Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «Фінансовий Дім Атлант» про визнання недійсним договору, стягнення коштів сплачених за договором. Посилається на те, що 28 вересня 2010 року між ним та ТОВ «ФД Атлант» було укладено договір №0135 з двома додатками. На виконання умов даного договору ним було сплачено кошти в сумі 18724 гривень. При підписані даного договору, представники відповідача запевнили його в можливості отримання позики зі сплатою низьких відсотків за користування. Однак, фактично він не отримував ніяких коштів, а відповідач вимагає від нього сплати щомісячних платежів. Зазначене свідчить про те, що укладеним з відповідачем договором здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, що порушує ЗУ «Про захист прав споживачів», коли один учасник програми за власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. Таким чином, він вважає, що відповідач використовуючи нечесну підприємницьку діяльність, що вводить в оману, з метою спонукання його до підписання договору на невигідних умовах, маючи умисел не надавати йому кошти, лише скористався для власних потреб сплаченими ним коштами в сумі 18724 грн., а тому його слід визнати недійсним та стягнути з відповідача сплачені кошти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві доводи, проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Фінансовий Дім Атлант» до суду не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 29 вересня 2010 року [PERSON] уклав із ТзОВ «Фінансовий дім «Атлант» договір про надання фінансових послуг, предметом договору є надання замовнику послуг спрямованих на придбання товару на визначених в Договорі і додатках до нього умовах. Замовник зобов'язується, відповідно до п. 4 одноразово оплатити юридичні послуги згідно графіку розрахунків. Договір та додатки до нього набирають чинності та юридичної сили на шостий день з моменту його укладання та підписання обома сторонами. Відповідно до п. 2.1 умов розподілу сертифікатів програми „Атлант" предметом договору є надання можливості, на визначених в договорі умовах, стати замовником відділу програм товариства, метою якого є купівля товару. П. 1.3 умов передбачає, що послуги які є предметом договору надаються шляхом формування відділу замовників програми, метою яких є придбання товару. Позивач оплатив юридичний супровід у розмірі 1300 грн. одноразово в день укладення договору, а в подальшому сплатив 17424грн. щомісячних внесків, що підтверджується квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи, проте обіцяного кредиту в сумі 15000грн. так і не отримав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту Постанови Верховного Суду України від 23 травня 2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа №6-35цс12), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України) вбачається, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить споживача в оману. Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.5,6,8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнано недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Зі змісту ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. У відповідності до роз'яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій сторона у натурі все, що вона одержала від виконання цього правочину. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти передані на виконання недійсного правочину. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у зв'язку з чим на користь держави належить стягнути судовий збір в сумі 243,60грн.

Outcome: approved