Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 16.11.2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Від сумісного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] . З вересня 2015 року вони з чоловіком припинили сімейне життя і почали мешкати окремо. Вона разом з донькою переїхала до м. Краматорська, відповідач залишився проживати в м. Донецьк. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16.03.2016 року шлюб з відповідачем розірвано. З березня 2016 року відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Відповідач не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги, не приймає участі в її фізичному і духовному розвитку. Рішенням Краматорського міського суду від 06.09.2019 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини від всіх видів його доходів. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, просить позбавити батьківських прав у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, не надав відзив на позовну заяву. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що мета звернення до суду з даним позовом- можливість зареєструвати дитину за своїм місцем проживання. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради в судовому засіданні підтримав наданий висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав, просив вирішити питання на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю позивачки, яка разом з дитиною онукою [PERSON] приїхала до неї у 2015 році. У 2016 році відповідач приїжджав в м. Краматорськ з метою оформлення розірвання шлюбу, проте відмовився зустрічатись з донькою, у зв`язку з тим, що поспішав перетнути лінію-зіткнення та блок-пост, оскільки проживає в м. Донецьк. Її донька не чинили відповідачу перешкоди у зустрічі з дитиною. Вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача їм необхідно з метою зареєструвати дитину за місцем проживання позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку з 2016 року, з позивачкою в дружніх стосунках, їх діти відвідують дитячий садок. Жодного разу не бачила, щоб відповідач забирав дитину з дитячого садка. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з з 16.11.2013 року ( а.с. 8). Від сумісного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] ( а. с. 7). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а. с. 8). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06.09.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ( а. с. 11-12). Повідомленням державного виконавця від 24.10.2019 року в/лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] повернуто без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що боржник проживає в м. Донецьк, що підвідомче Слов`янському міськрайонному відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області ( а.с. 13). Судом встановлено, що позивачка з 05.11.2019 року перебуває у шлюбі з [PERSON] ( а. с. 14). Згідно акту про проживання [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 15). Згідно довідки Управління освіти Краматорської міської ради КДНЗ № 56 «Сонечко» загального типу за № 01-15/019 від 13.02.2020 р. [PERSON] , батько дитини [PERSON] вихованки групи дошкільного віку № 2 за період відвідування дитиною дошкільного навчального закладу не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з вихователями, не забирає дитину додому, не цікавиться життям доньки, не бере участі в батьківських зборах ( а.с. 16). Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Краматорської міської ради від 08.04.2020 року за № 01-49/2427 матеріалами справи не встановлено доказів, які б свідчили саме про ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню дитини, тобто свідоме не вчинення дій, направлених на виконання обов`язків за наявності можливості. Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] ( а .с. 46,47). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини. Суд зазначає, що відповідач проживає на окупованій території України, і даний факт позивачем не оспорюється, що об`єктивно ускладнює спілкування та участь у вихованні дитини. Факт невідвідування відповідачем своєї доньки в дитячому садку, про який повідомлено свідком [PERSON] , не свідчить про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Неможливість зустрітися з донькою у 2016 році по причині перетинання відповідачем лінії зіткнення, блок-постів, на яку у своїх показаннях посилається свідок [PERSON] , також не свідчить про винну поведінку відповідача щодо нездійснення своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Сам факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини також не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Відсутність участі у вихованні дитини через проживання одного з батьків на окупованій території не може свідчити про злісне ухилення від виховання дитини. Аналогічні висновки викладені в постанові ВСУ у справі № 420/1075/17 від 23.04.2020 р. Окрім того, суд звертає увагу на той факт, що мета звернення позивачки до суду з вказаним позовом - це вирішення питання щодо отримання дозволу на реєстрацію дитини в м. Краматорськ за місцем проживання матері, позивачки по справі, яке, в даному випадку, вирішується в іншому порядку, ніж поданням позову про позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed