Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] (нова назва вул.Прожекторна) у м.Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року та постійно в ній проживає. Відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (нова назва вул.Прожекторна) у м.Маріуполі, яка розташована над квартирою позивача. 19.10.2016 року з вини відповідачки було здійснено залиття квартири позивача, що підтверджується актом від 19.10.2016 року, погодженим директором ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя. На момент обстеження квартири позивача були виявлені пошкодження у вигляді розриву натяжної стелі, здуття шпалер, розриву натяжної стелі у коридорі, пошкодження карнизу, залиття предметів, лінолеуму, пошкодження електропостачання. Для встановлення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до ПП «Центр експертних послуг» та відповідно до звіту від 21.11.2016 року вартість спричиненої шкоди внаслідок залиття квартири склала 18830 грн. Відповідачка відмовилась добровільно відшкодувати матеріальну шкоду. В результат пошкодження житла позивача, йому також була спричинена моральна шкода, яка полягає у сильних душевних стражданнях, він вимушений витрачати значний час та кошти для відновлення житла. Моральну шкоду він оцінює у 5000 грн. На підставі викладеного, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 18830 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати на проведення вартості нанесеної шкоди в сумі 1000 грн., а також витрати повязані із сплатою судового збору. Представник позивача адвокат [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачка будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибула з невідомих причин, тому суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши наявні докази та матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] (нова назва вул.Прожекторна) у м.Маріуполі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №1283 та витягом в Державного реєстру правочинів (а.с.10-13). За довідкою, наданою головою КСН «Центральний» від 02.12.2016 року вбачається, що позивач проживає в [INFO] (нова назва вул.Прожекторна) у м.Маріуполі без реєстрації (а.с. 83). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №74082475 встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] (нова назва вул.Прожекторна) у м.Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2007 року, посвідченого в будинку №7-а по вул.Заворуєва (нова назва вул.Прожекторна) у м.Маріуполі [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2534 (а.с. 20-21). 19.10.2016 року було здійснено залиття квартири позивача №17 в будинку №7-а по вул.Заворуєва (нова назва вул.Прожекторна) у м.Маріуполі, що підтверджується актом від 19.10.2016 року та актом від 01.11.2016 року, погодженими директором ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя. Відповідно до вказаного акту встановлено, що в результаті вирваного фільтру на водомірі в квартирі №21 (водомір знаходиться на балансі жильця) сталося залиття квартири №17. На момент обстеження виявлені наступні пошкодження: розрив натяжної стелі на кухні, здуття шпалер, розрив натяжної стелі у коридорі та спальні, пошкодження карнизу, залиття предметів, лінолеуму, пошкодження електропостачання (а.с.81-82). Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. За загальними правилами деліктних зобовязань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З аналізу наведеної статті ЦК України та розяснень, наданих спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2012р., вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Аналогічні розяснення містяться в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Вина відповідачки [PERSON] яка є власником квартири №21 у залитті квартири [ADDRESS] (нова назва вул.Прожекторна) 19.10.2016 року встановлена актами, складеними комісією ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя. Натомість відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів на спростування своєї провини або підтвердження вини інших осіб у заподіянні шкоди, що є підставою для висновку про наявність такої вини у відповідача. Відповідно до частин 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Беручи до уваги вказані норми ЦК України і наявні акти житлово-будівельного підприємства, суд приходить до висновку про встановлення причинно-наслідкового звязку між діями або бездіяльністю відповідачки, що призвело до залиття нижніх приміщень позивача та завдання йому матеріальної шкоди. Обговорюючи питання про розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди від 21.11.2016 року, складеного ПП «Центр експертних послуг» на замовлення позивача вбачається, що вартість ремонтних робіт внутрішньої відділки становить 14486,55 грн. (без податку на додану вартість) та вартість матеріалів становить 3619,68 грн. (без податку на додану вартість), а всього 18106,23 грн. (а.с.24-80). Згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р. (з подальшими змінами) потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Таким чином сума матеріальної шкоди, завдана [PERSON] залиттям квартири [ADDRESS] (нова назва вул.Прожекторна) в м.Маріуполі, дорівнює 18106,23 грн., яка підлягає стягненню в повному розмірі з відповідачки. Крім завданої матеріальної шкоди позивач просить стягнути моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Вказані вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У відповідності із пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачу, як власнику пошкодженого нерухомого майна, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, розмір, якої визначений позивачем та становить 5 000,00 гривень. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер та тривалість порушення прав позивача, дії відповідача при настанні негативних наслідків та залиття приміщення, розмір завданої матеріальної шкоди, істотність вимушених змін у житті позивача та обсяг необхідних дій для відновлення попереднього становища і відновлення первісного стану приміщення, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Згідно із наявною у справі квитанцією вбачається, що позивач сплатив 1000 грн. ПП «Центр експертних послуг» за проведення оцінки вартості матеріальної шкоди, а тому також просить стягнути з [PERSON] на його користь витрати, понесені ним за проведення вказаної оцінки в сумі 1000 грн., на що надав квитанцію про сплату послуг, однак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки вони не відносяться до судових витрат в розумінні ст. 79 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн., він підлягає стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial