Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

У липні 2015 року Управління справами Верховної Ради України (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON].), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON].), де є третя особа: Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України про виселення з службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, посилаючись на те, що [PERSON] був обраний народним депутатом України шостого скликання. Дата набуття депутатських повноважень - 23.11.2007 р., дата припинення - 12.12.2012 р. [PERSON], як народному депутату України було надано службове жиле приміщення у м. Києві, однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 18.11.2009 р. [PERSON] на склад сім'ї із двох осіб видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення. [PERSON] було повідомлено про необхідність звільнення займоного службового жилого приміщення з усіма особами, які з ним проживають, проте на час подання позову службова квартира залишається не звільненою. В позовних вимогах просило суд виселити відповідачів з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. [PERSON] та [PERSON] звернулись зі зустрічним позовом до Управління справами Верховної Ради України, Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України про надання жилого приміщення, повернення грошових коштів та просили прийняти зустрічний позов та розглянути його з первісним позовом, зобов'язати Управління справами Верховної Ради України надати [PERSON], [PERSON] жиле приміщення у межах міста Києва, яке відповідає санітарним і технічним нормам. Стягнути з Управління справами Верховної Ради України на користь [PERSON], [PERSON] 118 264,79 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року прийнято зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до розгляду в одному провадженні з позовом Управління справами Верховної Ради України про виселення з службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримав та просив їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову - відмовити. Під час судового представником позивача було подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 240-241). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, вважає за необхідним розглянути позовні вимоги зустрічного позову по суті. У судовому засіданні представник відповідачів проти первісного позову заперечував та просив у його задоволені відмовити, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, повідомлений належним чином, до суду надіслав лист про розгляд справи у відсутність представника управління, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 34). Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справі. Судом встановлено, що [PERSON] був обраний народним депутатом України шостого скликання. Дата набуття депутатських повноважень - 23.11.2007 р., дата припинення - 12.12.2012 р. Відповідно до ч. 6 ст. 35 Закону України "Про статус народного депутата України» народному депутату на строк виконання його повноважень надається службове жиле приміщення для проживання його та членів його сім'ї, яке він зобов'язаний звільнити не пізніш як через три місяці з дня припинення депутатських повноважень. Приписами статті 118 Житлового кодексу України встановлено, жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів. Статтею 126-1 Житлового кодексу України встановлено, що порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними визначається окремим Положенням, затвердженим Верховною Радою України. Пунктом 14 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 286/95-ВР від 11.07.1995 р., визначено, що службове жиле приміщення надається народному депутату України після набуття ним депутатських повноважень. Розподіл жилих приміщень для народних депутатів України провадиться відкрито і гласно комітетом Верховної Ради України, до компетенції якого віднесено зазначене питання. Так, рішенням Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної Ради України від 09.07.2009 р. затверджено список народних депутатів України, яким надано службові приміщення, у тому числі [PERSON], однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-9). 18 листопада 2009 року [PERSON] на склад сім'ї із двох осіб видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення жилою площею 17,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки форми № 3 Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України за № 250 від 24.04.2015 р. У квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстрвоані дві особи: [PERSON], [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки № 15-1/24-151 від 27.04.2015 р. житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], перебуває на балансі Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України (а.с. 13). Відповідно до п. 28 Положення про порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними встановлено, що народні депутати України, строк депутатських повноважень яких закінчився, в тримісячний строк зобов'язані звільнити займане службове жиле приміщення з усіма особами, які з ними проживають, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Листом від 30 березня 2015 року за № 15/13-582 [PERSON] було повідомлено про необхідність звільнення займаного службового жилого приміщення з усіма особами, які з ним проживають проте, службова квартира залишається не звільненою (а.с. 10). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідачами не було надано доказів на спростування позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Посилання [PERSON] та [PERSON], що позивач не є юридичною особою, суд оцінює критично, оскільки спростовується матеріалами справи. Так, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач, є юридичною особою (а.с. 129-130). Відповідачі також посилаються, що вони сплачували комунальні послуги та поліпшили житлові умови. Однак, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги не входить до складу плати за користування житлом. Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Отже, твердження відповідачів, що Управління справами Верховної Ради України зобов'язано повернути їм кошти сплачені ними за комунальні послуги є безпідставними, при цьому рахунки на плату комунальних послуг нараховувало третя особа Управління житловими будинками, а стягнути кошти позивач просить з відповідача. Твердження відповідачів, що Управління справами надало їм службове жиле приміщення з порушенням встановлених санітарних і технічних вимог не відповідає дійсності. Так, відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта № 527 від 27.04.2007 р. будинок [ADDRESS], на об'єкті виконані згідно з державними будівельними нормами всі роботи, передбачені проектною документацією, змонтоване і випробуване обладнання, проведені пусконалагоджувальні роботи згідно з технологічним регламентом, створені безпечні умови для праці виробничого персоналу та перебування людей відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці, пожежної безпеки, екологічних та санітарних норм (а.с. 131-135). [PERSON] та [PERSON] у своїй заяві також зазначають, що було заключено договір від 27 травня 2010 року по ремонту квартири та реконструкцію системи опалення з ТОВ «Будхімтехсервіс 2007» та сплачено по квитанції прибуткового касового ордеру № 23 - 99 245,12 грн. з власних коштів. З матеріалів справи вбачається, що вказаного договору відповідачі не додали, а лише пред'явили копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 23 без зазначення прізвищ головного бухгалтера і касира ТОВ «Будхімтехсервіс», не надали калькуляцію вартості проведених в квартирі ремонтних робіт. Стосовно твердження відповідачів, що за результатами бездіяльності відповідачів їм були нанесені збитки у вигляді непередбачених витрат на ремонт та реконструкцію системи опалення, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У той же час [PERSON] та [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві не навели доказів того які саме збитки були нанесені їм з боку позивача. Так, відповідно до ст. 177 Житлового кодексу України наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством України, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, а при звільненні приміщення - здати його в належному стані. Згідно ст. 776 Житлового кодексу України, поточний ремонт, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 778 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Під час розгляду справи судом встановлено, що ні відповідач ні третя особа згоди на проведення ремонту у спірній квартирі та реконструкцію системи опалення не надавали. Відповідачі також вважають, що їх не може бути виселено у відповідності до вимог ст. 125 Житлового кодексу України. Проте суд не погоджується з такими доводами, з огляду на наступне. Так, статтею 125 Житлового кодексу України передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, серед інших не може бути виселено пенсіонерів по старості та персональних пенсіонерів. У свою чергу, стаття 124 Житлового кодексу України встановлює підстави для виселення без надання іншого жилого приміщення для робітників і службовців, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією. При цьому законодавець порядок користування службовими жилими приміщеннями, в тому числі порядок виселення із нього, народними депутатами України врегулював окремо, доповнивши Законом України «Про доповнення Житлового кодексу Української РСР» від 11.07.1995 р. № 287/95-ВР главу 3 розділу ІІІ Житлового кодексу України статтею 126-1 наступним, порядок надання народним депутатам України службових жилих приміщень і користування ними визначається окремим Положенням, затвердженим Верховною Радою України. Таким чином, зазначені позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню, у задоволені зустрічного позову слід відмовити. Судові витрати вирішено на підставі ст. 88 ЦПК України. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved