Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що [INFO] померла її рідна баба по батьківській лінії [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 4,7170 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий 14 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі свого розпорядження від 04 лютого 2003 року № 45). Спадкоємцем майна за законом залишився батько позивача [PERSON], який фактично спадщину прийняв, однак не оформив її в нотаріальному порядку і помер [INFO]. Таким чином після смерті батька, спадкоємем першої черги за законом на спадщину є позивач. Однак, коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то нотаріусом їм було відмовлено у цьому в зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд постановити рішення про визнання за нею права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 4,7170 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради, що належала її бабі [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій просить справу за її позовом слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов визнає, просить справу розглянути за відсутності їх представника. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 09 лютото 2009 року в с. Олександрівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] Спадкоємцем першої черги за законом залишився батько позивача [PERSON], який фактично спадщину прийняв, однак не оформився в праві на неї в нотаріальному порядку. [PERSON] помер [INFO]. Таким чином після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом на спадщину [PERSON] є позивач. Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Олександрівської сільської ради, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,7170 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий 14 березня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі свого розпорядження від 04 лютого 2003 року № 45). Також згідно вищезгаданої довідки спадкоємцем після смерті [PERSON], за законом залишилися [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою №183/0116 від 31 березня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.14). Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою №209/0116 від 10 квітня 2015 року спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заведена (а.с. 18). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин суд приходить до висновку, про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved