Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачка 26 травня 2014 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку серпня 2013 року у неї виникла потреба в грошових коштах для проведення капітального ремонту власного житла. В газеті «Ваш шанс» м. Суми вона побачила оголошення про надання позик і звернулась до відповідача з вказаного приводу. В службовому приміщенні Сумського представництва ПП «Грандфінресурс» працівник вказаної установи їй пояснив, що кошти надаються на умовах діяльності програми «Альянс - Україна» і запевнив позивачку, що невдовзі після підписання всіх договірних документів вона зможе отримати потрібну їй позику в сумі 20 000 грн. 00 коп. 14.08.2013 року між нею та ПП «Грандфінресурс» був укладений договір № 221421 (з додатками № 1, № 2) за наслідком укладення якого позивачка розраховувала через кілька днів отримати позику в сумі 20 000 грн., але як було повідомлено представниками ПП «Грандфінресурс» до цього їй необхідно було сплатити на користь відповідача одноразовий комісійний внесок в сумі 1 300 грн., що було виконано позивачкою того ж дня. В подальшому, не зважаючи на перебіг тривалого строку, бажаної позики позивачка так і не отримала, хоча працівники ПП «Грандфінресурс» регулярно її запевняли про отримання коштів відразу ж після сплати чергової суми грошей на банківські рахунки відповідача. За період з серпня 2013 року по квітень 2014 року вона сплатила 1 300 грн. 00 коп. одноразового комісійного внеску, 4 444 грн. 48 коп. щомісячних загальних внесків та 800 грн. 00 коп. адміністративних витрат, а всього 6 544 грн. 48 коп. В той же час, після ознайомлення в 2014 році з умовами договору з участю адвоката позивачка зрозуміла, що її умисно ввели в оману щодо істотних умов договору, оскільки при його укладенні вона не отримала чіткої інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору і сплатила кошти не за товар чи послуги, а за можливість одержання права на отримання позики за рахунок залучення коштів інших споживачів, що свідчить про наявність пірамідальної схеми. При цьому рішення про надання позики тій чи іншій особі залежить тільки від волі відповідача а споживачі фактично позбавлені можливості вплинути на це рішення, оскільки не мають можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи. Оспорюваний договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником коштів, не передбачає будь-якої відповідальності ПП «Грандфінресурс» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником коштів, не містить критеріїв формування відповідних реєстрів, що давало б можливість учасникам на паритетних з відповідачем засадах перевірити дотримання відповідачем умов договору, в тому числі дотримання процедури розподілу грошових коштів, та давало б підстави вважати діяльність відповідача такою, що відповідає вимогам закону з точки зору ведення чесної підприємницької практики. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на отримання позики, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. У разі виявлення учасником бажання розірвати договір протягом 3 календарних днів з моменту його підписання та виконання ним умов ст.8 Договору, відповідач повертає учаснику тільки 70% внесеного ним вступного платежу, а в інших випадках розірвання договору - вступний платіж та адміністративні витрати учаснику не повертаються, повернення інших коштів відбувається після закриття реєстру (ст. 8 додатку № 2). Прикладом незбалансованості прав і обов'язків сторін договору є ст. 9 додатку № 2 до договору, згідно з якою у разі неповернення Адміністратором одноразового комісійного внеску Учаснику, Адміністратор сплачує штраф у розмірі 0,01 % від неповернутої суми за кожен день прострочки, а за невнесення чергового платежу Учасником нараховується штраф у розмірі 10 % від суми боргового зобов'язання. Відповідальність споживача, як слабшої сторони у договорі, передбачається у тисячу разів більша аніж для надавача фінансових послуг. Умовами оспорюваного договору на споживача покладено обов'язок суворо дотримуватися умов угоди, в той час у договорі відсутні умови, які б передбачали настання негативних наслідків для відповідача за невиконання умов угоди, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків і є порушенням прав споживача. У спірному договорі умова про надання грошей у позику залежить від певних обставин, які можуть взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою відносно учасника та вказує, що правочин не направлений на реальне настання правових наслідків. Крім того, позивачка вважає, що договір від 14.08.2013 року вона уклала під впливом недобросовісних дій відповідача, які полягали у навмисному створенні у неї помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, умов, за яких я могла отримати позику, інших прав та обов'язків сторін у правочині та внаслідок помилки, причиною якої, зокрема, стали відсутність у мене юридичної освіти та наявністю певних складнощів у вивченні змісту договору, який виготовлений дуже дрібним шрифтом, а також помилкове сприйняття нею змісту і умов договору. Внаслідок вищевикладеного вона неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення. У випадку вірного розуміння усіх умов договору, за яких можливе отримання позики вона ніколи б його не уклала. При цьому на думку позивачки відповідач здійснює підприємницьку діяльність без відповідної ліцензії, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», тобто завідомо не мав права на укладення оскаржуваного договору. Позивачка повідомила працівників відповідача про бажання розірвати укладений договір і отримати назад сплачені кошти, а коли відповідач їй відмовив вона, вважаючи що діяльність відповідача при укладенні договору є такою, що ввела її в оману а її права позивача порушені нечесною підприємницькою діяльністю, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звернулася до суду та просила визнати недійсним договір № 221421 від 14.08.2013 року з додатками до даного договору № 1 та № 2 та стягнути з відповідача кошти в сумі 6 544 грн. 48 коп. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача в судове засідання також не з'явилася, надала суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнала, пославшись на їх необґрунтованість. Вважає, що позивачкою не надано доказів того, що оспорюваний правочин укладений з використанням омани, що Законом не встановлена недійсність даного договору, що позивачці був відомий перелік її прав і обов»язків, а також перелік прав та обов»язків ТОВ «Гранфінресурс», оскільки вона читала і підписала угоду та на її виконання сплатила внески, оплатила адміністративні витрати, що свідчить про використання позивачкою механізмів, передбачених договором. В діяльності відповідача не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, вона не є фінансовою та не підлягає ліцензуванню. Беручи до уваги те, що справа розглядалась судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З паспорта, картки (а.с. 3-4), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачкою є [PERSON], [INFO], і/н [NUMBER]. З договору, додатків (а.с. 5-11), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 14.08.2013 року між сторонами був укладений договір № 221421 (з додатками № 1, № 2), за яким ПП «Грандфінресурс» за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок [PERSON] певні юридичні дії, спрямовані на отримання 20 000 грн. у позику на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатках до договору, які є невід'ємними частинами цього договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасників чи надавати відповідні суми у позику, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього, тобто відповідач зобов'язався вчинити певні юридичні дії, спрямовані на оплату товару чи надання позики. З умов договору також вбачається, що виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує групу осіб, за рахунок чистих внесків яких здійснюється захід по розподілу грошового фонду групи, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів. Фактично учасник одержує відповідну суму у позику відповідно до методів визнання права на отримання ним коштів, передбачених договором (ст. ст. 4, 5 договору - порядок проведення заходу по розподілу грошового фонду та отримання товару або відповідної суми у позику), і таке визнання права здійснює ПП „Грандфінресурс" на власний розсуд. Право на отримання коштів мають не всі учасники програми, а тільки ті, які згідно умов договору (п. 4.11), зробили найбільшу кількість внесків. З квитанцій (а.с. 12-17), досліджених в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] 14.08.2013 року сплатила відповідачеві 1 300 грн. 00 коп. одноразового комісійного внеску, 100 грн. 00 коп. адміністративних витрат та 555 грн. 56 коп. щомісячного чистого внеску. Крім того, 23.09.2013 року, 19.10.2013 року, 18.11.2013 року, 25.12.2013 року, 15.01.2014 року, 19.02.2014 року, 28.03.2014 року, 23.04.2014 року позивачкою сплачено по 100 грн. 00 коп. адміністративних витрат та по 555 грн. 56 коп. щомісячних чистих внесків. З заяви (а.с. 35), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] 14.08.2013 року ознайомилась з умовами договору та те, що вона потребувала коштів на проведення ремонту. З заяви, протоколів та додатку (а.с. 45-70), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 14.08.2013 року [PERSON] було подано відповідачеві заяву для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який відбувся 31.08.2013 року. В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. 29.08.2013 року було встановлено Фонд реєстру № 000215 в сумі 406 468 грн. 08 коп., достатній для розподілу у Заході 31.08.2013 року, проте [PERSON] кошти не отримала. З заяви, протоколів та додатку (а.с. 71-93), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 18.09.2013 року [PERSON] повторно було подано заяву для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який відбувся 29.09.2013 року. В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. 27.09.2013 року було встановлено Фонд реєстру № 000215 в сумі 354 235 грн. 22 коп., достатній для розподілу у Заході 29.09.2013 року, проте [PERSON] кошти не отримала. З заяв (а.с. 94-95), досліджених в судовому засіданні вбачається,що 19.10.2013 року та 18.11.2014 року [PERSON] було подано заяви для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який повинен відбутися 27.10.2013 року та 30.11.2013 року відповідно. В заявах зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. З заяви, протоколів та додатку (а.с. 96-124), досліджених в судовому засіданні вбачається,що 21.12.2013 року [PERSON] знову було подано заяву для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який відбувся 29.12.2013 року. В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн.28.12.2013 року було встановлено Фонд реєстру № 000215 в сумі 628 794 грн. 83 коп., достатній для розподілу у Заході 29.12.2013 року, проте [PERSON] кошти не отримала. З заяви, протоколів та додатку (а.с. 125-140), досліджених в судовому засіданні вбачається,що 15.01.2014 року [PERSON] було подано заяву для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який відбувся 02.02.2014 року. В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. 31.01.2014 року було встановлено Фонд реєстру № 000215 в сумі 355 970 грн. 42 коп., достатній для розподілу у Заході 01.02.2014 року, проте [PERSON] кошти не отримала. З заяви, протоколів та додатку (а.с. 141-166), досліджених в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] ще раз було подано заяву для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який відбувся 02.03.2014 року. В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. 01.03.2014 року було встановлено Фонд реєстру № 000215 в сумі 371 452 грн. 34 коп., достатній для розподілу у Заході 02.03.2014 року, проте [PERSON] кошти не отримала. З заяви, протоколів та додатку (а.с. 167-191), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 29.03.2014 року [PERSON] було подано заяву для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який відбудеться 30.03.2014 року В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. 29.03.2014 року було встановлено Фонд реєстру № 000215 в сумі 372 081 грн. 21 коп., достатній для розподілу у Заході 30.03.2014 року, проте [PERSON] кошти не отримала. З заяви, протоколів та додатку (а.с. 192-218), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 23.04.2014 року [PERSON] було подано заяву для подання на Захід по розподілу грошового фонду, який відбудеться 27.04.2014 року. В заяві зазначено розмір чистого внеску - 555 грн. 56 коп. та розмір адміністративних витрат - 100 грн. 26.04.2014 року було встановлено Фонд реєстру № 000215 в сумі 388 058 грн. 16 коп., достатній для розподілу у Заході 27.04.2014 року, проте [PERSON] кошти не отримала. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява обґрунтована, між сторонами мають місце цивільні правовідносини і позов підлягає до часткового задоволення, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що 14.08.2013 року між сторонами укладено договір № 221421 (з додатками № 1, № 2), згідно якого ПП «Грандфінресурс» на умовах діяльності програми «Альянс Україна» зобов»язувався вчинити юридичні дії спрямовані на отримання [PERSON] грошової суми розміром 20 000 грн. а [PERSON] мала сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання договору та адміністративний платіж, а також своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця загальний платіж та адміністративні витрати. За наслідками укладення договору позивачка розраховувала через кілька днів отримати позику в сумі 20 000 грн., але не зважаючи на перебіг тривалого строку, бажаної позики позивачка так і не отримала, хоча за період з серпня 2013 року по квітень 2014 року сплатила 1 300 грн. 00 коп. одноразового комісійного внеску, 4 444 грн. 48 коп. щомісячних загальних внесків та 800 грн. 00 коп. адміністративних витрат, а всього 6 544 грн. 48 коп. В той же час, після детального ознайомлення з умовами договору з участю адвоката позивачка вважає, що її умисно ввели в оману щодо істотних умов договору, і що оспорюваний правочин вона уклала внаслідок помилки, а так як відповідач відмовився добровільно розірвати договір від 14.08.2013 року та повернути кошти, отримані за цим договором, вона на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звернулася до суду та просила визнати договір № 221421 з додатками до нього № 1 та № 2 недійсними та стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 6 544 грн. 48 коп. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Поряд з цим, пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг. Відповідно 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону). Суд враховує те, що відповідач був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, але від його представника не надійшло повідомлення про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення її розгляду. Крім цього, суд приймає до уваги те, що позивачка не заперечує проти ухвалення рішення у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачкою було доведено те, що укладена 14.08.2013 року між сторонами угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації послуг з адміністрування системи є такою, що вводить споживача в оману, що оспорюваний договір укладено під впливом недобросовісних дій відповідача, які полягали у навмисному створенні у споживача помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, умов, за яких він міг отримати позику, інших прав та обов'язків сторін у правочині та ін. Також суд вважає, що в судовому засіданні позивачкою було доведено, що оспорюваний правочин вона уклала внаслідок помилки, причиною якої, зокрема, стали відсутність у неї юридичної освіти та наявність певних складнощів у вивченні нею змісту договору, який виготовлений дрібним шрифтом, а також помилкове сприйняття нею змісту і умов цього договору та фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення а у випадку вірного розуміння нею усіх умов договору вона ніколи б його не уклала. Вказані обставини на думку суду підтверджуються тим, що за умовами дослідженого в судовому засіданні договору від 14.08.2013 року позивачка мала сплачувати кошти не за сам товар (позику), а за можливість одержання права на купівлю товару (отримання позики). Крім того, для укладеного між сторонами договору характерна непоінформованість учасників про дійсну кількість платежів, здійснених іншими учасниками, в умовах договору і Програмі «Альянс Україна» відсутні які-небудь важелі впливу учасників на добросовісність відповідача при виконанні умов договору та умови відповідальності відповідача за їх порушення. В укладеному договорі відсутні дані щодо критеріїв формування різних реєстрів учасників, про розподіл коштів учасників між фондами реєстрів з різними номерами, про структуру схем, за якими формується та ведеться розподіл коштів, про наявність доказів фактичного отримання коштів учасниками та про те, чи продовжують виконувати свої обов'язки та сплачувати кошти і наскільки добросовісно ті особи, які отримали кошти у позику і яким чином вони та сплачені ними кошти обліковуватись в подальшому в відповідному реєстрі. Зазначена інформація фактично недоступна для споживачів. Укладений між сторонами договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником коштів, не передбачає будь-якої відповідальності ПП „Грандфінресурс" за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником коштів, не містить критеріїв формування відповідних реєстрів, що давало б можливість учасникам на паритетних з відповідачем засадах перевірити дотримання відповідачем умов договору, в тому числі дотримання процедури розподілу грошових коштів, та давало б підстави вважати діяльність відповідача такою, що відповідає вимогам закону з точки зору ведення чесної підприємницької практики. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів учасник позбавляється права на отримання коштів, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. У разі виявлення учасником бажання розірвати договір протягом 3 календарних днів з моменту його підписання та виконання ним умов ст. 8 Договору, відповідач повертає учаснику тільки 70% внесеного ним одноразового комісійного внеску (п.8.1), в інших випадках розірвання договору - вступний платіж та адміністративні витрати учаснику не повертаються, повернення коштів відбувається після закриття реєстру. Згідно п. 4.1 Умов Програми "Альянс Україна", коли реєстр є достатнім, Адміністратор організує комітет по розподілу грошового фонду. Після вчасної сплати чергового Загального платежу Учасник Програми набуває право брати участь у найближчому заході. Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду, який утворюється наказом Адміністратора. З наведеного випливає, що рішення про передачу товару (виконання послуги) залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення, а позивачка позбавлена можливості вплинути на це рішення, оскільки не має можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи та не має гарантій щодо отримання коштів у випадку, якщо учасники, що отримали кошти, припинять сплачувати свої внески, а нових учасників не буде чи їх коштів буде менше, чим потрібно для проведення виплат згідно договорів. Крім того, умовами оспорюваного договору на позивача покладено обов'язок суворо дотримуватися умов договору, в той час як у договорі відсутні умови, які б передбачали настання негативних наслідків для відповідача за невиконання умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та є порушенням прав позивача. У спірному договорі умова про надання коштів залежить від певних обставин, яка може взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою відносно позивача та вказує, що правочин не направлений на реальне настання правових наслідків. При цьому, оспорюваний договір та додатки до нього укладені в рамках створеної відповідачем системи, яка полягає у створені груп учасників, які бажають отримати кошти з розстроченням платежу на досить тривалий час в порядку та на умовах, передбачених договором та додатками до нього. Така система вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, що, в свою чергу, здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, і відповідач без інвестування власних коштів надає кошти іншому учаснику програми. Також є несправедливою умова про надання коштів за умови сплати позивачем найбільшої кількості платежів без зазначення в договорі такої кількості, коли позивач не володіє інформацією щодо необхідності сплати конкретного числа платежів, яке повинне перевищувати кількість платежів інших учасників для отримання бажаних коштів, та про те, чи дійсно інший учасник фактично здійснив більшу, чим вона, кількість платежів. Таким чином, на думку суду умови оспорюваного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, фонди групи з отримання коштів формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів приватного підприємства. З огляду на умови договору та твердження відповідача про те, що він лише розподіляє кошти, сплачені учасниками, у діях відповідача вбачається нечесна підприємницька практика, яка заборонена законом, розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми і дає підстави вважати укладений між сторонами договір нікчемним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що досягнута між сторонами угода порушує права позивачки, а діяльність відповідача з реалізації послуг з адміністрування системи є такою, що вводить споживача в оману. При цьому суд вважає, що доводи позивачки про те, що оспорюваний договір вона уклала під впливом недобросовісних дій відповідача, які полягали у навмисному створенні у неї помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, умов, за яких він міг отримати позику, інших прав та обов'язків сторін у правочині і що оспорюваний правочин вона уклала внаслідок помилки, причиною якої, зокрема, стали відсутність у неї юридичної освіти та наявність певних складнощів у вивченні змісту договору, помилкове сприйняття нею змісту і умов договору та про те, що у випадку вірного розуміння нею усіх умов договору вона ніколи б його не уклала заслуговують на увагу, так як стверджуються не тільки умовами угоди від 14.08.2013 року а й обставинами її укладення та виконання, які були підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами - зокрема фактами неодноразових сплат на рахунки відповідача власних коштів позивачкою - особою, яка сама потребувала позики і саме з цією метою звернулоась до ПП «Грандфінресурс». В той же час заперечення відповідача проти позову в тій частині, що в його діяльності відсутні пірамідальна схема, нечесна підприємницька практика, вона не є фінансовою та не підлягає ліцензуванню суд знаходить недоведеними, такими, що суперечать викладеним вище обставинам і доказам. Також суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача в тій частині, що позивачкою не надано доказів того, що оспорюваний правочин укладений з використанням омани і законом не встановлено його недійсність, так як вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема текстом договору та додатків ( а.с. 5-11), з яких вбачається, що вони виготовлені дуже дрібним шрифтом, що не дає можливості їх вивчити належним чином і затруднює можливість сприйняття та оцінку викладеної в них інформації, а однією з підстав недійсності правочину, є прямо вказана в ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика. Твердження відповідача про те, що позивачка ознайомилася з умовами договору, погодилася із ними та при укладенні договору її волевиявлення було вільним, не спростовує факту нікчемності угоди через використання відповідачем нечесної підприємницької практики. З огляду на зазначене суд прийшов до висновку, що за умовами договору від 14.08.2013 року позивачка мала сплачувати кошти за можливість одержання права на їх отримання за рахунок сплачених іншими особами коштів, а ПП „Грандфінресурс" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась видача грошових сум одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Альянс Україна», а тому укладений між сторонами договір здійснений з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, є нікчемним, оскільки його недійсність установлена ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», цей договір не відповідає вимогам закону та порушує права позивачки.

Outcome: approved