Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач у лютому 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що його з відповідачем подружнє життя не склалось, через те, що вони різні люди за характерами, у них різні погляди на проблеми сім'ї та побуту, ведення господарства, виховання дитини. З червня 2015 року проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. 10.05.2016 року дана цивільна справа була направлена до Апеляційного суду м. Києва, в зв'язку з подачею відповідачем [PERSON] апеляційної скарги на ухвалу суду про відкриття провадження у справі. 13.12.2016 року справа була повернута до суду. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01.12.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу суду від 12.03.2016 року - без змін. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що сторони по справі понад два роки проживають окремо, за час перебування даної справи в провадженні суду, між позивачем та відповідачем примирення не сталося, позивач проживає з іншою жінкою,з якою має бажання оформити відносини офіційно. На даний час відповідач не дає позивачу бачитися з сином. Крім того, зі слів позивача йому відомо, що відповідач звернулася до правоохоронних органів з заявою в якій вказала, що позивач нібито викрав їх спільне майно, проте як відомо йому, позивач забрав лише свої особисті речі. У відповідь на це позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів щодо наклепу на нього дружини. Примирення між сторонами не можливе, оскільки відповідач навмисно затягує час, при цьому ніяких намагань примиритися з її боку - немає. Просив суд про розірвання шлюбу між його довірителем та відповідачем, оскільки шлюб існує лише формально. Відповідач в судові засідання, призначені судом на 19.01.2017 року 08.02.2017 року не з'явилася і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надала, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою місця проживання. Направила на адресу суду письмове клопотання про надання подружжю строку для примирення, оскільки бажає зберегти сім'ю заради їх дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Подружжя перебуває в шлюбі зареєстрованому 21 квітня 2007 року в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 618 (а.с. 6). Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Як було встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з червня 2015 року не підтримують шлюбно - сімейні стосунки, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо. Виходячи з пояснень представника позивача в судовому засіданні, з часу надходження справи до суду та перебування справи в провадженні судів минув рік, за цей час відповідач жодних дій для примирення між подружжям вчиняти не намагалася, навпаки уникає зустрічей з позивачем і не бажає спілкуватися, не дає бачитися з дитиною. А тому, суд вважає, що надіслана на адресу суду письмова заява відповідача щодо надання подружжю строку для примирення є лише затягуванням розумних строків розгляду справи та зловживанням відповідачем своїх процесуальних прав, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тому, суд приходить до висновку про те, що сім"я позивача та відповідача існує лише формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. На підставі викладеного і

Outcome: approved