Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, зазначивши, що [PERSON] був власником земельної ділянки загальною площею 1,61 га, яка складається з земельної ділянки 1,19 га та земельної ділянки 0,42 га в адмінмежах Медведівської сільської ради Чигиринського району, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем майна померлого є позивач за заповітом та за законом, оскільки на час його смерті вона проживала з ним разом, спільно вели власне підсобне господарство, доглядала за померлим та провела його поховання. Позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна, однак, їй роз'яснено право звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно після померлого [PERSON] в зв'язку з тим, що оригінал Державного акта було втрачено, тому позивач просить визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила змінити пункт перший позовних вимог, в частині встановлення факту постійного проживання позивача з померлим, також прохала задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку після померлого [PERSON], пояснивши, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлого за заповітом та за законом, оскільки являється померлому дочкою та прийняла спадщину, але не змогла нотаріально оформити вказану земельну ділянку через відсутність оригіналу Державного акта на право власності на земельну ділянку. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог та про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши представника позивача, задовольнивши лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші порушення прав та свобод. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 20.12.2005 року помер [PERSON] (а.с. 7). Після його смерті на території Медведівської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина. [PERSON] був власником земельної ділянки загальною площею 1,61 га, яка складається з земельної ділянки площею 1,19 га (кадастровий номер [NUMBER]), земельної ділянки площею 0,42 га (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої в адмінмежах Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чигиринської райдержадміністрації від 23.09.2004 року № 186, що підтверджується довідкою відділу у Чигиринському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 27.03.2017 року № 31-23-0.340-114/112-17 (а.с.11). Позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 06.09.2005 року, зареєстрованого за № 171, посвідченого секретарем Медведівської сільської ради Чигиринського району, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований (а.с.10). Судом також встановлено, що померлий [INFO] [PERSON], до дня своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 13.04.2017 року № 429 (а.с. 13). Згідно акта встановлення факту спільного проживання від 28.03.2017 року, складеного сільським головою с. Медведівка [PERSON], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], встановлено, що гр. [PERSON] дійсно проживала з померлим [INFO] [PERSON] до дня його смерті за адресою: [ADDRESS], доглядала за померлим та провела його поховання (а.с.14). Відповідно до ст. 1264 ЦК України, спадкоємцями четвертої черги спадкування є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому заявнику необхідно встановити даний факт для можливості оформлення спадщини. В п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 К України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач постійно проживала з [PERSON] до дня його смерті, що встановлено в судовому засіданні як з пояснень представника позивача, так і з матеріалів справи. Крім того, позивач є дочкою померлого [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.12.1954 року (а.с.8). Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 27.09.2016 року № 837а/02-31, виданої державним нотаріусом Чигиринської державної нотаріальної контори Циндою Р.М., гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. Згідно даних державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори Цинди Р.М. № 844/01-16 від 28.09.2017 року, із заявами про прийняття спадщини, із заявами про відмову від прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] спадкоємці не зверталися, спадкові справи не відкривалися. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Поскільки відповідач не заперечує проти задоволення позову, а інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити встановивши факт постійного проживання та визнавши за позивачем право власності на вказану земельну ділянку. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 1217, 1235, 1268,1270 ЦК України,

Outcome: approved