Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача про розірвання шлюбу вказавши, що 29.03.1985 року вона уклала шлюб з гр.. [PERSON], який був зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ. Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок несумісності характерів, а з часом у подружжя були втрачені почуття любові та поваги один до одного. На теперішній час відповідач взагалі став проживати в іншому місці. З таких підстав, позивачка вважає, що примирення та збереження сім'ї неможливе, тому просить суд розірвати укладений шлюб, залишивши їй прізвище „[PERSON]". У судовому засіданні позивачка, наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просила суд розірвати їх шлюб, не надавши терміну для примирення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно. Своїх заперечень стосовно позову він не надав та з заявою про розгляд справи за його відсутністю до суду не звертався. За такими обставинами суд, зі згоди позивача у порядку ст. 224-226 ЦПК України ухвалює по справі заочне рішення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, а також оцінивши усі надані докази у їх сукупності, суд вважає доцільним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі виходячи з наступного: 3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторонни у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У судовому засіданні було встановлено, що 29.03.1985 року, Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON]. З вересня 2008 року родина фактично розпалася. Подружжя не проживають разом, не ведуть спільного господарства, спільних дітей не мають. Відповідно до ст..24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно з ст.. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу у тому числі і на припинення шлюбу. Позивачем було доведено, що примирення з відповідачем неможливо, оскільки подружжя не проживають разом з вересня 2008 року. Між ними втрачені почуття любові та поваги один до одного, тому підстав для збереження сім'ї судом не вбачається. За нормами ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам дитини. Враховуючи вищевказані обставини суд вважає, що укладений між сторонами шлюб слід розірвати.

Outcome: approved