Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Своїм позовом до суду позивач просив винести рішення, яким зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками шляхом заборони вчиняти будь-які дії у будь-який спосіб, що перешкоджають вільному доступу, володінню та користуванню цими земельними ділянками ФГ «[PERSON]П.» на правах оренди. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачам на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Андріяшівської сільської ради Крижопільського району, які в 2009 році згідно договорів оренди були передані в оренду ФГ «[PERSON]П.». Вказані земельні ділянки (паї) складають одне ціле поле. ФГ «[PERSON]П.» є орендарем поля. Договори оренди було зареєстровано у Вінницькій регіональній філії «Центру ДЗК», про що є відповідний запис на кожному договорі. Пункт 8 договору визначає, що договір укладено на 10 (десять) років, тобто до 21 (25) грудня 2019 року. Відповідно до п. 9 договору, орендна плата вноситься орендарем (ФГ «[PERSON]П.») у натуральній або грошовій формі за погодженням сторін у розмірі 3 % від вартості земельної ділянки. Пункт 11 Договору передбачає, що орендна плата вноситься до 30 грудня поточного року. Позивач, щорічно у чіткій відповідності до умов договору до кінця поточного року здійснює оплату орендної плати, що підтверджується щорічними платіжними відомостями. Відповідачі щорічно відповідно до умов договору отримували орендну плату у натуральній формі. Отже, позивач в повному об'ємі виконує взяті на себе зобов'язання за договором. Проте, починаючи з середини березня 2015 року відповідачі спільно та скоординовано за участю інших невстановлених осіб блокують позивачу доступ до орендованого майна вказаних вище земельних ділянок. Більше того, 26 березня 2015 року близько о 09 год. 20 хв., голова фермерського господарства "[PERSON]П.» проїжджаючи повз орендовані землі побачив, як відповідачі, за участю інших невстановлених осіб, здійснювали частковий посів насіння на орендованих землях (приблизно 30 % поля). Відповідачів було повідомлено, що вони не мають права блокувати доступ орендаря до орендованих земель, за які позивач здійснює щорічну плату у розмірах і порядку, визначених договором та сплачує земельний податок, і строк оренди за якими закінчується в кінці 2019 року. Більше того, було повідомлено, що вказані особи не мають здійснювати посів насіння на орендованих землях. Повідомлено було, що дії відповідачів є незаконними та створюють перешкоду в користуванні позивачем орендованого майна. Проте, відповідачі в нецензурній та агресивній формі, погрожуючи, почали виганяти голову ФГ із земельних ділянок. Сказали, що це їх земля, договорів вони не укладали та в очі їх не бачили. Однак, повідомили, що орендну плату щорічно отримували, проте більше землю в оренду здавати не мають бажання, тому що, з їх слів, згоду давали лише на 5 років. В подальшому позивач звернувся за захистом своїх прав та до притягнення відповідачів до відповідальності до Крижопільського РВ УМВС. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити. Пояснив, що в 2009 році уклали договори оренди землі на 10 років, сплачували орендну плату. З середини березня 2015 року відповідачі блокують доступ до землі вийшли на поле і не допускали [PERSON]. На даний час земля засіяна відповідачами, зірвана посівна, позивачу завдано збитків. Позивач, [PERSON], позов підтримав, суду пояснив, що спочатку відповідачі хотіли заключити договори на 5 років, але заключили на 10 років. Договори були в 3-х екземплярах. Хто розписався розписувався в договорах не може вказати. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позову з тих підстав, що в договорах оренди містяться не їхні підписи, а також думали, що договір укладався на 5 років, а не на 10 років. Відповідач [PERSON] вказав, що підпис в договорі оренди вчинено не ним, а [PERSON], однак, він вважав, що договір укладено на 5 років і не уповноважував нікого укладати договір оренди на 10 років. Орендну плату за 5 років отримував. Вважає, що строк дії договору оренди належної йому землі скінчився. Представник відповідача [PERSON] вказав, що підпис в договорі оренди вчинено не [PERSON], а [PERSON], однак, [PERSON] вважала, що договір укладено на 5 років і не уповноважувала нікого укладати договір оренди на 10 років. Орендну плату за 5 років отримувала. Вважає, що строк дії договору оренди належної [PERSON] землі скінчився. Представник відповідача [PERSON] вказав, що підпис в договорі оренди вчинено не [PERSON], а [PERSON], однак, [PERSON] вважав, що договір укладено на 5 років і не уповноважував нікого укладати договір оренди на 10 років. Орендну плату за 5 років отримував. Вважає, що строк дії договору оренди належної [PERSON] землі скінчився. Представник відповідача [PERSON] вказав, що підпис в договорі оренди вчинено не [PERSON] , а його дружиною, однак, [PERSON] вважав, що договір укладено на 5 років і не уповноважував нікого укладати договір оренди на 10 років. Орендну плату за 5 років отримував. Вважає, що строк дії договору оренди належної [PERSON] землі скінчився. Відповідач [PERSON] вказала, що підпис в договорах оренди вчинено не нею, а її дочкою, однак, вона вважає, що договір укладено на 5 років і не уповноважувала нікого укладати договір оренди на 10 років. Орендну плату за 5 років отримувала. Вважає, що строк дії договору оренди належної їй землі скінчився. Відповідач [PERSON] вказала, що підпис в договорі оренди вчинено не нею, а її невісткою, однак, вона вважає, що договір укладено на 5 років і не уповноважувала нікого укладати договір оренди на 10 років. Орендну плату за 5 років отримувала. Вважає, що строк дії договору оренди належної їй землі скінчився. Відповідач [PERSON] вказала, що підпис в договорі оренди вчинено нею, однак, вона вважає, що договір укладала на 5 років. Орендну плату за 5 років отримувала. При розгляді спору покладається на розгляд суду.. Відповідач [PERSON] вказала, що підпис в договорі оренди вчинено нею, однак, вона вважає, що договір укладала на 5 років. Орендну плату за 5 років отримувала. При розгляді спору покладається на розгляд суду. Відповідач [PERSON] в процесі розгляду справи уклав з позивачем мирову угоду, яка була затверджена судом. Свідок, [PERSON], пояснив, що користувався з 2006 року по 2009 рік спірною землею. Запропонував Кравцеві обробляти землю. [PERSON] потім заключав договори оренди землі з відповідачами, однак обставини укладення договорів йому не відомі. Заслухавши сторони, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] в грудні 2009 року укладено договори оренди земельних ділянок строком на 10 років, справжність підпису відповідачів не заперечується сторонами, а тому договір є обовязковим для виконання сторонами до 2019 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинили та чинять перешкоди позивачу в користуванні даними земельними ділянками, а саме: не впускають техніку позивача для обробітку землі, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Також судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що договори оренди землі між фермерським господарством «[PERSON]П.» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та додатки до них підписані не [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ч 3 ст. 203 ЦК України говорить, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; ч.4 статті говорить, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. Ст.207 ЦК України регламентує вимоги до письмової форми правочину і у її ч.2 зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. З огляду на викладене, договори між фермерським господарством «[PERSON]П.» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладені з порушенням вимоги ч.4 ст.203 ЦК України. Посилання представника позивача на те, що оформлення договорів і підпис відповідачів вчинено іншими особами з усно вираженої волі відповідачів суперечить зазначеним нормам права. Як встановлено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не уповноважували від їх імені укладати договори. Крім того, ч.4 ст.207 ЦК України дозволяє підпис іншої особи на тексті правочину лише у присутності сторони правочину за її дорученням у випадку, якщо ця сторона не може підписатися у звязку з хворобою або фізичною вадою. Оскільки правочини вказаними відповідачами не підписувались, їх волевиявлення на оренду вказаних земельних ділянок позивачем було спрямоване на строк 5, а не 10 років, як зазначено в договорах , тому суд приходить до висновку, що вказані правочини вчинено з порушенням діючого законодавства, що вказують на їх недійсність та не підлягають до виконання сторонами і вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial