Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У лютому 2021 року законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої її неповнолітній донці-потерпілій від кримінального правопорушення у розмірі 200 000 гривень. Позовні вимоги вмотивовані тим, що вироком Червоноармійського районного суду від 22.07.2020 року , який було змінено вироком Житомирського апеляційного суду від 22.12.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк -5 років . Обвинувальним вироком встановлено, що [PERSON] в період з 2011 року по 2017 роки вчиняв фізичні розпусні дії відносно (на той час малолітньої), на даний час неповнолітньої - потерпілої [PERSON] , яка є їх спільною донькою . Внаслідок злочинного, суспільно небезпечного діяння відповідача, їх малолітня донька на протязі багатьох років поспіль перетерпала та перетерпає на даний час потужний психоемоційний стрес. Моральні страждання дитини позначились негативними змінами у її житті та полягають у порушенні сну, постійній тривозі та переживаннях, емоційній напрузі , знервованості , почутті образи, обуренні, відчутті постійної тривоги, що все може повторитися і що сама вона в силу суб"єктивних причин захистити себе не взмозі . Дитина постійно перебуває у стані дратівливості та депресії , нервово відноситися до оточуючого світу, зневірилися у своїх силах. Відновлення стійкого емоційного стану дитини потребує значного часу та зусиль, необхідних для відновлення її попереднього психологічного та психоемоційного стану. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 лютого 2021 року, провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено до підготовчого засідання на 12.03.2021 року на 09 год. 00 хв. та на 10-00 год. 18.05.2021 року. Ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 18 травня 2021 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 14.06.2021 року на 10:00 год., яке було відкладено на 06.07.2021 року на 09:00 год. Законний представник неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] та представник за дорученням- адвокат Муха М.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з викладених у позові підстав та просили позов задовольнити. Не заперечували щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання, призначені на: 14.06.2021 та 06.07.2021 не з"явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи, до суду не надходили. З викладених обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення на підставі ч.1 п.4 ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши вступне слово законного представника неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] ,адвоката Мухи М.С., дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, згідно вироку Червоноармійського районного суду Житомирської області від 22 липня 2020 року, зміненого в частині призначення покарання вироком Житомирського апеляційного суду від 22.12.2020 року, [PERSON] , визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України і призначено покарання за цим Законом у вигляді позбавлення волі строком 5 (п"ять) років. Даний вирок набув чинності. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності людини. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною та достатньою аби компенсувати людські страждання, тому її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до роз"яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Згідно вище зазначеної Постанови , розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Зі змісту вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] за ст.156 ч.2 КК України, цивільний позов, не вирішувався. Відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.156 КК України, а саме -вчиненні фізичних розпусних дій відносно своєї малолітньої доньки, а тому саме на нього покладається відповідальність за завдану шкоду. Отже, позовні вимоги законного представника неповнолітньої потерпілої від злочину, в частині відшкодування моральної шкоди на користь останньої, підлягають задоволенню, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України , оскільки стороною позивача надано докази на підтвердження тих обставин, на які сторона посилається як на підставу для відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує глибину, тривалість душевних страждань, завданих неповнолітній потерпілій [PERSON] злочинними діями відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає достатньою сатисфакцією стягнення на її користь 200 000 грн.. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Крім того згідно з пунктом 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, при зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в сумі 908 грн..

Outcome: approved