334 ч.1 ЦК України, відповідно до якої право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, для визнання права власності на автомобіль достатньо довести факт сплати грошей покупцем і передачі автомобілю продавцем. Всі ж наявні у ЦК застереження щодо моменту виникнення права власності в інших випадках стосуються тільки договорів, що потребують нотаріального посвідчення та об'єктів нерухомості (наприклад, ст.182 ЦК України, однак автомобілі згідност.181 ч.2 ЦК України є речами рухомими і до нерухомості поки не віднесені). Не регулює питання виникнення права власності на автомобіль і вищевказаний Порядок . Єдина норма, яка на перший погляд кореспондується з Порядком - це ч. 2 ст. 640 ЦК України, в якій передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. З цього випливає, що визнання права власності неможливе, оскільки внаслідок не вчинення певної дії (а саме зняття з реєстрації) договір купівлі-продажу, як підстава виникнення права власності, є не недійсним, а не укладеним. Проте суд зазначає, що частина 2 ст. 640 ЦК України прямо вказує, що така дія повинна бути передбачена цивільним законодавством. При цьому під цивільним законодавством розуміється система нормативних актів, які містять цивільно-правові норми, які визначають майнові та особисті немайнові відносини, врегульовані нормами цивільного права між майнова відокремленими, юридично рівними учасниками, що є носіями суб'єктивних цивільних прав та обов'язків. У той же час адміністративно-правова норма, як елемент адміністративного законодавства - це обов'язкове правило поведінки, яке встановлене і охороняється державою, метою якого є регулювання суспільних відносин, що виникають, змінюються і припиняються у сфері державного управління тобто адміністративно-правових відносин. Адміністративно-правові ж відносини завжди мають державно-владний характер, тобто один із суб'єктів завжди наділений державою владними повноваженнями щодо інших учасників адміністративно-правових відносин. За таких обставин Порядок, виходячи з наведених понять, відноситься до актів адміністративного, а не цивільного законодавства, що вбачається також зі змісту п. 3 - «державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції». Тобто питання визнання права власності на транспортні засоби, зокрема реєстрація такого права, не є метою Порядку і предметом його регулювання, що підтверджує відсутність в ньому норм, які регулюють цивільно-правові відносини. За таких обставин суд приходить до висновку, що не зняття автомобілю з реєстрації не тягне за собою визнання договору купівлі-продажу автомобілю не укладеним. Крім того, суд зазначає, що реєстрація транспортного засобу, зняття його з обліку є лише адміністративною функцією держави, метою якої є облік та офіційне підтвердження права власності громадян на транспортні засоби, запобігання вчиненню щодо них протиправних дій. Органи ДАІ зобов'язані провести таку реєстрацію на підставі рішення суду. Судом встановлено, наявність домовленості сторін щодо усіх істотних умов договору, яка підтверджується письмовими доказами, покупець, передав продавцю обумовлену суму грошей, а продавцем за договором купівлі-продажу передано покупцю предмет договору, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача визнавши дійсним договір купівлі продажу транспортного засобу від 23.11.2013 року укладений між ним та [PERSON], який діяв від імені [PERSON]. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт отримання грошових коштів за вищевказаний транспортний засіб, суд приходить до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на транспортний засіб - марки NISSAN URVAN, 1998 року випуску, фургон малотоннажний - в шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків 11.06.2011 року, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], виданого ВРЕР № 2 ГУМВСУ Харків, 11.06.2011 р. Що стосується позовних вимог щодо зняття арешту з автомобіля, то суд зазначає. Так, ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачає право особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного та оспорюваного права. Згідно зі змістом ч.3 ст. 213 ЦПК України ухвалене судом рішення обґрунтовується на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом, на даний час автомобіль зареєстрований за відповідачем [PERSON], який має заборгованості перед третіми особами. В ході виконавчого провадження, яке знаходиться у Ленінському районному відділі ДВС ХМУЮ на автомобіль марки NISSAN URVAN, номер [NUMBER], накладено арешт, та автомобіль був оголошений у розшук. 22.02.2015 року автомобіль було затримано співробітниками Державтоінспекції, та на правлено на арешт майданчик (акт 3708 від 22.02.2015 року). Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На даний час наявність арешту на спірний автомобіль позбавляє позивача можливості провести перереєстрацію придбаного ним автомобіля, і відповідно позбавляє його можливості в повному обсязі здійснювати свої права як власника автомобіля. Згідно ст. 329 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи те, що накладено відділом ДВС Ленінського району арешт на спірний автомобіль, даний автомобіль фактично належить позивачу, тому для поновлення прав останнього, необхідно зняти арешти з вказаного транспортного автомобіля, та зняти розшук з автомобіля. Та оскільки автомобіль у позивача відібрано, він підлягає поверненню [PERSON] В силу ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з урахуванням вимог чинного законодавства, яким не передбачено зобов'язання відділу ДВС зняти арешт, а передбачено зняття арешту за рішенням суду, яке є підставою для державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна зазначеного в рішенні з направленням копії постанови боржнику та органу який виконував постанову про накладення арешту.

Outcome: partial