Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 26 травня 2020 року, звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] , 1925 року народження, яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті залишилося спадкове майно, а він є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті, оскільки його батько - [PERSON] , помер [INFO] , ще за життя спадкодавця. Позивач зазначає, що постійно з 2007 року він проживав разом з бабусею, доглядав за нею до дня смерті за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Сурсько-Михайлівської сільської ради від 19 березня 2019 року №247 та здійснив її поховання. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з жилого будинку [ADDRESS] площею 74,6 м?, а також земельної ділянки площею 0,4242 га, розташованої в Дніпропетровській області, с. Богданівка (колишня назва с. Ленінське) Сурсько - Михайлівської сільської ради. [PERSON] зазначає що, крім нього інших спадкоємців та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні - немає. Вказане спадкове майно він, як спадкоємець за законом, який на час відкриття спадщини проживав постійно зі спадкодавцем, прийняв та 03 березня 2020 року звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 лютого 2020 року. Але постановою державного нотаріуса Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Супруненко А.М. від 10 березня 2020 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підставі, що він на час прийняття спадщини не проживав разом із спадкодавцем. Родинні зв`язки між [PERSON] та ним (позивачем) належним чином підтверджуються свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про народження його батька, свідоцтвом про шлюб (зміна прізвища спадкодавця). Позивач вважає, що прийняв спадщину своєчасно, оскільки постійно проживав разом з нині покійною [PERSON] на час відкриття спадщини та останні роки її життя доглядав за нею. Звернувшись до нотаріуса отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, а тому просить у судовому порядку визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування за законом та встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач [PERSON] , який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через свого представника - адвоката Заворотинську А.С., яка діє на підставі ордеру про надання правничої (правової допомоги) 31 січня 2020 року (а.с.140), в судове засідання 02 липня 2020 року не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - адвокат Заворотинська А.С. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених в уточненому позові. Представник відповідача - Сурсько-Михайлівської територіальної громади в особі Сурсько-Михайлівської сільської ради, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.149), в судове засідання 02 липня 2020 року не з`явився. Згідно поданого листа просили розглянути справу за відсутності представника (а.с.147). Представник третьої особи - Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 02 липня 2020 року не з`явився. Згідно поданого листа просили розглянути справу за відсутності нотаріуса (а.с.146). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає в с. Ленінське, яке зараз перейменоване на [ADDRESS] з 2002 року. Знайома з позивачем, оскільки довгий час є сусідами. Свідку відомо, що [PERSON] проживав разом з бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] та разом зі своїм батьком, який також помер у 2006 року, а також разом з матір`ю, дружиною та сином. На час смерті [PERSON] з нею мешкали [PERSON] та його мати. На даний час [PERSON] проживає з матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с. Ленінське, яке зараз перейменоване на [ADDRESS] з 1998 року. Є сусідкою позивача. Свідку відомо, що [PERSON] переїхала в село жити у 1989 чи 1990 році. Спочатку жила сама, а потім до неї приїхали жити син [PERSON] та його дружина. Після смерті [PERSON] у 2006 році до [PERSON] переїхав жити онук - [PERSON] , який постійно проживав з нею до дня її смерті. Зараз в будинку проживає [PERSON] зі своєю матір`ю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Спірні відносини є спадковими та регулюються положеннями ЦК України. Під час розгляду справи з`ясовано, що [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 липня 1970 року, актовий запис №2503 (а.с.7). Матір`ю [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 липня 1963 року (а.с.9). 18 грудня 1971 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що з`ясовано з копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Лубянською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис №14 (а.с.10). [PERSON] помер [INFO] (а.с.151). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Ленінське Солонянського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області 05 серпня 2010 року, про що в Книзі реєстрації 05 серпня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 36 (а.с.11). Так, судом встановлено, що [PERSON] є рідною бабусею позивача [PERSON] . Згідно копії паспорта позивача, він з 12 грудня 1997 року по теперішній час зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.5-6). За життя [PERSON] на підставі дублікату, що має силу оригіналу договору купівлі-продажу, виданого 13 березня 2008 року секретарем Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області замість втраченого договору купівлі-продажу, посвідченого Сурсько-Михайлівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області 24 квітня 1989 року за реєстром 145, належав будинок [ADDRESS] (а.с.13,14,75,108,109). Також [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,42742 га згідно Державного акту серії IІ-ДП №045593 на право приватної власності на землю, виданого Сурсько-Михайлівською радою народних депутатів 23 червня 1997 року на підставі рішення ІІ сесії ХХІІ скликання Сурсько-Михайлівської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №647, яка розташована на території с. Ленінське Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.18,110). Таким чином, [PERSON] придбала у власність спірне спадкове майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку після смерті свого чоловіка [PERSON] . Відповідно до копії листа Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи «Дніпропетровської області» від 26 вересня 2016 року, село Ленінське Солонянського району Дніпропетровської області перейменоване на село Богданівка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.78). З довідки Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №247 від 19 березня 2019 року встановлено, що [PERSON] з 2007 року до 02 серпня 2010 року дійсно постійно проживав зі своєю бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] та постійно проживає за цією адресою по теперішній час (а.с.12). Судом встановлено, що на випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла своєму сину - [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 14 листопада 1989 року, посвідченого секретарем виконкому Сурсько-Михайлівської сільської ради народних депутатів Солонянського району дніпропетровської області Дядюсь Т.П., зареєстровано в Книзі для запису нотаріальних дій під №283 (а.с.129). У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом з`ясовано, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 18 листопада 2006 року, актовий запис № 8902 (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] в с. Ленінське Солонянського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області 05 серпня 2010 року, про що в Книзі реєстрації 05 серпня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 36 (а.с.11). З матеріалів справи встановлено, що 05 березня 2020 року після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 89/2020 (а.с.97-120). Із заявою про прийняття спадщини за законом від 05 березня 2020 року звернувся позивач [PERSON] (а.с.98). Постановою державного нотаріуса Солонянського державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Супруненко А.М. від 10 березня 2010 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] його баби [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини. Також нотаріусом у постанові зазначено, що на час прийняття спадщини [PERSON] не проживав разом із спадкодавцем, оскільки в копії його паспорта, який надіслано разом із заявою, є відмітка про реєстрацію його місця проживання з 12 грудня 1997 року в [ADDRESS] (а.с.119). Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч.10 ст. 6 цього Закону, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При їх розгляді слід встановити чи було місце проживання позивача за зазначеною ним в позові адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача [PERSON] за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. З довідки Сурсько-Михайлівської сільської ради №238 від 14 травня 2020 року з`ясовано, що адреса житлового будинку, який рахується за померлою 02 серпня 2010 року [PERSON] змінилася з [ADDRESS] , на [ADDRESS] у зв`язку з перейменуванням назви населеного пункту (а.с.76). Таким чином, на підставі досліджених письмових доказів та наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача та свідків, які підтвердили факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем до дня її смерті, судом було встановлено, що [PERSON] , який є онуком померлої [INFO] [PERSON] , постійно проживав з нею за адресою: [ADDRESS] з 2007 року до дня її смерті. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Суд вважає, що надані позивачем докази відповідно до вимог ст. 76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позову в частині встановлення факту постійного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом зі спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] . В той же час суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно за позивачем є передчасними, з огляду на те, що постановою державного нотаріуса Солонянського державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Супруненко А.М. від 10 березня 2010 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , саме з тих підстав, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також у зв`язку з тим, що не проживав разом із спадкодавцем. Суд вважає, що у зв`язку із встановленням факту проживання позивача разом зі спадкодавцем, [PERSON] не позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права шляхом звернення до нотаріальної контори після набрання цим рішенням законної сили. Суд вважає, що визнання права власності за позивачем на спадкове майно фактично буде замінювати функцію нотаріуса, а тому підстави для задоволення цієї частини позовних вимог на час розгляду справи відсутні. Крім цього, у зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що понесені витрати на сплату судового збору покладаються на позивача, у зв`язку з тим, що у справах про встановлення фактів суд не вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі ст.ст. 29, 1216, 1218-1220, 1231,1268 ЦК України,

Outcome: partial