Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права приватної власності на житловий будинок, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 28.02.2003 року між її матір'ю [PERSON], яка діяла в її, [PERSON], інтересах, з однієї сторони та відповідачем по справі - [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. С.Тюленіна, 44. За цим договором відповідач [PERSON] передав її матері та їй у володіння та користування вищезазначений житловий будинок, а її мати виплатила йому 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень. Житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. С.Тюленіна, 44, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Придніпровською товарною біржею за №59 від 26.11.1997 року та зареєстрованого 05.02.1999 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №49 за реєстром №6999. Вартість вищезазначеного житлового будинку становить 65 815 (шістдесят пять тисяч вісімсот п'ятнадцять) гривень, згідно технічного паспорта на житловий будинок. Сторони по договору виконали свої зобов'язання: її мати виплатила вартість житлового будинку, а відповідач надав її матері та їй будинок у володіння та користування. Та до теперішнього часу угода купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку нотаріально не посвідчена, тому що відповідач ухиляється від оформлення угоди, хоча зобовязувався у строк до 01 жовтня 2003 року нотаріально оформити угоду, про що вказано у договорі купівлі-продажу від 28.02.2003 року. Фактично вона володіє та користується даним житловим будинком з 2003 року на свій розсуд, та за власні кошти робить в ньому косметичні та капітальні ремонти. Просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, який відбувся між її матір'ю - [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони 28 лютого 2003 року дійсним, визнати на нею, [PERSON], [INFO], право приватною власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. С.Тюленіна, 44, а саме: житловий будинок А-1, загальною площею 76, 1 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., вбиральню Г-1, огорожу №1. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До початку судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] належить на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Придніпровською товарною біржею за №59 від 26.11.1997 року та зареєстрованого 05.02.1999 року Синельниківським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №49 за реєстром №6999 житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. С.Тюленіна, 44. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №44 по вул. С.Тюленіна, м. Синельникове, житловий будинок складається з: житлового будинку А-1, загальною площею 76, 1 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., вбиральні Г-1, огорожі №1. Між [PERSON] та [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON] була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного вище житлового будинку в інтересах позивачки. Факт отримання відповідачем грошової суми підтверджується розпискою від 28 лютого 2003 року, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON], яка діяла в інтересах своєї доньки [PERSON], гроші в сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень за продаж житловий будинку та господарських будівель, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. С.Тюленіна, 44, тобто відповідач фактично передав у власність [PERSON] дане нерухоме майно. З копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії V-КИ №284925вбачається, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON]. З копії свідоцтва про шлюб Серії І-КИ №364960 вбачається, що 16 березня 2017 року [PERSON], [INFO], уклала шлюб з [PERSON], [INFO]. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : «Кащук». Відповідно до ч. 1ст.\~58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договір було укладено у 2003 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст.\~47\~ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Позивачем були повністю виконані умови договору: позивач передав відповідачеві передбачену договором суму грошей, позивач вселилися до будинку, постійно проживав в ньому, виконувала всі обов'язки власника, проживала в будинку протягом тривалого часу, а отже істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, через що договір має бути визнаний дійсним. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст.\~128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~224\~ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227\~ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно передбачену договором суму грошей, з 2003 року проживає в будинку, угода купівлі-продажу судом не визнавалася недійсною, то на підставі ст.ст.128,153\~ЦК УРСР і ст.49\~Закону України «Про власність»\~позивач набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіє ним. Відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На теперішній час зазначену угоду купівлі-продажу житлового будинку неможливо посвідчити нотаріально. Іншим способом у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було прийнято на підставі угоди та реалізувати свої права власника із розпорядження належним йому майном. Згідно із ст.\~3\~Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved