Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], в інтересах яких діє [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] яка є представником малолітньої доньки [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Радивонівського старостинського округу №5 Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області про усунення перешкод користування житловим будинком, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] в рівних частках є власниками житлового будинку [ADDRESS] Зазначена обставина підтверджується копіями Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Договору дарування. В зазначеному будинку позивач [PERSON] мешкає разом із своєю сім'єю. В травні 2009 року відповідач [PERSON], із якою на той час у позивача склалися фактичні шлюбні відносини, звернулася до позивача із проханням зареєструватися їй особисто та її сестрі - відповідачу [PERSON], за адресою належного позивачам житлового будинку, зазначені особи в подальшому мали наміри знятися з реєстрації. Таку згоду позивачі надали, зазначені особи були зареєстровані за адресою будинку. Але після того як між позивачем [PERSON] та його співмешканкою [PERSON] на початку 2015 року припинилися відносини, відповідачі в будинку не проживають, що підтверджується відповідною довідкою сільської ради. Після народження відповідачем [PERSON] дочки [PERSON], [INFO], зазначена дитина також була зареєстрована разом із своєю матір'ю. Продовжуючи бути зареєстрованими за адресою будинку, відповідачі перешкоджають позивачам користуватись своєю власністю оскільки позивачам нараховують, комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивачі не можуть оформити житлову субсидію тощо. Будь-які договірні відносини щодо користування житловим приміщенням між позивачами та відповідачами відсутні, відповідачі не є членами сім'ї позивачів. В добровільному порядку відповідачі зніматись з реєстраційного обліку не бажають у зв'язку з чим позивачі звертаються до суду за захистом своїх прав. У відповідності до вимог ст.ст.386, 391 ЦК України власник (и) майна має (ють) право вимагати усунення перешкод в користуванні належним йому (їм) майном шляхом здійснення певних дій. Позивач зазначає, що як третю особу до участі у справі треба залучити Радивонівську сільську раду як орган опіки та піклування оскільки відповідно до покладених на зазначену установу законом обов'язків, сільська рада повинна здійснювати контроль за дотриманням прав певних осіб, зокрема малолітніх дітей. Таким чином просять постановити судове рішення, згідно якого вважати [PERSON], її малолітню дочку [PERSON], [INFO], [PERSON] як таких, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод позивачам у здійсненні ними свого права користування належного їм будинком [ADDRESS], а саме шляхом перебування зареєстрованими ними особисто та малолітньою [PERSON], [INFO] за адресою будинку, який належить позивачам. Стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені ними судові витрати. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заперечення, в яких зазначив, що Якимівським районним судом Запорізької області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], малолітньої [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод користування житловим будинком. Відповідно до позову [PERSON], [PERSON] просять постановити судове рішення згідно якого вважати [PERSON], її малолітню дочку [PERSON], [INFO], [PERSON] як таких, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод позивачам у здійсненні ними свого права користування належного їм будинком [ADDRESS], а саме шляхом перебування зареєстрованими ними особисто та малолітньою [PERSON], [INFO] за адресою будинку, який належить позивачам. Вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та такі, що задоволенні не підлягають, з огляду на наступне: Позивачі [PERSON] та [PERSON] в позові посилаються на те, що продовжуючи бути зареєстрованими за адресою будинку, відповідачі перешкоджають позивачам користуватись своєю власністю оскільки позивачам нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивачі не можуть оформити житло, субсидію тощо. Однак ці доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами. Однак хочу звернути увагу на те, що у власників житла їх права є захищеними, оскільки реєстрація місця проживання не прив'язана до права власності на житло. Посилання позивачів на те, що [PERSON], її малолітня дочка [PERSON], [INFO], [PERSON] в добровільному порядку не бажають зніматись з реєстраційного обліку не відповідає дійсності. [PERSON] не проти знятись з реєстрації однак вона на праві власності не має житла де можливо зареєструватись та не має будь якого іншого житла де можливо зареєструватись. На сьогоднішній день в нашій країні ще діють так звані "Подвійні стандарти" обслуговування громадян та майже у всіх державних установах країни вимагають підтвердженні реєстрації, та звернувшись не за місцем реєстрації щодо можливо бути позбавлений поліклінічного/медичного обслуговування, надання соціальної допомоги при народженні дитини, реєстрації місця проживання дитини, отримання ідентифікаційного коду платника податку, обслуговування фізичних осіб-підприємців у податкових органах, призначення пенсії за віком, пенсії по інвалідності, пенсії у зв'язку з втратою годувальника, пенсії за вислугу років. Незареєстровані мешканці не можуть взяти участь у місцевих виборах. Також проживання громадян без реєстрації місця проживання тягне за собою попередження або накладення штрафу від 1 до 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Вважає, що будь які права позивачів не порушені в зв'язку з чим, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду відзиви, в яких зазначив, що відповідно до позову [PERSON], [PERSON] просять постановити судове рішення згідно якого вважати [PERSON], її малолітню дочку [PERSON], [INFO], [PERSON], як таких, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод позивачам у здійсненні ними свого права користування належного їм будинком [ADDRESS], а саме шляхом перебування зареєстрованими ними особисто та малолітньою [PERSON], 20.09 2016 року за адресою будинку, який належить позивачам. Вважає, що позовні вимоги не обгрунтовані та такі, що задоволенні не підлягають, з огляду на наступне: Позивачі [PERSON] та [PERSON] в позові посилаються на те. що продовжуючи бути зареєстрованими за адресою будинку, відповідачі перешкоджають позивачам користуватись своєю власністю оскільки позивачам нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивачі не можу її,оформити житло, субсидія тощо. Однак ці доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами. Однак хоче звернути увагу на те, що у власників житла, права є захищеними, оскільки реєстрація місця проживання не прив'язана до права власності на житло. Посилання позивачів на те, що [PERSON], її малолітня дочка [PERSON], [INFO], [PERSON] в добровільному порядку не бажають зніматись з реєстраційного обліку не відповідає дійсності. [PERSON] є інвалідом дитинства та визнана недієздатною особою, вона на праві власності не має житла де можливо зареєструватись та не має будь якого іншого житла де можливо зареєструватись. На сьогоднішній день в нашій країні ще діють так звані "Подвійні стандарти" обслуговування громадян та майже у всіх державних установах країни вимагають підтвердженні реєстрації, та звернувшись не за місцем реєстрації щодо можливо бути позбавлений поліклінічного/медичного обслуговування, надання соціальної допомоги при входженні дитини, реєстрації місця проживання дитини, отримання Ідентифікаційного коду платника податку, обслуговування фізичних осіб-підприємців у податкових органах, призначення пенсії за віком, пенсії по інвалідності, пенсії у зв'язку з втратою годувальника, пенсії за вислугу років Незареєстровані мешканці не можуть взяти участь у місцевих виборах. Також проживання громадян без реєстрації місця проживання тягне за собою попередження або накладення штрафу від 1 до 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Вважає, що будь які права позивачів не порушені зв'язку з чим, прошу відмовити в задоволенні позову вловному обсязі. Представник позивачів - [PERSON] надав до суду відповіді на відзиви ( в порядку вимог ст. 179 ЦПК України), мотивуючи тим, що позивачами подано до суду позов про визнання [PERSON] її малолітньої дочки [PERSON], [INFO], [PERSON] як таких, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод позивачам у здійсненні ними свого права користування належного їм будинком [ADDRESS] , а саме шляхом перебування зареєстрованими ними особисто та малолітньою [PERSON], [INFO] за адресою будинку, який належить позивачам. Відповідно до вимог ухвали Якимівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року та згідно вимог ст. 178 ЦПК України відповідачами складено та надано позивачу (представнику позивача) відзив на позовну заяву. Користуючись правами, які надані позивачу ст.ст.43,49, 179 ЦПК України, представник позивача - адвокат [PERSON] надає відповідь на відзив відповідачів та обґрунтовує його наступним: як на думку представника позивача сторона відповідача посилається у своєму відзиві на обставини, які суперечать вимогам закону. Так позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що відповідачі шляхом перебування зареєстрованими за адресою належного позивачу будинку, перешкоджають будинком користуватися, при цьому позивач посилається на вимоги ст. 391 ЦК України. Зазначеною нормою передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Тобто наявність зареєстрованих за адресою будинку сторонніх для позивача осіб, перешкоджає власнику будинку в повному сенсі користуватися будинком - він не може оформити субсидію, наявність зареєстрованої малолітньої дитини взагалі позбавить власника будинку можливості провести відсудження будинку; - як на думку представника позивача не заслуговують належної уваги доводи та міркування відповідачів відносно того, що вони не мають іншого житла, а отже не мають можливості зареєструватися за іншою адресою. Як вважає представник позивача такі доводи не підставою для реєстрації особи за будь-якою адресою. У зв'язку з викладеним позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] надав до суду заперечення на відповідь на відзиви позивачів [PERSON] та [PERSON], в якому зазначив, що Якимівським районним судом Запорізької області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], малолітньої [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод користування житловим будинком. Відповідно до позову [PERSON], [PERSON] просять постановити судове рішення згідно якого вважати [PERSON], її малолітню дочку [PERSON], [INFO], [PERSON] як таких, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод позивачам у здійсненні ними свого права користування належного їм будинком [ADDRESS], а саме шляхом перебування зареєстрованими ними особисто та малолітньою [PERSON], [INFO] за адресою будинку, який належить позивачам. 25 січня 2018 року була отримана відповідь на відзив яка подана [PERSON]. Однак діючим ЦПК України передбачено, що отримавши відповідь на відзив відповідач має право відповідно до ст. 180 ЦПК України викласти заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до ст. 180 ЦПК України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Як передбачено частиною 3 статтею 179 ЦК України до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьої - п'ятої статті 178 цього Кодексу. В пункті 5 частині 3 статті 178 ЦК України зазначено, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. В відповіді на відзив позивач [PERSON] посилається на те, що наявність зареєстрованих за адресою будинку сторонніх для позивача осіб, перешкоджає власнику будинку в повному сенсі користуватися будинком - він не може оформити субсидію, наявність зареєстрованої малолітньої дитини взагалі позбавить власника будинку можливості провести відчуження будинку однак будь які докази щодо наведених обставин не надає. На підставі викладеного, вважають, що [PERSON] не обґрунтовано пред'явлено позовні вимоги в зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] та [PERSON], адвокат [PERSON], наполягали на задоволенні своїх позовних вимог. Також позивач [PERSON] зазначив, що він не заперечує, що їх з відповідачем [PERSON] малолітній син був зареєстрований у його житловому будинку, якщо буде необхідно, він його перереєструє за іншим місцем свого проживання. В судовому засіданні, відповідачка [PERSON],яка є представником її малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та недієздатної [PERSON], та їх представник, адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона почала проживати разом з позивачем однією сім»єю з 2005 року, та є матір»ю їх малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Позивач сам добровільно прописав її, та її недієздатну сестру [PERSON] до свого будинку. Потім у 2009 році у них народився син. Навесні 2015 року вона виїхала від позивача зі всією сім»єю, позивач на той час знаходився в лікарні м.Мелітополя. На теперішній час вона проживає на квартирі в м.Мелітополі, власного житла, а ні у неї, а ні у членів її родини не має, тому зареєструватися їй ніде. Коли вона переїздила від позивача, усно вони домовилися, що вона не буде звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів з позивача на утримання їх малолітнього сина, а він дозволить їй із сім»єю бути зареєстрованими у його житловому будинку. Так, вони проживали у цивільному шлюбі, та позивач є власником лише половини зазначеного домоволодіння, але вона отримує за місцем реєстрації соціальну допомогу на утримання недієздатної сестри, якою опікується, та на свою малолітню доньку [PERSON], [INFO], і не може залишитися без цієї допомоги, так як ніде не працює, та не має можливості працювати, так як доглядає за малолітніми дітьми та недієздатною сестрою. Представник Органу опіки та піклування в особі Радивонівського старостинського округу №5 Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області Паничева Н.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що вони в особі органу опіки та піклування не мають права залишити малолітніх дітей та недієздатну особу без засобів існування, які відповідачка отримує від держави за місцем їх реєстрації в с. Мирне Якимівського району, що знаходиться на території Радивонівського старостинського округу Якимівського району Запорізької області. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача [PERSON], який дійсно проживав із відповідачкою [PERSON] з їх сином та її хворою сестрою, але останні два роки він відповідачку не бачить, щоб вона проживала з [PERSON] за зазначеною адресою. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав суду аналогічні пояснення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, свідків приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] в рівних частках є власниками житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12-14). В зазначеному домоволодінні зареєстровані окрім позивача, його колишня цивільна дружина, відповідач [PERSON], [INFO], їх малолітній син [PERSON], [INFO], її недієздатна сестра, [PERSON], [INFO], інвалід ІІ групи, що підтверджується рішенням суду та довідкою (а.с.41-42), та її малолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.44), але фактично зазначені особи за місцем реєстрації не проживають з 14 лютого 2015 року (а.с.15). З 2005 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] проживали однією сім»єю, в цивільному шлюбі. В травні 2009 року за згодою з позивачем, відповідач [PERSON], зареєструвала місце свого постійного проживання за адресою: будинок [ADDRESS] (а.с. 74), за цією ж адресою за згодою позивача, як власника будинку була зареєстрована її сестра, [PERSON], яка є недієздатною, інвалідом ІІ групи, та опікуном якої є відповідач [PERSON], пізніше, відповідно за місцем реєстрації місця проживання були зареєстровані малолітній син позивача та відповідачки, [PERSON], [INFO], про що не заперечували сторони. Але відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зареєстрована малолітня донька відповідачки [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації матері після її народження, без дозволу позивача. До пояснень позивача щодо того, що позивач за проханням відповідачки, із якою на той час у нього склалися фактичні шлюбні відносини, звернулася із проханням зареєструватися їй особисто та її сестрі - відповідачу [PERSON], за адресою належного позивачам житлового будинку, та зазначені особи в подальшому мали наміри знятися з реєстрації, суд відноситься критично, так як позивач та відповідач проживали однією сім»єю ще на протязі шести років, а зазначена [PERSON] взагалі є особою недієздатною та інвалідом ІІ групи, тому взагалі не усвідомлювала, що вона може пообіцяти. Щодо пояснень відповідачки про усну домовленість з відповідачем про той факт, що вона не звертається з позовом про стягнення аліментів, а відповідач дозволяє їй та її малолітнім дітям та недієздатній сестрі бути зареєстрованими у домоволодінні, якого він є власником, суд також ставиться критично. Так, починаючи з лютого 2015 року, часу, коли сторони припинили шлюбні відносини, відповідачі, а саме [PERSON], її малолітні діти, [PERSON] та [PERSON], недієздатна [PERSON], опікуном якої є відповідачка, та які проживають всі разом з нею, в будинку позивача не проживають, але з позовом до суду про стягнення аліментів протягом майже трьох років позивачка не зверталася. Також, позивачем не було надано пояснення, яким чином особи, які зареєстровані в його домоволодінні, але не проживають вже протягом майже трьох років, про що не заперечували сторони, перешкоджають користуватись його власністю, як зазначено в позовній заяві. Лише відсутність можливості оформити житлову субсидію для зменшення комунальних платежів. Відповідно до наданих представником відповідача довідок, а ні відповідач [PERSON], а ні її малолітні діти [PERSON] та [PERSON], а ні недієздатна сестра [PERSON], відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власного нерухомого майна, житла не мають (а.с.142, 144. 146). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тому відповідно малолітні діти відповідачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за місцем реєстрації їх матері. Так, згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Позивач [PERSON], як власник свого житлового будинку, розпоряджаючись своїм майном надав дозвіл на реєстрацію відповідачки [PERSON] та її недієздатної сестри, [PERSON]. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. За змістом ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.405 ЦК України діти членів сім»ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст.1 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року і ратифікована 27.02.1991р., держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитина, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім "і. За ч. 1 ст. 2 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції «Про права дитини» та не можуть тлумачитися звужено. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст.8 Цивільного процесуального кодексу України та ст. З Конвенції «Про права дитини» повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси малолітніх дітей та недієздатної особи порушуються, та враховуючи ту обставину, що з моменту втрати ними права користування зазначеним житлом, виникає відсутність соціального забезпечення зазначених осіб, що є погіршенням їх матеріального стану, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed