Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить стягнути з відповідача, [PERSON], на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в сумі 14898, 76 доларів США та судові витрати по справі в сумі 5915,66 грн. В обґрунтування позову вказує, що 06 травня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-702/075/2006, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 23512,00 дол. США, зі сплатою відсотків у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Датою остаточного повернення кредиту визначено 24 травня 2011 р. 12.11.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, згідно з яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за вище зазначеним кредитним договором. Пунктом. 1.1. частини № 2 кредитного договору сторони погодили його предмет, відповідно до якого, в порядку передбаченого договором банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті передбаченому договором. Банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині 1 кредитного договору, а позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитних договорах. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору повернення кредиту та сплату відсотків Боржник повинен був здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Банк виконав свої зобов'язання, що передбачені кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач кредитні кошти не повертає та не сплачує проценти нараховані за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-702/075/2006 від 24.05.2006 року станом нам 22.12.2016 року становить 14898, 76 дол. США. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 06 травня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-702/075/2006, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 23 512,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому в кредитному договорі. Датою остаточного повернення кредиту визначено 24 травня 2011 р. 12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» продає (переуступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» прав на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до Договору), а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» приймає такий Кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» винагороду. Таким чином, до Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника. Пунктом 1.1. частини № 2 кредитного договору сторони погодили його предмет, відповідно до якого, в порядку передбаченого договором банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті передбаченому договором. Банк надав позичальнику кредит у розмірі та зобов'язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитних договорах. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору повернення кредиту та сплату відсотків Боржник повинен був здійснювати відповідно до графіку шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Відповідач належним чином не виконав прийняті на себе згідно кредитного договору зобов'язання перед позивачем, що підтверджується випискою по рахунку позичальника. Станом на 22.12.2016 року заборгованість боржника за кредитним договором № CL-702/075/2006 від 24 травня 2006 року становить 14898, 76 дол. США. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст.192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в України у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст. 19, 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензію на здійснення валютних операції або письмовий дозвіл на здійснення операції із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу ІІ Закону України від 15 лютого 2011 року № 30т. 524-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання), про що зазначено в п. 10 роз'яснень постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі №6-1680цс1. До позовної заяви позивачем додано копію Ліцензії на здійснення валютних операцій. За таких обставин, суд приходить до висновку що кредит правомірно наданий в іноземній валюті та заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. При укладенні договору купівлі-продажу кредитного портфелю сторони договору діяли на підставі діючого законодавства та право вимоги стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № CL-702/075/2006 від 24.05.2006 року має саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений ст. 11 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання своїх обов'язків щодо сплати заборгованості за договором кредиту, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved