Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Краснокутської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя батько набув право на земельну частку (пай) , він був включений до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП « Маяк» Краснокутського району Харківської області . Однак сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримав. Позивач є спадкоємцем по закону та має намір успадкувати вказану земельну частку (пай) , однак відсутність правовстановлюючого документа, перешкоджає йому отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Прохав визнати право на земельну частку (пай) в порядку спадкування . У судове засідання позивач не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , позов підтримав , просить задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечує. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с.Колонтаїв Краснокутського району Харківської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до архівної довідки Краснокутської РДА від 07.11.2016 р. , [PERSON] з 13.05.1971 року прийнятий в члени колгоспу , на підставі протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу « Маяк» №8 від 13.05.1971 р. Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 20.10. 2016 р. , [PERSON] включений до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП « Маяк» Краснокутської селищної ради серії [NUMBER] зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю від 25.07.1994 р. за №3. Після [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з права на земельну частку (пай) . Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька .Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори від 06.03.2019 р. , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05.06.2019 р. вбачається , що після [PERSON] спадкові справи та свідоцтва про право на спадщину не видавалися . Позивач прийняв спадщину у виді житлового будинку , який належав [PERSON] , що підтверджується рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 23.04.2015 р. ,який зареєстрував за собою. Спадкоємець ,який прийняв частину спадщину свідчить про те, що він прийняв її в цілому. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 р.) правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини ,яка відкрилася , але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця … Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом і позивач є спадкоємцем першої черги . Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] підтверджений матеріалами справи. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до статгі 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до положень пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За змістом положень Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначених кожному з них земельного паю за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безкоштовно свою земельну частку (пай), виділену в натурі. Член сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акту про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а в разі його смерті успадкування здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) (пункт 24 вищезазначеної постанови). Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою ст. 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Стаття 23 ЗК України (в редакції 1992 року) визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 02.05.2018 у справі № 614/568/16-ц). Тому [PERSON] набув право на земельну частку (пай) так, як був членом КСП «Маяк» , яке 25.07.1994 р. отримало державний акт на право колективної власності на землю, за життя [PERSON] був включений до списків громадян-членів КСП , згідно додатку до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER] від 25.07.1994 р. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved