Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

У жовтні 2018р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції 16.12.2003р., запис №2551. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння з питань подружнього життя. Різні погляди на життя породжують сварки в сім'ї. Чоловік перестав поважати її як особистість, не рахується з її бажаннями, не можуть дійти спільної думки у вирішенні важливих питань. У червні 2017р. відповідач повідомив, що у нього є інша жінка. У позивача з відповідачем окремий сімений бюджет, спільне господарство вони не ведуть. На думку позивача, сім"я розпалася і зберегти її неможливо. В судове засідання позивачка не з'явилась, направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі, а також зазначила, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, а саме розміщенням оголошення на офіційному сайті Корольовського районного суду м.Житомира, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Матеріали справи свідчать, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають шлюбі, зареєстрованому 16 грудня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, запис № 2551. Сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.8-10). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно дост.110 цього Кодексу. Згідно із вимогамист.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Як вбачаються зі змісту позовної заяви, спору про місце проживання дітей між сторонами немає. З урахуванням обставин справи, позиції позивача, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON], що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved