Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати посилаючись на те, що він з 10.07.2012 року по 29.03.2013 року працював в ПАТ «Капустянський граніт» на посаді колій плит та блоків 5-го розряду та звільнився з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. На день звільнення ПАТ «Капустянський граніт» не виплатила позивачу заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2012 року по 29.03.2013 року в сумі 7296 грн.97 коп., мотивуючи відсутністю коштів на підприємстві. 13 вересня 2013 року позивач звернувся до ПАТ «Капустянський граніт» із письмовою вимогою про проведення остаточного розрахунку по заробітній платі та просив надати довідку про розмір нарахованої але невиплаченої заробітної плати. Дану вимогу відповідач отримав 20 вересня 2013 року, але дана вимога на час звернення до суду залишилась без задоволення. Тому позивач був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі, оскільки вказав, що після вирішення питання про звільнення позивач звертався до бухгалтерії ПАТ «Капустянський граніт» з усною вимогою про розрахунок, але у відповідь дізнався про відсутність коштів у відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з"явився про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Свої пояснень та заперечень суду не надали, на запит суду надіслали довідку про розмір заборгованості по заробітній платі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 116, 117, 221, 237-1КЗпП України, п.32 ППВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено слідуюче. Згідно відомостей трудової книжки серія [NUMBER], [PERSON] з 10.07.2012 року по 29.03.2013 року працював в ПАТ»Капустянський граніт» (а.с. 8). Згідно довідки виданої ПАТ «Капустянський граніт» від 02.12.2013 року № 145 [PERSON] був звільнений з роботи 29.03.2013 року за ст. 38 КзпПУкраїни, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі склала 7296 грн. 97 коп., але 02.07.2013 року позивачу було виплачено 791 грн. 90 коп. заробітної плати за грудень 2012 року, про що представник позивача в судовому засіданні не заперечив, тому на час розгляду справи залишилася не виплачена заборгованість в розмірі 6506 грн. 36 коп. (а.с. 20). У відповідності ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В своєму супровідному листі, який було надіслано разом з довідкою про заборгованість по заробітній платі представник відповідача зазначили, що ДВС Новоукраїнського районного управління юстиції було накладено арешт на всі рахунки ПАТ «Капустянський граніт» саме тому вони не могли провести розрахунок по заробітній платі з відповідачеи по справі, але документального підтвердження не надали суду. Таким чином, суд вважає що відповідач не мав жодних перешкод у проведенні повного розрахунку з [PERSON] У відповідності із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним работодавцеві вимог про розрахунок. Також з пояснень позивача вбачається, що він усно звертався в день звільнення до бухгалтерії підприємства з приводу розрахунку, а також 13.09.2013 року надіслав на адресу ПАТ «Капустянський граніт» вимогу (а.с.5), але відповіді не отримав. На підставі встановлених у судовому засіданні обставин, суд ввжає що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. У довідці від 02.12.2013 року №145 по нарахуванню та виплаті заробітної плати [PERSON]. зазначено, що заборгованість по заробітній платі становить 6506,36 грн., яка підлягають стягненню з відповідача. Оскільки позивача, згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ст.ст. 116, 117, 221, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про Практику розгляду судами трудових спорів» та

Outcome: approved