Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за оплату житлово-комунальних послуг в порядку регресу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони являються власниками квартири [ADDRESS] Разом з позивачами в даній квартирі зареєстровані та проживають їх дочка - [PERSON] та онук - [PERSON]. З моменту реєстрації доньки в даній квартирі, вона не приймає участі у витратах за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за спожитий природний газ, за вивезення твердих побутових відходів, за гаряче водопостачання, за опалення, за послуги водопостачання та водовідведення. Всі витрати по вищезазначеним послугам здійснюються позивачами. На підставі викладеного, позивачі звернулися до суду із відповідним позовом. Просили суд стягнути з [PERSON] на їх користь кошти за житло-комунальні послуги в сумі 4046,27 грн. та стягнути сплачений ними судовий збір. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд про їх задоволення. Суду пояснили, що оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців в квартирі. Відповідачка не дотримувалась свого обов'язку брати участь у витратах по утриманню будинку та при будинкової території, тому позивачі мають право на розподіл оплачених послуг за період з 01.07.2010 року по 01.07.2013 року та стягнення з [PERSON] в порядку регресу заборгованості на користь позивачів в сумі 4046,27 грн. відповідно до квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідачка та її представника - [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково в частині стягнення боргу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території КП «Соснівська СУБ», за опалення КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго», в період з 01.11.2010 року по 01.07.2013 року в розмірі ? частини та з урахуванням сплати частини коштів відповідно до квитанцій та витрат на юридичні послуги, застосувавши при цьому строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення позивачів, відповідачки, її представника, дослідивши надані докази у їх сукупності, вивчивши матеріали цивільної справи № 712/10311/13ц, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 005306 від 21.01.1986 року, наданому на підставі рішення Придніпровського райвиконкому № 8 від 15.01.1986 року позивачу [PERSON] та членам його сім»ї надано квартиру [ADDRESS] загальною площею 27,56 кв.м. Згідно з довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» № 6187 від 08.08.2013 року в квартирі [ADDRESS] житловою площею 27,8 кв.м., зареєстровано 4 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, газопостачання, електричної енергії. Згідно з преамбулою Закону України „Про житлово-комунальні послуги" №1875-ГУ від 24.06.2004 року цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 13 Закону від 24.06.2004 року N 1875-ІУ "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 156 ЖК України визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Також, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги. Оскільки Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Згідно з ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до довідки КП «Соснівська служба утримання будинків» № 6294 від 15.08.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи. Даний факт встановлено і рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2013 року № 712/10311/13-ц. Позовними вимогами позивачів являється стягнення боргу в розмірі 1/3 частини сплачених комунальних коштів. Оскільки зареєстровано за вказаною адресою чотири особи тому обов'язок має відповідати ? частиною сплати комунальних послуг. Враховуючі зазначене, суд стягує з [PERSON] грошові кошти на виконання спільних солідарних зобов'язань з оплати за житлово - комунальні послуги (послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуги з опалення) надані за місцем їх реєстрації в сумі 1385,25 грн. з урахуванням сплачених відповідачкою коштів в сумі 689,42 грн., яка підлягає стягненню на користь позивачів. При цьому, суд бере до уваги той факт, що відповідно до акту про фактичне проживання громадянина від 24.03.2014 року № 223, встановлено, що [PERSON], не проживала в квартирі [ADDRESS] з 2010 року по 03.03.2013 року. Даний факт було підтверджено і в самому судовому засіданні як позивачами так і визнано представником відповідача. В вище вказаний період [PERSON] мешкала разом із першим чоловіком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у стягненні з [PERSON] боргу за спожитий газ, за вивезення твердих побутових відходів, за гаряче водопостачання, за послуги водопостачання та водовідведення, оскільки остання за місцем реєстрації не проживала та не користувалася наданими послугами. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 цього Кодексу встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючі зазначені норми, суд при винесенні рішення застосовує строк позовної давності та постановляє стягнення провести за період з 01.11.2010 року по 01.07.2013 року, оскільки позовна заява позивачами була подана 01.11.2013 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Щодо стягнення витрат на юридичну допомогу, суд вважає за необхідне відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial