Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 05.09.1998р. Мотивує заяву тим, що протягом спільного проживання сімейне життя поступово погіршувалось, відповідач не приймає участі у вихованні дітей, зловживає спиртними напоями, що в кінцевому результати призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин з травня 2013 року. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Пояснила, що стосунки погіршились протягом останніх 5 років, відповідач зловживав спиртними напоями, її прохання переглянути свою поведінку не сприймав, постійно відбувались сварки, був випадок коли підіймав на неї руку, що підтверджується постановою Подільського районного суду м.Києва від 23.12.2014р. про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 (вчинення насильства в сім»ї). В результаті таких конфліктів у позивачки стався мікроінсульт. Також від цих конфліктів страждають і діти. Як пояснила позивачки, діти бояться батька, а молодший син навіть перебуває на обліку у лікаря-невропатолога. У 2013 році позивач змінила замки в квартирі, але після цього відповідач ще деякий час проживав в квартирі, мав на руках ключі сина, але свого екземпляру так і не зробив, хоча ніхто йому не перешкоджав це зробити. Також позивач зазначає, що жодним чином не перешкоджає спілкуванню дітей з батьком та не налаштовує дітей проти нього, діти також вільно спілкуються та бачаться з батьками відповідача. Представник позивача в судовому засіданні пояснення позивача підтримала. Також зазначила, що даний шлюб суперечить правам та інтересам дітей, оскільки сварки між сторонами негативно впливають на їх емоційний стан. Крім того, відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а примушування чоловіка або жінки до шлюбу не допускається. Позивачка вважає, що зберегти сім»ю не можливо, проти надання строку на примирення заперечує, наполягає на розірванні шлюбу. Жодних кроків щодо примирення відповідач навіть після останнього судового засідання 30.01.2015р. не намагався вжити. А всі клопотання з боку відповідача є лише «затягуванням» розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, але хоче налагодити відносини з дітьми. На запитання суду відповів, що дійсно проживає з іншою жінкою, з якою провів також і новорічні свята, дітей на зимових канікулах не бачив та не дзвонив ні їм, ні дружині. Також відповідач підтвердив, що дружина не чинить перешкод у спілкуванні з дітьми, також діти бачаться з його батьками. Заявив клопотання про надання подружжю строку на примирення, у задоволенні якого судом було відмовлено. В подальшому відповідачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості скористатися правом на правову допомогу, мати адвоката. Судом клопотання було задоволено, проте, в наступне засідання, призначене на 05.02.2015 року, 09-30 год., не з»явився, наданим йому правом не скористався, жодних заяв суду не наддав. Суд, вислухавши сторонни, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. 10.11.2001р. між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Діти проживають з матір»ю, спору щодо їх місця проживання між сторонами немає. Судом встановлено, що останніх п»ять років відносини між сторонами погіршилися, що призвело до того, що протягом останніх трьох місяців проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. За таких осбставин позивач не бажає зберегти сім"ю, переконана, що примритись неможливо, оскільки у відповідача є інша жінка, та просить шлюб розірвати. Відповідач фактично проти розірвання шлюбу не заперечував, проте, розірвання шлюбу не перешкоджає налагодити відносини з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Майнового спору та спору щодо місця проживання дітей сторони не мають. Таким чином, суд вважає встановленим, що спільне проживання позивачки та відповідача неможливо за постійних сварок, що відбувається в присутності дітей та негативно впливає на їх емоційний стан, збереження сім'ї неможливо, примиритись позивач не бажає, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved