Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії і скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла її тітка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 травня 2013 року серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,3708 га, що знаходиться в [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,2179 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, земельної ділянки площею 1,8547 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Вона в установлений законом термін звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, оскільки за життя [PERSON] не мала ні чоловіка, ні дітей, тобто спадкоємці першої черги відсутні. На вимогу відповідача щодо надання документів, які підтверджують родинні стосунки з померлою, вона надала рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року. 06 липня 2016 року вона звернулась із заявою до відповідача з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [PERSON]. Однак, 07 липня 2016 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року у зв»язку з тим, що не є спадкоємцем після смерті [PERSON], так як останньою складено заповіти на ім»я іншого громадянина. Дану відмову вона вважала незаконною з огляду на наступне. Після звернення до відповідача з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини звернувся також [PERSON], який на підтвердження права на спадкування надав заповіт, посвідчений в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 343, та заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347. Згідно заповіту, посвідченого в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради від 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, вбачається, що [PERSON] на випадок смерті заповідала йому все своє майно, а відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв., за реєстровим № 347, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га, яка належала їй згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 25 жовтня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності за [NUMBER]. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Оскільки заповіт [PERSON] від 22 грудня 2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв. за реєстровим № 347 скасував попередній заповіт, складений 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, то [PERSON] має право успадкувати за заповітом лише земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га. Отже, усе інше спадкове майно: домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,3708 га, що знаходиться в [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,2179 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, має бути успадковане спадкоємцями за законом. Враховуючи те, що вона є племінницею [PERSON], що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року, а племінники спадкодавця відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги, оскільки за п. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала б за законом їхній матері, батькові, якби вони були живі на час відкриття спадщини, тому вона вважала, що має право на спадкування за законом майна, не охопленого заповітом [PERSON] від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347. За наявності таких обставин вона і звернулась до відповідача вчинити нотаріальні дії-видати свідоцтво про спадщину. Отже, відповідачем не враховано приписи частини третьої ст. 1254 ЦК України, що призвело до неправомірної відмови у видачі свідоцтва на спадщину. Відмова відповідача у видачі свідоцтва про право на спадщину, що оформлена постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, порушує її право на спадкування, і є підставою для судового захисту прав. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] щодо видачі свідоцтва про спадщину за законом [PERSON] і скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, та зобов»язати приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання відповідач приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в поданих суду запереченнях позов не визнала і просила в його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За правилами ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родичів від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. За правилами ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. Як зазначала позивач [PERSON] у позовній заяві, після звернення до відповідача з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини звернувся також [PERSON], який на підтвердження права на спадкування надав заповіт, посвідчений в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 343, та заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347. Згідно заповіту, посвідченого в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради від 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, вбачається, що [PERSON] на випадок смерті заповідала йому все своє майно, а відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв., за реєстровим № 347, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га, яка належала їй згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 25 жовтня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності за [NUMBER]. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Оскільки заповіт [PERSON] від 22 грудня 2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв. за реєстровим № 347 скасував попередній заповіт, складений 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, то [PERSON] має право успадкувати за заповітом лише земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га. Отже, як вказувала позивачка у справі в своєму позові, усе інше спадкове майно: домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,3708 га, що знаходиться в [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,2179 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, має бути успадковане спадкоємцями за законом. Враховуючи те, що вона є племінницею [PERSON], що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року, а племінники спадкодавця відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги, оскільки за п. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала б за законом їхній матері, батькові, якби вони були живі на час відкриття спадщини, тому позивач [PERSON] вважала, що має право на спадкування за законом майна, не охопленого заповітом [PERSON] від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347. За наявності таких обставин вона і звернулась до відповідача вчинити нотаріальні дії-видати свідоцтво про спадщину. Відповідачем. на думку позивача, не були враховані приписи частини третьої ст. 1254 ЦК України, що призвело до неправомірної відмови у видачі свідоцтва на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 травня 2013 року. 03 червня 2013 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. 05 листопада 2013 року [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом. 05 листопада 2013 року [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], треті особи: [PERSON] та Княжицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання заповітів недійсними у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року залишено без змін. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року в справі за заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про встановлення факту родинних відносин, заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], про встановлення факту родинних відносин задоволено. Встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме те, що [PERSON], [INFO], була племінницею [PERSON], яка померла [INFO]. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 12/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON], наданої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,3708 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,2180 га, що розташована на території Княжицької сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, які належать померлій [INFO] [PERSON]. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] свою відмову мотивувала тим, що представник [PERSON] звернулась із заявою щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на ім»я її довірительки після померлої [INFO] [PERSON]. У своїй заяві представник спадкоємця просить вирішити питання про видачу на ім»я її довірительки свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,3708 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,2180 га, що розташована на території Княжицької сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, однак [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , так як останньою складено заповіти на ім»я іншого громадянина. Слід зазначити, що порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат». Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що нотаріат в Україні-це система органів і посадових осіб, на які покладено обов»язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 даного Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 вказаного Закону передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Обов»язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 даного Закону, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з вказаного Закону, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону, не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обгрунтовувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. З вказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] з тих підстав, що вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON], так як останньою складено заповіти на ім»я іншого громадянина. Таким чином, відмовляючи позивачу [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину в порядку спадкування за законом, приватним нотаріусом [PERSON] не вказано, яким нормам чинного законодавства України відповідає її висновок про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав, які нотаріус зазначала в постанові, та нотаріусу слід було обгрунтувати своє рішення з посиланням на норми діючого законодавства, що регулюють ці правовідносини. Однак, приватний нотаріус не мотивував належним чином в постанові про які конкретно заповіти і на яку особу вони складені спадкодавцем, і на чому грунтується висновок нотаріуса, що в зв»язку з складеними заповітами спадкодавцем на іншу особу [PERSON] не може бути спадкоємцем після смерті [PERSON], та не зазначено, на підставі яких норм діючого законодавства нотаріус дійшов такого висновку, що унеможливлює ним видачу свідоцтв про право на спадщину в порядку спадкування за законом [PERSON]. За таких обставин Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а тому позов в частині вимог позивача про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії і скасування Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, підлягає задоволенню, і слід визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] і скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. Щодо заявлених вимог позивача [PERSON] про зобов»язання приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про спадщину за законом після смерті [PERSON]. яка померла [INFO], то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дане питання відноситься до компетенції нотаріуса, який вчиняє нотаріальні дії. Так, згідно із главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус відмовляє у вчинені нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов»язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Главою 14 Порядку передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчинені, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Такі ж підстави для відмови у вчинені нотаріальної дії та порядок оскарження нотаріальних дій передбачені у ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат». Виходячи зі змісту глави 86 ЦК України, положень ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» та глав 13, 14 Порядку, у разі встановлення обгрунтованості позову про оскарження нотаріального акта суд визнає такий акт неправомірним і скасовує його. При цьому суд не має права зобов»язувати нотаріуса до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про нотаріат» та Порядком можуть здійснюватися лише нотаріусом за заявою особи, оскільки вказаними нормами передбачено і інші підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії, які підлягають перевірці нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Outcome: partial