Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У вересні 2019 року заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона з початку березня 2008 року по 11 серпня 2017 року проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . Запис у Книзі реєстрації народжень було вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України з її слів. [INFO] [PERSON] помер. За життя він визнавав своє батьківство по відношенню до дитини від дня її народження і до дня своєї смерті, під час спільного проживання приймав участь у її вихованні, а після припинення спільного проживання регулярно надавав матеріальну допомогу в утриманні сина. Встановлення факту батьківства заявниці необхідно для оформлення пенсії по втраті годувальника. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, надала пояснення, зміст яких відповідає обставинам наведеним у заяві. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Згідно з ч.1 ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, у тому числі матір"ю дитини. Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 СК України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Судом встановлено, що [INFO] в м.Снігурівка народився [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису №86 від 05 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області. Матір`ю дитини зазначена " [PERSON] ", батьком " [PERSON] " (а.с.4). Із актового запису про народження №86 від 05 липня 2011 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №00024340436 станом на 24 жовтня 2019 року вбачається, що в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, зі слів матері (а.с.49-51). [INFO] в м.Києві помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого за актовим записом №275 20 серпня 2019 року Снігурівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, а також копією актового запису про смерть №275 від 20 серпня 2019 року, вчиненого Снігурівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області, та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00024340408, сформованого 24 жовтня 2019 року (а.с.6, 52-53). Той факт, що [PERSON] за життя визнавав себе батьком [PERSON] підтвердили допитані судом свідки [PERSON] - сусідка заявниці та [PERSON] - кум заявниці, які були вхожі у сім`ю та показали, що [PERSON] з 2008 року проживала разом з [PERSON] за місцем її проживання. За час їх спільного проживання у них народився син [PERSON] . У 2011 році вони припинили спільне проживання і [PERSON] поїхав до м.Києва на заробітки. Зі слів померлого, [PERSON] відомо, що останній регулярно надавав заявниці допомогу на утримання сина шляхом переказу грошових коштів. За життя останній публічно визнавав себе батьком дитини, забирав з пологового будинку, опікувався нею та займався вихованням. Крім того, сам [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] , любить його. Після смерті [PERSON] його поховання зійснювалося з домоволодіння заявника за місцем їх спільного проживання. Як вбачається з наданих заявником копій чеків (а.с.14-19), пояснень заявника та свідка [PERSON] , [PERSON] навіть після припинення спільного проживання з [PERSON] надавав матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини шляхом переказів грошових коштів. Крім того, факт сумісного проживання [PERSON] , [PERSON] , та дитини [PERSON] також підтверджують сімейні фотографії (а.с.9-13). Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином судом встановлено, що за життя померлий [PERSON] визнавав своє батьківство щодо сина [PERSON] , займався його вихованням та утриманням разом із [PERSON] , з якою він проживав та вів спільне господарство, тому суд приходить до висновку про необхідність встановити факт батьківства. Факт про встановлення якого просить заявниця має для неї юридичне значення, оскільки дає право на оформлення пенсії в зв`язку з втратою годувальника. Спору про право немає, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.46), а зацікавлені особи, які є рідними сестрами померлого, а відповідно його спадкоємцями, заперечень щодо обставин, викладених у заяві не надали. В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved