Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що він, [PERSON], являється власником земельної ділянки, площею 3,4606 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. 03.03.2014 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке" було укладено Договір оренди належної йому вищевказаної земельної ділянки, терміном на 5 років. Право оренди, що виникло за цим договором було зареєстроване 29.06.2014 в Липовецькому районному управлінні юстиції Вінницької області за № 6169650. Позивач вказує у позові, що вказаний правочин ним не підписувався, що вказує на відсутність його волевиявлення на настання правових наслідків за правочином, доручень з даного приводу нікому не давав, що є підставою для визнання такого правочину недійсним, що послугувало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому він просить суд визнати недійсним вищевказаний договір оренди земельної ділянки та вирішити питання судових витрат. У визначений судом строк відзиву на позов відповідачем не було надано. Ухвалою суду від 19.03.2018 за клопотанням представника позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу, а на час її проведення провадження у справі зупинено. 26.04.2018 провадження у справі ухвалою суду поновлено, з метою вирішення клопотання експерта, яке задоволено ухвалою суду від 16.05.2018, а на час проведення експертизи зупинено. 26.06.2018 поновлено провадження у справі, у звязку із надходженням до суду висновку експерта. До початку розгляду справи представником відповідача було надано заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності, яке мотивоване тим, що відповідач користується належною позивачеві земельною ділянкою з 2014 року, про що позивачеві було достовірно відомо та за 2014 - 2015 роки останній отримував орендну плату своєчасно та у розмірі визначеному договором, утім до суду звернувся в лютому 2018 року, що свідчить про те, що на момент звернення до суду пропущено строки позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У судове засідання позивач та його представники не з"явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому вважає за можливе розгляд справи провести в даному судовому засіданні, за відсутності сторін, на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН № 027703 (а.с.16), являється власником земельної ділянки, площею 3,4606 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області. Судом встановлено, що 03.03.2014 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке" було укладено Договір оренди земельної ділянки, терміном на 5 років, предметом якого є вищевказана земельна ділянка належна позивачеві (а.с. 27-32). Право оренди земельної ділянки було зареєстроване 29.06.2014 державним реєстратором Липовецького районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] Позивач стверджує\~у позові,\~що про існування зазначеного Договору оренди належної йому земельної ділянки йому не було відомо, він про нього дізнався у травні 2017 року, правочин він не підписував, тобто було відсутнє його волевиявлення на укладення такого правочину та настання юридичних наслідків обумовлених ним, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, оскільки порушено його права, тому він просить суд визнати оскаржуваний правочин недійсним. \~Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст..4 ЦПК України). За клопотанням представника позивача судом було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - чи виконано в оригіналі договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Прилуцьке», в графі «Орендодавець» підпис [PERSON]? - чи виконано в оригіналі договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Прилуцьке», в графі «Орендодавець» підпис з наслідуванням почерку [PERSON]? За результатами проведеної експертизи, 18.06.2018 експертом складено висновок № 2305/2306/18-21, відповідно до якого констатовано, що в оригіналі договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Прилуцьке», в графі «Орендодавець» підпис виконаний не самим [PERSON], а іншою особою; в оригіналі договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Прилуцьке», в графі «Орендодавець» підпис виконаний без наслідування почерку [PERSON]. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В ході судового розгляду доведено, що спірний договір, укладений від імені орендодавця підписаний не ним, а іншою особою, тобто спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суд вважає, що наявні усі правові підстави для визнання вказаного договору оренди землі недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. Представник відповідача надав до суду письмову заяву, у якій просив суд застосувати до вимог позивача строки позовної давності, у звязку із чим в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди у травні 2017 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суд вважає такими, що суперечить нормам ст. 261 ЦК України, на що було звернуто увагу у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 р. у справі № 6-48цс15. З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, наявність порушених прав позивача встановлена, суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності, тому задовольняє позов у повному обсязі, так як його доведено. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до Глави 8 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст.\~16,\~203,\~215,\~216 ЦК України,

Outcome: approved