Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 513954,72 гривень, посилаючись на те, що 19.12.2005 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» та відповідачкою [PERSON] укладений договір про іпотечний кредит № 296/12, за умовами якого банк надав відповідачці у кредит грошові кошти в сумі 19200,00 доларів США строком з 19.12.2005 р. по 19.12.2025 р. включно зі сплатою 11,3 % річних. Відповідачка [PERSON] 22.12.2007 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . 11.02.2015 р. між позивачем та банком укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит. Договір відступлення прав вимоги № 17/4-В набрав чинності 17.09.2015 р. Таким чином, Державна іпотечна установа стала новим кредитором та іпотекодержателем за іпотечним кредитом. 20.10.2015 р. відповідачка [PERSON] повідомлена про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»» та Державною іпотечною установою по кредитному договору № 296/12 від 19.12.2005 р., іпотечному договору № 296/12 від 27.12.2005 р., договору поруки № 296/12 від 19.12.2005 р. Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору відповідачка зобов`язалась до 19.12.2025 р. повністю повернути кредитні ресурси, щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитному договору у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 204,64 доларів США. Згідно п. 3.6 Кредитного договору встановлено, у випадку прострочення внесення Ануїтетного платежу утворюється прострочена заборгованість по процентах, та крім того, фактично збільшується строк користування відповідною частиною кредитних ресурсів, що, у свою чергу, призводить до збільшення розміру нарахованих процентів. У випадку непогашення або погашення не в повному обсязі щомісячного Ануїтетного платежу, Позичальник несе відповідальність згідно п. 6.1. Договору. В п. 4.2 кредитного договору вказано, що нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів за день видачі кредитних ресурсів проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на позичковому рахунку позичальника за період з 1 по останнє число місця. Нарахування процентів проводиться по методу «факт»/360 за кожний день користування кредитними ресурсами. В п. 4.3 кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує проценти щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2 цього договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № 2218,6,003,840/2218,5,00,11479,01. Пунктом 6.1 Кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку штраф 100 гривень та пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Штраф сплачується боржником при кожному випадку прострочення повернення кредитних ресурсів та комісійної винагороди. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. В кредитному договорі пунктом 7.6 зазначено - за не виконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. Станом на 17.07.2018 р. заборгованість по сумі основного боргу - 310 481,68 гривень, інфляційні втрати - 29 236,15 гривень, пеня - 44 804, 84 гривень, прострочені відсотки - 129 432,05 гривень за період з 17.09.2015 р. по 17.07.2018 р., всього 513 954,72 гривень. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.10.2018 р. провадження у даній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. У відповідності до ст. 178 ЦПК України 22.02.2019 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що дійсно 19.12.2005 р. між банком та відповідачкою [PERSON] укладений кредитний договір №296/12, згідно якого вона отримала в тимчасове користування кредитні ресурси в сумі 19 200,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,3 річних. В подальшому додатковою угодою №1 від 23.08.2006 р. були внесені зміни щодо сплати процентів за користування кредитом з 23.08.2006 р. до дня фактичного погашення кредиту - з 14,50 процентів річних, а 05.04.2007 р. додатковою угодою №2 внесені зміни за процентами, а саме з 23.08.2006 р. по 04.04.2007 р. - 14,50 процентів річних, з 05.04.2007 по 31.05.2007 р. - 10% річних, 01.06.2006 р. до дня фактичного погашення кредиту - 8% річних. Крім того, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» оскаржує Договір відступлення права вимоги №17/4-В, укладеного з позивачем. На підставі ст. 179 ЦПК України 11.03.2019 р. представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що ДІУ нараховувала проценти за користування кредитними коштами тільки за останній рік перед пред`явленням позовної заяви. За період з 01.06.2007 р. по 14.10.2012 р. відповідачці [PERSON] нараховувались 8 % річних за користування кредитними коштами, але з 15.10.2012 р. у зв`язку з її звільненням з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідачці встановлено за договором процентну ставку на рівні 14,5 % відповідно по п. 6.3, який передбачає, що позичальник [PERSON] є співробітником банку, та у в разі звільнення її з банку процентна ставка встановлюється на рівні 14,5 % річних. Представник позивача Подольна О. М. в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції з Окружним адміністративним судом м. Києва, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав, що на теперішній час відповідачкою повістю погашено заборгованість за кредитним договором, що укладений між нею та ПАТ «Банк Фінанси та кредит». У позовних вимогах Державної іпотечної установи йдеться про зміну істотних умов кредитного договору від 19.12.2005 р., але відповідачка про будь-які зміни не повідомлялась, що є порушенням її прав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , представник третьої особи - ПАТ «Банк Фінанси та кредит» в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не повідомили суд про причини неявки. Суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 19.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № 296/12, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 19200 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,3 процентів річних строком до 19.12.2025 р. Відповідно до пунктів 3.2, 4.3 вказаного кредитного договору відповідачка зобов`язалась щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитному договору у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого становить 204,64 доларів США, позичальник сплачує проценти щомісяця, у складі щомісячного Ануїтетного платежу, у строк до 10 числа кожного місяця. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. 23.08.2006 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 296/12, відповідно до умов якої відсоткова ставка за користування кредитними коштами, починаючи з 23.08.2006 р. встановлюється в розмірі 14,50 процентів річних до дня фактичного погашення кредиту, розмір щомісячного Ануїтетного платежу складає 244,60 доларів США. 05.04.2007 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою [PERSON] укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 296/12, відповідно до умов якої відсоткова ставка за користування кредитними коштами встановлюється починаючи з 23.08.2006 р. по 04.04.2007 р. - 14,50 процентів річних, з 05.04.2007 по 31.05.2007 р. - 10% річних, 01.06.2007 р. до дня фактичного погашення кредиту - 8% річних, розмір щомісячного Ануїтетного платежу складає з 22.08.2006 р. - 204,64 доларів США, з 23.08.2006 р. по 04.04.2007 р. - 244,60 доларів США, 05.04.2007 по 31.05.2007 р. - 185,00 доларів США, з 01.06.2007 р. до дня фактичного погашення кредиту - 170 доларів США. Відповідно до пункту 2 іпотечного договору, укладеного 27.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» (іпотекодержателем) та відповідачкою [PERSON] (іпотекодавцем), з метою забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 296/12 від 19.12.2005 р. іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - квартиру за адресою [ADDRESS] . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 27.12.2005 р. за реєстровим № 2808. Договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 31.08.2006 р. за реєстровим № 3073, внесено зміни № 1 до іпотечного договору від 27.12.2005 р., відповідно до умов якого квартира за адресою [ADDRESS] передається в іпотеку з метою забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 296/12 з урахуванням з 23.08.2006 р. 14,50 процентів річних до дня фактичного погашення кредиту. Договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 05.04.2007 р., внесено зміни № 2 до іпотечного договору від 27.12.2005 р., відповідно до умов якого квартира за адресою [ADDRESS] передається в іпотеку з метою забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 296/12 з урахуванням з 23.08.2006 р. по 04.04.2007 р. - 14,50 процентів річних, з 05.04.2007 по 31.05.2007 р. - 10% річних, 01.06.2006 р. до дня фактичного погашення кредиту - 8% річних. 19.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 296/12, згідно з умовами якого [PERSON] як поручитель поручається за виконання [PERSON] обов`язків, що виникли на підставі основного кредитного договору. 23.08.2006 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачкою [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № 296/12, пунктом 1.1 якої передбачено, що поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 19.12.2005 р., укладеним між кредитором та боржником, відповідно до умов якого боржникові [PERSON] наданий кредит у розмірі 19200 доларів США зі сплатою 14,5 % річних з 23.08.2006 р. до дня фактичного погашення кредиту. 19.12.2005 р. між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 296/12, згідно з умовами якого [PERSON] як поручитель поручається за виконання [PERSON] обов`язків, що виникли на підставі основного кредитного договору. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції, убачається, що між відповідачкою та [PERSON] 22.12.20078 р. укладено шлюб, актовий запис № 2395, та відповідачкою змінено прізвище після реєстрації шлюбу на [PERSON]. 11.02.2015 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до умов якого банк відступив, а Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за кредитними договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору, в тому числі і за кредитним договором №296/12 від 19.12.2005 р., договором поруки. Згідно з пунктом 2.1 договору відступлення права вимоги пункт 1.2 договору набирає чинності у день прийняття Національним Банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. 17.09.2015 р. на підставі постанови Правління Національного Банку України № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 р. № 171 «Про затвердження тимчасової адміністрації в АТ «Банк Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». З наданої позивачем довідки від 24.07.2018 р. убачається, що станом на 17.07.2018 р. заборгованість за договором про іпотечний кредит № 296/12 від 19.12.2005 р. складає по сумі основного боргу - 310 481,68 гривень, інфляційні втрати - 29 236,15 гривень, пеня - 44 804, 84 гривень, прострочені відсотки - 129 432,05 гривень, всього 513 954,72 гривень. Наявна в матеріалах справи мирова угода від 25.12.2015 р., яка затверджена ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2016 р., свідчить про погашення боргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед Державною іпотечною установою шляхом звернення на предмет застави, укладеного в якості забезпечення за кредитним договором та договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 р. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником та іпотекодавцем квартири за адресою [ADDRESS] є відповідачка [PERSON] , іпотекодержателем - Державна іпотечна установа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 1 статті 1054 ЦК України передбачає, що банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). Наданий договір від 11.02.2015 р. між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою відступлення права вимоги №17/4-В підтверджує набуття позивачем всіх прав вимоги за кредитними договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору, в тому числі і за кредитним договором №296/12 від 19.12.2005 р., договором поруки, сторонами у яких є відповідачі. Посилання представника відповідача на те, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» оскаржує Договір відступлення права вимоги №17/4-В, укладеного з позивачем, не спростовує права вимоги позивача за кредитним договором на підставі договору відступлення, який є чинним. Крім того, наявна в матеріалах справи мирова угода від 25.12.2015 р., яка затверджена ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2016 р., свідчить про погашення боргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед Державною іпотечною установою шляхом звернення на предмет застави, укладеного в якості забезпечення за кредитним договором та договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 р. Зазначена мирова угода укладена між ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, стосується тільки останніх та підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначеною угодою не встановлюються та не змінюються права чи обов`язки відповідачів у даній справі. Суд вважає за встановлене, що відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, відповідно до пунктів 3.2, 4.3 договору щомісячно в термін до 10 числа кожного місяця не здійснює погашення заборгованості по кредитному договору у складі щомісячного Ануїтетного платежу, але визначаючи розмір заборгованості за договором, суд не вважає, що довідка про стан заборгованості за договором та розрахунок суми відсотків є неналежними доказами з огляду на наступне. За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як убачається з умов кредитного договору від 19.12.2005 р. № 296/12, кредитні кошти надано позичальнику в іноземній валюті - доларі США, додатковими угодами валюту щомісячного Ануїтетного платежу не змінено. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Разом з тим, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц). Кредитним договором від 19.12.2005 р. не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні. Але позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором лише у гривні, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування такої заборгованості за кредитним договором від 19.12.2005 р., правових підстав для перерахунку у гривні боргу в доларах США за офіційним курсом НБУ не встановлено, в зв`язку з чим підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів вищевказаної заборгованості судом не вбачається. Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення пені - 44804,84 гривень та інфляційних втрат в розмірі 29236,15 гривень з огляду на наступне. Наявний в матеріалах справи розрахунок суми пені (том 1 а.с. 19) не дає можливості визначити період, порядок та ставку її обчислення. Крім того, відповідно до п.6.1 кредитного договору від 19.12.2005 р. за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню у розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Оскільки умовами договору встановлено повернення заборгованості саме в іноземній валюті, тому нарахування 1 % пені відповідно до вимог п. 6.1 вищезазначеного договору передбачено саме в іноземній валюті - доларі США, але позивачем не надано до суду належних доказів такого розрахунку. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. В зв`язку з наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором від 19.12.2005 р., оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався в обґрунтування позову.

Outcome: dismissed