Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі до 19.04.2001, в якому народився син [PERSON], [INFO], який проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина в сумі по 1200 грн. щомісяця на час навчання в університеті [PERSON] в м. Люблін до 30.09.2018, але не більше як до досягнення 23-річного віку. На даний час син продовжує навчання на стоматологічному факультеті Вроцлавського медичного університету ім. Пястув Шльонських, а тому позивач змушена звернутися з даним позовом до суду, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в сумі 15000, 00 грн. щомісячно, на час навчання, але не довше, як до досягнення ним 23-річного віку та стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позов, згідно якого позов визнає частково, а саме на суму 1500, 00 грн. Зазначає, що відповідач з січня 2019 перебуває у довгостроковій науковій відпустці та не має жодних доходів. Крім цього, на підтвердження суми заявлених позовних вимог позивач не надав підтверджуючих документів. Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України не скористалася, однак подала до суду заяву в якій просить суд витребувати із Національного Інституту Соціального забезпечення Італії інформацію про доходи [PERSON] за 2018 -2019. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі (а.с. 5). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина в сумі по 1200 грн. щомісяця на час навчання в університеті [PERSON] в м. Люблін до 30.09.2018, але не більше як до досягнення 23-річного віку. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] навчається на 1 курсі 1 семестру 2018/2019 академічного року, що триває з 01.10.2018 по 30.09.2019, з стаціонарною формою навчання на стоматологічному факультеті Вроцлавського медичного університету ім. Пястув Шльонських (а.с. 10). Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, нормативно-правовий акт № 3 від 15.05.2006", постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.\~200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст.\~182\~СК України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини ;\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір\~прожиткового мінімуму\~для працездатної\~особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( ч.2 ст. 200 СК України). З приводу заявленого позивачем клопотання про витребування документів про дохід відповідача суд приходить до наступного. Так, представником відповідача подано до суду відношення згідно якого відповідач з листопада 2018 знаходиться у довгостроковій (річній) науковій відпустці, підприємницькою діяльністю не займається, стабільного доходу не має (а.с. 33, 34). У зв`язку з цим, а також враховуючи те, що розмір аліментів, які стягуватимуться не залежить від його доходів в минулому, підстави для витребування документів про його доходи у 2018 відсутні та призведуть до затягування розгляду справи по суті. Однак, покликання представника відповідача на можливість надавати відповідачем аліменти на утримання сина в розмірі 1500, 00 грн. щомісячно суд розцінює критично, оскільки рівень життя та забезпеченості в Італії порівняно з Україною є значно вищим, а тому він в змозі сплачувати аліменти в більшому розмірі. При цьому, суд враховує вартість проживання та харчування у м. Вроцлав (а.с. 12). Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] твердій грошовій сумі в розмірі по 4000, 00 грн., що буде достатнім для задоволення його особистих життєвих потреб. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Однак, позивачем не надано документів, які б підтверджували понесені нею витрати за надання правової допомоги, а тому стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial