Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права на спадкове майно посилаючись на те, що 26.06.2007 року помер його дядько [PERSON] Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Нова Буда, Радомишльського району по вул. Шкільна, 13, яку він фактично успадкував після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 10.05.1995 року та земельної ділянки площею 3,3148 га та площею 1,2808 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходиться на території Ново-Будської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Позивач не може оформити право власності на будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та тим, що у державних актах є підтертості та виправлення. Вважає свої права порушеними, тому за їх захистом звернувся до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, позовні вимоги просив задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що 26.06.2007 року помер дядько позивача [PERSON]Є, про що свідчить свідоцтво про його смерть. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3148 га, яка розташована на території Ново-Будської сільської ради. яка належала [PERSON] згідно Державного акта серії ЖТ № 115301 від 02 квітня 2004 року, та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2808 га, яка розташована на території Ново-Будської сільської ради. яка належала [PERSON] згідно Державного акта серії ЖТ № 115300 від 02 квітня 2004 року. Крім того, [PERSON] шляхом постійного проживання із матір»ю [PERSON] , яка померла 10.05.1995 року, фактично прийняв у спадщину, але не оформив житловий будинок який розташований в с. Нова Буда, Радомишльського району по вул. Шкільна, 13. Відповідно до довідки виконавчого комітету Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області № 195 від 27.08.2015 року (а.с.19) [PERSON] на день смерті 26.06.2007 року проживав та був зареєстрований в [INFO] та спадщину після його смерті прийняв позивач шляхом проживання в будинку та обробітком земельної ділянки. Іншими спадкоємцями, яка мають право на обов»язкову частку у спадщині є батько позивача [PERSON] та дядько позивача [PERSON], які відмовились від спадщини на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають особи, зазначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Відповідно до п.23 вказаної Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших сторін, які мають значення для справи. Ці дані, як передбачено приписами ч.2 ст. 57 ЦПК України, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] підтверджено матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач вважав, що він прийняв спадщину після [PERSON], адже постійно проживав з ним. Як вбачається з правових позицій, висловлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних в узагальненні судової судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено та взято до відома на засіданні Пленуму 01.03.2013 року, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожної обставини справи окремо, а також достатність та їх взаємний зв'язок в сукупності, суд вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved