Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 05.12.2014 року в педіатричному відділенні Гайсинської ЦРЛ [PERSON] відмовилась від свого сина [PERSON] , про що складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16.03.2015 року дитину було відібрано у його матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, над дитиною було призначено опіку. З моменту залишення сина відповідач жодного разу не поцікавилась життям дитини, станом його здоров`я , фізичним розвитком, не виявила бажання повернути сина в сім`ю, а тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути із неї аліменти на утримання сина. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] записана матір`ю, а [PERSON] - батьком [PERSON] , [INFO] (копія на а.с. 9), відомості про батька записані на підставі ст. 135 СК України (копія на а.с. 12). Згідно заяви відповідача від 05.12.2014 року остання відмовилась забрати сина з педіатричного відділення Гайсинської ЦРЛ (копія на а.с. 10), про що закладом охорони здоров`я складено відповідний акт (копія на а.с. 11). Як вбачається із рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16.03.2015 року малолітнього [PERSON] було відібрано у відповідача без позбавлення її батьківських прав (копія на а.с. 4). Згідно розпорядження Гайсинської РДА від 02.06.2015 року опікуном дитини призначено [PERSON] (копія на а.с. 14). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Гайсинської РДА від 05.07.2018 року доцільним є позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] ( копія на а.с. 13). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи, що з матеріалів справи та з пояснень відповідача вбачається, що остання не цікавиться і не бажає цікавитись життям, фізичним та духовним розвитком свого сина [PERSON] , позов визнає, а тому вимоги органу опіки та піклування Гайсинської РДА Вінницької області суд вважає за можливе задоволити в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] .. Відповідно до ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, позивачем не зазначається інформація про особу на користь якої будуть стягуватись аліменти на утримання малолітньої дитини, а тому вимоги про стягнення аліментів є передчасними.

Outcome: dismissed