Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

позивач, звертаючись з позовом до суду, просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виховання дитини, не спілкується із сином, у зв'язку з чим між ними відсутній емоційний зв'язок, не турбується про стан його здоров'я, перешкоджає у здійсненні можливості відвідування дитиною інших країн для її духовного розвитку та розширення світогляду. 16.03.2018 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 17-19/. Крім цього, вказаною ухвалою постановлено витребувати у Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] Відповідачем 15.05.2018 до суду подано відзив на позовну заяву /а.с. 51, 54/, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Визнає, що останні два роки дійсно мало зусиль докладав для спілкування із сином та його виховання. Багато разів просив позивача надати можливість побачитись із сином, однак отримував відмову. Зазначає, що під час сумісного проживання виховував дитину соціально припустимими методами впливу. Періодично сплачує аліменти. Позивач не сприяла спілкуванню відповідача із дитиною, приховувала місце його навчання. При зустрічі 02.05.2018 син [PERSON] виявив бажання до спілкування із відповідачем. Відповідач зазначає, що на даний час робить все можливе для налагодження контакту із дитиною. 24.05.2018 позивачем подано заперечення на відзив, що відповідно до норм ЦПК України є відповіддю на відзив /а.с. 70, 71/, в якому зазначає, що відповідач міг відвідувати сина у старій школі № 81, однак не робив цього; 25.11.2015 на вимогу позивача письмово зафіксувати, що відповідач має намір робити для дитини, останній надав розписку, в якій зобов'язався сплачувати 1 000 грн. Після переїзду, відповідач не заявляв, що особисто хоче бачити дитину, життям дитини не цікавився, на відміну від його тітки. Щодо адреси проживання позивача із дитиною, то відповідач її знав, оскільки позивач зазначила саме цю адресу при зверненні до суду із позовом про стягнення із відповідача аліментів. При особистих зустрічах із позивачем для передачі аліментів відповідач не виявляв бажання спілкуватись із сином. Перебуваючи у шлюбі, з моменту народження сина відповідач матеріально його не забезпечував. Перешкоджав сину у можливості поїхати до його рідної сестри у Чехію, де остання навчається, шантажуючи позивача, щоб вона надала розписку про отримання аліментів у розмірі 1 000,00 грн. З вересня 2010 року сторони переїхали жити до квартири [ADDRESS], яку придбали родичі відповідача. Благоустрій та ремонт квартири за власні кошти зробила позивач, яка також у подальшому п'ять років сплачувала комунальні послуги. Відповідач не займався вихованням сина, лише грав із ним у комп'ютерні ігри, які негативно впливали на психіку сина. За час сумісного проживання вкрай рідко забирав дитину із садочка або гуртка, свята, що проходили у садочку за участю дитини, не відвідував, не приділяв дитині увагу, коли вона хворіла. У 2015 році позивач переїхала від відповідача, оскільки моральний і психологічний тиск на неї та дитину перейшов усі межі. Після переїзду, через два тижні, позивач перевела сина у гімназію по місцю нового проживання, за період навчання у якій відповідач не цікавився його навчанням та досягненнями. Після переїзду успіхами та життям дитини періодично цікавилась його тітка - [PERSON], яка періодично знаходить час для спілкування із [PERSON] . При здійсненні підготовчих дій відповідачем було надано суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, а саме: засвідчену копію розгляду його звернення за № 423 від 10.05.2018 до начальника Управління освіти Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації; засвідчену копію розгляду його звернення за № 100/09-1707 від 15.05.2018 до начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації /а.с.72-74/. Стороною позивача - адвокатом [PERSON], також після позову подання під час підготовчого провадження надано додаткові докази, зокрема: довідку-розрахунок заборгованості по аліментам станом на 02.05.2018, виписку із історії хвороби [PERSON]; характеристику на [PERSON] з місця роботи; довідку про проведення психологічного дослідження [PERSON] /а.с. 75-82/. Крім цього, представником позивача було заявлено клопотання про виклик свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с. 84/. Ухвалою від 24.05.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті та викликано свідків /а.с.87, 88/. 30.05.2018 на виконання ухвали про витребування доказів представником третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації І.\~Антошко подано клопотання про розгляд справи без представника та залучення висновку від 18.05.2018 № 100-7873 про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав на дитину /а.с. 93-94а/. 04.06.2018 відповідачем подано відповідь на заяву у порядку досудового врегулювання спору, тобто заперечення /а.с. 97/, в якій пропонує протягом 10 днів: надати йому медичну карту дитини з можливістю провести консультацію у сімейного лікарю для з'ясування обставин його лікування та придбання ліків; надати йому можливість відвідати із сином музичний заклад з метою зустрічі з його викладачами, показати йому придбаний музичний інструмент. У випадку ненаданні позивачем таких можливостей, вважатиме це перешкоджанням йому у здійсненні батьківських обов'язків відносно сина та неправомірним вимаганням грошових коштів. Інших заяв по суті позовних вимог від учасників справи не надійшло. 07.06.2018 у судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у відповідних заявах по суті. Крім цього, у судовому засіданні адвокатом [PERSON] подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, а саме: висновок за результатами психологічного обстеження від 05.06.5018; копія свідоцтва про укладення шлюбу від 06.02.1988; копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.07.1991; копія свідоцтва про укладення шлюбу від 24.06.1994; копія диплома [PERSON] /а.с. 99-117/. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, надав пояснення аналогічні викладеному у заявах по суті, заперечував проти подання стороною позивача відповідних доказів. Крім цього [PERSON] надав суду квитанції про перерахунок ним коштів по аліментам /а.с.96-96б/. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які представник позивача послався як на підставу своїх вимог, що заперечувалось відповідачем, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 7/. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 7/. Під час перебування сторін у шлюбі, у них народився сина [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 834, свідоцтво про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві /а.с. 8/. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2015 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1 000,00 грн щомісячно, починаючи з 24.11.2015 до досягнення дитиною повноліття /а.с.9, 10/. З метою примусового виконання рішення суду 12.02.2016 видано виконавчий лист № 755/21190/15-ц /а.с.11/. Починаючи з 14.11.2015 позивач разом із сином проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено /а.с.12/. У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що після того, як сторони стали проживати окремо, він прикладав мало зусиль для того, щоб бачитись із сином, виховувати та забезпечувати його, не приділяв йому достатньо уваги, не цікавився його життям та здоров'ям. В той же час вважає, що під час сумісного проживання постійно спілкувався із сином, проводив час разом із ним, утримання сину здійснювалось за рахунок спільних доходів. Психологічного тиску на сина не чинив та морально не пригнічував. Нерегулярно сплачував аліменти на утримання сина, оскільки мав нестабільний дохід, а також загострення хронічної хвороби. На даний час відповідач виконує вимоги Служби у справах дітей: бачився із сином наодинці, відвідував його школу, був у поліклініці. Із листа директора гімназії № 59 імені [PERSON] м. Києва від 27.02.2018 № 74 убачається, що [PERSON] є учнем 3-Б класу, був зарахований до 1-го класу гімназії (наказ № 60 від 04.12.2015). Зі слів класного керівника, [PERSON], батько - [PERSON] за весь період навчання [PERSON] не телефонував, не відвідував навчали заклад, не цікавився дитиною, не приймав участі у батьківських зборах. Адміністрації гімназії не відомі факти стосовно того, що мати [PERSON] перешкоджала батькові [PERSON] бачитись із сином /а.с.30/. [PERSON] спостерігається в амбулаторії №2 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Голосіївська, 53, з 11.01.2016. У випадках захворювання за медичною допомогою до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва звертається мама дитини. За станом здоров'я дитини мама піклується, призначення лікаря виконує в повному обсязі. Батько дитини до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва ніколи не з'являвся, здоров'ям дитини не цікавився, вказана інформація убачається із листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Голосіївського району м. Києва від 03.03.2018 №633 /а.с. 32/. Із листа Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.02.2018 № 100/09-743 убачається, що [PERSON] до Служби з питань усунення перешкод та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON], [INFO], не звертався /а.с. 34/. Загальна заборгованість [PERSON] згідно із виконавчим листом № 755/21190/15-ц від 12.02.2016 виданим Дніпровським районним судом м. Києва станом на 02.05.2018 становить 4 400,00 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, починаючи з 24.11.2015 по 02.0.2015, що видана Дніпровським РВ ДВС міста Київ ГУЮ у м. Києві /а.с.77-79/. 14.12.2017 відповідач звернувся до Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві щодо втрати зв'язків зі своєю колишньою дружиною [PERSON] Проведеними заходами місцезнаходження [PERSON], [INFO], встановлене за адресою: м. Київ, Стратегічне шосе, 17, кв 101, що убачається із висновку по матеріалам перевірки ЖЄО № 96312 від 27.11.2017 /а.с. 59/. Із висновку органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 18.05.2018 № 100-7873 убачається, що за результатами проведеної роботи психолога з малолітньою дитиною визначено, що [PERSON] має позитивне ставлення до обох батьків. Дитина сприймає батьків як подружжя і цілу родину. Не розуміє причину окремого проживання батька та сумує за ним. Для тини важливе його оточення, в якому він буде почувати себе щасливо. Психолог рекомендує проводити спілкування [PERSON] з батьком - [PERSON] за бажанням дитини. Розглянувши питання позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] на засідання Комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 16.05.2018 № 7), зважаючи на всі обставини справи, зібрані документи та враховуючи інтереси дитини, Комісія з питань захисту прав дитини (протокол від 16.05.2018 № 7) прийняла рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], 2008 р.н. Враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 16.05.2018 (протокол № 7), Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування) вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], 2008 р.н /а.с.64-66/. За даними характеристики від 18.04.2018 № 26-04/1, що надана ТОВ «Український освітянський видавничий центр «ОРІОН», [PERSON] працює на посаді головного художника з липня 2015 року, характеризується позитивно /а.с. 81/. Предметом судового розгляду у цій справі є вимога про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п.15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно зі ст.ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. За ст. 15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], із листопада 2015 року позивачка із сином проживають окремо від відповідача. У судовому засіданні [PERSON] визнав, що приділяв недостатньо уваги сину та докладав недостатньо зусиль для налагодження контакту з дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не має змоги у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки через те, що дитина не проживає разом з ним. Він бажає спілкуватися з сином, займатися його вихованням, після подачі позову навідався до школи, де навчається його малолітній син, пішов до поліклініки, щоб дізнатися дані стосовно здоров'я дитини, мав побачення близько 40 хв із сином, сплатив 4 000 грн заборгованості по аліментам та 2 000 грн щомісячних платежів. Вказане свідчить про те, що батько не втратив інтересу до дитини, бажає здійснювати свої батьківські обов'язки. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. За приписами ст. 94 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд критично оцінює наданий стороною позивача висновок від 05.06.2018 за результатами психологічного обстеження [PERSON], [INFO], який проведений на звернення [PERSON], оскільки його здійснено за результатами психологічного обстеження дитини за період з 10.05.2018 по 04.06.2018, дані щодо відповідача та взаємовідносин його з сином викладені зі слів матері, тобто позивачки, психолог [PERSON], що складала цей висновок, не є лікарем ь/а.с. 100-112/. У висновку міститься твердження, що відповідач не може виконувати батьківських функцій щодо дитини, оскільки син зазнає психологічного стресу від ситуацій взаємодії із батьком. Як встановлено судом [PERSON] після листопада 2015 року декілька разів лише бачився з сином, тривалість зустрічей була по 10 хв в присутності матері, а востаннє їх спілкування відбулось наодинці 02.05.2018 та жодних доказів щодо негативних наслідків, спричинених таким спілкуванням, суду не надано. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд визнає неналежним доказом висновок за результатами психологічного обстеження, оскільки в ньому відсутня інформація щодо предмета судового розгляду у цій справі, зокрема щодо факту відсутності прояву по відношенню до дитини батьківського піклування протягом шести місяців та факт відсутності в подібній бездіяльності батька поважної причини, ухилення від виконання батьком обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження батька з дитиною тощо. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1 ст. 90 ЦПК України) За клопотанням представника позивача на підтвердження даних, що є предметом судового розгляду, в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що познайомилася із [PERSON] в садочку, куди водили дітей. Часто зустрічалася з позивачкою, потоваришувала з нею, а діти їх між собою. Відповідача бачила декілька разів, вихованням сина займалася лише мати. Вважає, що після того, як позивачка з сином стали жити окремо, дитини емоційний стан значно покращився, він став більше проявляти інтерес до дітей, не так осторонь тримається в колективі, як раніше, став проявляти сам бажання у спілкуванні із дітьми. Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] надала аналогічні пояснення та додатково вказала, що була головою батьківського комітету, постійно спілкувалася з батьками дітей, проте із [PERSON] питання щодо дитини не вирішувала, він дитиною не цікавився, а одного разу [PERSON] сказав, що він грав із татом у дуже жорстоку комп'ютерну гру, на свята батько участі не приймав, а коли був вдома і всі святкували День народження, відповідач сидів в окремій кімнаті та грав на комп'ютері. Будучи допитаним у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, він є власником двох видавництв, майже 20 років знає [PERSON], яка працює в нього. Надаючи характеристику позивачці, вказав, що вона є добропорядною, старанно зарекомендувала себе як працівник, а як мати, гідно виховала сама двох доньок від попереднього шлюбу, син зростає в її постійній турботі та любові, намагається забезпечити дитину всім необхідним, багато працює для цього, виїжджає з дитиною за кордон навідати одну із доньок, син відвідує секції та гуртки, під час спільного проживання з відповідачем останній не брав на себе відповідальність за дитину, не допомагав матері своєю участю у вихованні, не намагався забезпечити сина матеріально, а тому позивачка змушена була через два тижні після народження дитини брати роботу, щоб мати кошти на життя, в подальшому, коли син зростав, зовсім малим брала його з собою на роботу, а відповідач свідомо нехтував та проявляв свою байдужість при цьому. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, надаючи оцінку показанням свідків та зазначеним письмовим доказам, приходить висновку, що надані сторонами докази є належними і допустимими, окрім висновку психолога від 05.06.2018, про що зазначено вище, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов'язані з обставинами справи. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним батьківських обов'язків. Водночас суд вважає, що позивачем не було надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, що у відповідності до вимог ст.164 СК України було б підставою для позбавлення її батьківських прав. Ненадання батьком вчасно згоди на виїзд дитини за межі України також не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав на дитину. Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При оцінці аргументів та доводів сторін суд керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03, в якому вказується, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи фактичні обставини справи, приймаючи до уваги право дитини мати обох батьків і підтримувати з ними постійний зв'язок, враховуючи висновок служби у справах дітей, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] не буде сприяти позитивному результату у долі дитини, який мав би настати після цього, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed