Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який разом з представником підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 15.05.2014 року між нею [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір №1280-14, за яким [PERSON] прийнято на роботу за видом діяльності (професія) - менеджер по (продажам) збуту та встановлено оплату праці в розмірі 609 грн. на місяць, з часом виконання робіт з 10.00 год. по 14.00 год. та двома днями вихідних на тиждень згідно графіку. Разом з цим, договором визначено, що тривалість щорічної оплачуваної відпустки становить 24 календарних дні. За весь час роботи відповідач, посилаючись на скрутне матеріальне становище та зменшення обсягу торгівлі, виплачував [PERSON] заробітну плату в значно меншому розмірі, ніж це передбачено договором та трудовим законодавством України. 13.07.2017 року позивача було звільнено з роботи за згодою сторін, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення [PERSON] з роботи відповідачем не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачені заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану щорічну відпустку. Тому у заяві про зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату за період: січень 2015 року, травень, червень, липень 2017 року включно в розмірі 8524,69 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку за період з 15.05.2014 року по 13.07.2017 року включно в розмірі 4860,13 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.07.2017 року по день винесення судового рішення з урахуванням, що середньоденна заробітна за час затримки розрахунку при звільненні складає 160,00 грн. Відповідач, разом зі своїм представником, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, та надала письмові заперечення, де зазначила, що дійсно в період часу з 15.05.2014 року по 13.07.2017 року [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з ФОП [PERSON] на підставі трудового договору №1280-14 від 15.05.2014 року, зареєстрованого Сумським міським центром зайнятості. 13.07.2017 року вказаний трудовий договір було розірвано за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Надаючи відомості № 598 від 07.08.2017 року з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів [PERSON], позивач фактично подала доказ отримання нею грошових коштів під час перебування у трудових відносинах з ФОП [PERSON] Відповідно до приписів п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену законодавством. Згідно п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиний платіжним документом. За таких обставин, чинне податкове законодавство України пов'язує сплату податку до бюджету з фактом виплати заробітної плати, оскільки такий податок сплачується за рахунок цієї заробітної плати. Також надала суду копії податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за період з другого кварталу 2014 року по третій квартал 2017 року. Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона працює на посаді проведіного юрисконсульта в Сумському міському центрі зайнятості, та станом на 15.05.2014 року трудові договори між ФОП та працівником підлягали обов"язковій реєстрації в центрі зайнятості, тому і при звільненні працівника за угодою сторін, вказаний договір був знятий з реєстрації, про що були внесені відповідні записи. До повноважень центру зайнятості не входить перевірка даних працівника та ФОП, оскільки між сторонами було досягнута угода про розірвання трудового договору, спірних питань та момент зняття з реєстрації не виникло, тому договір було розірвано. Свідок [PERSON] в суді зазначила, що вона працює продавцем у ФОП [PERSON] з березня 2016 року, заробітна плата завжди виплачується вчасно, без затримок, два рази на місяць - 1-го та 15-го числа щомісячно, під розпис; в минулому році у підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] де знаходилися товар та документи, відбулося затоплення каналізацією. Скарг від інших працівників про не отримання ким небудь заробіної плати вона не чула, які заробітну плату отримувала [PERSON] їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що він близько 5-ти років працює у ФОП [PERSON], заробітна плата виплачується щомісячно без затримки, два рази на місяць. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.05.2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір №1280-14, зареєстрований в Сумському міському центрі зайнятості, за яким [PERSON] прийнято на роботу за видом діяльності (професія) - менеджер по (продажам) збуту та встановлено оплату праці в розмірі 609 грн. на місяць; час виконання робіт установлено з 10.00 год. по 14.00 год.; вихідні дні надаються згідно графіка два дні на тиждень; тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання - 24 календарних дні, що підтверджується копією трудового договору та трудової книжки (а.с.12-14). 13.07.2017 року [PERSON] було звільнено з роботи за згодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, трудовий договір №1280-14 знято з реєстрації 14.07.2017 року (а.с.14). В період з травня 2014 року по липень 2017 року [PERSON] отримувала грошові кошти у якості заробітної плати, що підтверджується Відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів №598 від 07.08.2017 року та Індивідуальними відомостями Пенсійного фонду України про застраховану особу [PERSON] від 03.07.2017 року за формою ОК-5 (а.с.17-18). Відомості про отримання заробітної плати зберігались у підвальному приміщенні салону-магазину по вул. Засумська, 5/А, в м. Суми. Згідно Акту про залиття, складеного комісією ОСББ від 23.06.2016 року, 23.06.2016 року в підвальному приміщенні будинку 5/А по вул. Засумська в м. Суми трапилося залиття каналізаційними стоками. Наслідком залиття підвального приміщення стало: забруднення фекаліями стін та підлоги підвального приміщення магазину «Пакетик»; залиття та забруднення товару магазину; залиття електрощитової; антисанітарія , неприємний запах, мухи (а.с.36-39). На початку 2017 року ФОП [PERSON] було прийнято рішення про повне відновлення втраченої документації, в тому числі і відомостей про отримання заробітної плати. [PERSON] поставила свій підпис у платіжних відомостях про отримання заробітної плати за 2017 рік, а саме за: січень, лютий, березень, червень, липень, та платіжній відомості на виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 15.05.2016 року по 30.06.2016 року (а.с.54-59); однак, у відновлених відомостях про отримання заробітної плати за попередні періоди, на відміну від інших працівників, підписи [PERSON] відсутні (а.с.101-148). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до приписів п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену законодавством. Згідно п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиний платіжним документом. Згідно п. 1.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015 року, податковий розрахунок - документ, який свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у податковому розрахунку, нарахування податкового зобов'язання не проводиться. Відповідно до п 2.1 вказаного Порядку, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] подавала до Державної податкової інспекції у м. Суми Податкові розрахунки на працівників, серед яких є [PERSON], з зазначенням сум нарахованого доходу за період з 2 кварталу 2014 року по 2 квартал 2017 року (а.с.40-52). ФОП [PERSON] є суб'єктом господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності; друга група платників єдиного податку. Згідно п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску, крім іншого, є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] від 03.07.2017 року за формою ОК-5, в період з травня 2014 року по липень 2017 року [PERSON] отримувала грошові кошти у якості заробітної плати в розмірі, що зазначений в пункті «Сума заробітку для нарахування пенсії» (а.с.18). Крім того, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] від 31.08.2017 року за формою ОК-7, ФОП [PERSON] сплачувала єдиний внесок з суми заробітку, виплаченого [PERSON] за період з травня 2014 року по липень 2017 року, що підтверджується відомостями, зазначеними в пункті «Позначка про сплату єдиного внеску». За таких обставин, суд вважає, що позивач не надала обґрунтованих та беззаперечних доказів на підтвердження факту нездійснення виплати заробітної плати за період: січень 2015 року, травень, червень, липень 2017 року, оскільки в матеріалах справи наявні відомості про сплату ФОП [PERSON] єдиного внесок із сум заробітку [PERSON], за ставкою, визначеною податковим законодавством України, що є прямим підтвердженням факту виплати заробітної плати, оскільки податок із суми оподаткованого доходу виплачується за його рахунок, тобто податок сплачується (перераховується) до бюджету за рахунок заробітної плати. Крім того, згідно показів свідків, виплата заробітної плати працівникам ФОП [PERSON] здійснювалося без затримки, два рази на місяць, та в повному розмірі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за період: січень 2015 року, травень, червень, липень 2017 року. Позаяк решта позовних вимог позивача є похідними від вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за вищевказаний період, а відтак цю частину позовних вимог суд також вважає необґрунтованими.

Outcome: dismissed