Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся з позовом до суду, згодом його уточнюючи просив стягнути з відповідача грошову компенсацію, ? частки вартості спільно нажитого майна, до складу якого входить: автомобіль марки DAEWOO LANOS, валютний депозитний рахунок у розмірі 2000 доларів США, кондіционер Akira/4, морозильна камера марки НОРД 156/100, пральна машина Samsung, бойлер, мікрохвильова піч, скутер DIO, хлібопіч, обігрівач, у загальному розмірі 84995,00 грн. та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з"ясування обставин, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване, необ'єктивне рішення, надаючи односторонню, неповну оцінку доказам, крім того деякі докази зовсім не було досліджено. Неповно з'ясував обставини у справі, що мають істотне значення для вирішення спірного питання та не надав належної правової оцінки наданим доказам. Ухвалюючи оскаржуване рішення судом не враховано обставини справи, не досліджено та невизначено за які кошти набуте спірне майно та не встановлено мету придбання майна. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не ставилося питання про поділ спільного майна нажитого у шлюбі та визнання за ним права власності, а лише стягнення компенсації майна, проте чи перебуває таке майно у спільній сумісній власності позивачем не було доведено. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду не відповідає зазначеним вимогам і відповідно до п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову , оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Поза увагою суду першої інстанції залишилось уточнювальна позовна заява про визнання майна спільною сумісною власністю в якій позивач просив поділити майно порівну і стягнути на його користь компенсацію. Обидві позовні заяви обгрунтовані були тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і придбали майно, яке є спільною сумісною власністю і яке підлягає поділу в рівних частках між сторонами. При цьому слід зауважити, що відсутність доказів за які кошти набуте спірне майно, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем в свою чергу не доведено, що це майно набуте за кошти, які належали їй особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК України). Судова колегія вважає за належне додати наступні міркування стосовно мотивів скасування оскаржуваного рішення суду. Судовим розглядом встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського МРУЮ Харківської області між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 27 червня 2006 року був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 124 (а.с.7). Під час перебування у шлюбі сторонами придбане наступне майно: автомобіль марки DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, кондиціонер, морозильна камера, пральна машинка, бойлер, мікрохвильова піч, скутер, хлібопіч, обігрівач. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що спір про порядок поділу спільного сумісного майна подружжя може бути вирішений судом. Неподільне майно присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Матеріали справи містять відомості про вартість майна, надані відповідачем на час придбання і позивачем на час розгляду справи. Приймаючи до уваги п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, судова колегія виходить з вартості наданої позивачем на час розгляду справи, а саме: кондиціонер вартістю 3200 грн., морозильна камера вартістю 2500 грн., пральна машинка вартістю 2500 грн., бойлер вартістю 1500 грн., мікрохвильова піч вартістю 900 грн., скутер вартістю 6000 грн., хлібопіч вартістю 800 грн., обігрівач вартістю 600 грн. , всього на суму 18000 грн. Тобто, частка кожного з подружжя складає 9000 грн. Що стосується автомобіля марки DAEWOO LANOS, 2007 року випуску, позивачем надана оцінка 99810 грн., відповідачем 66180 грн. Судова колегія надає перевагу оцінки наданої відповідачем, тому що вона зроблена в результаті огляду автомобіля і з врахуванням зносу, тоді як оцінка надана позивачем без огляду автомобіля. Вартість частки кожного зі сторін складає 33090 грн. Враховуючи те, що позивач просить виплатити йому компенсацію вартості майна і не надав свого варіанту поділу майна, судова колегія погоджується з запропонованим відповідачем варіантом передати позивачу скутер і хлібопіч, але, оскільки їх вартість складає лише 6800 грн, то позивачу слід передати ще обігрівач вартістю 600 грн і мікрохвильову піч вартістю 900 грн , всього на 8300 грн. Відповідачу залишити стаціонарні речі, які вбудовані в будинку в якому вона проживає, а саме кондиціонер Akira/4 вартістю 2500 грн, морозильну камеру марки НОРД 156/100 вартістю 3200 грн, пральну машину Samsung вартістю 2500 грн, бойлер вартістю 1500 грн, всього на суму 9700 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача різницю 700 грн. Що стосується автомобіля, судова колегія виходить з того, що зареєстрований він за відповідачем у неї є права водія і саме вона експлуатувала цей автомобіль, а тому є доцільним залишити його їй і задовольнити в цій частині позовні вимоги позивача стягнувши з відповідача половину вартості автомобіля, а саме 33090 грн. Не зважує судова колегія на доводи відповідача стосовно того, що їй були подаровані грошові кошти її матір»ю, оскільки договір дарування не був належним чином оформлений на час придбання майна, а укладений через декілька років після.

Outcome: partial