Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, зазначаючи, що 25 липня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON] Від шлюбу подружжя має сина [PERSON],[INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач з відповідачем проживає разом з часу укладення шлюбу. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач працює,але майже всю зарплатню витрачає на інші потреби: аліменти на доньку від першого шлюбу та виконує кредитні зобов'язання за двома кредитами з щомісячними платежами в сумі 1467,71 грн. та 1738,87 грн. З огляду на те, що позивач не надає належного утримання синові [PERSON], позивачка просить стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги та пояснила, що проживає з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2017 року. Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час вона не має можливості працювати, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років. Проте, відповідач не виділяє достатньо коштів для нормального існування та розвиту дитини, бо більша частина коштів витрачається на погашення кредитів,укладених відповідачем до шлюбу. Вважає, що оскільки між ними відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, добровільно відповідач свого обов'язку по утриманню сина не виконує, то з відповідача слід стягнути аліменти у примусовому порядку. Позивачка посилалась, що відповідач інколи залишає сім`ю, уходить жити до матері на декілька місяців, отже, вона одна не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що він розуміє свій обов'язок утримувати сина до досягнення ним повноліття та не має наміру ухилятися від сплати аліментів на його утримання у розмірі 1/6 частини від його заробітку. При цьому зазначив, що вже сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] від першого шлюбу у розмірі 1/4 частини від його заробітку, кредити, а тому, його можливості до утримання обмежені. Третя особа - [PERSON] в задоволенні позову просить відмовити та під час розгляду справи зазначила, що підстави звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів є надуманими, бо позивач та відповідач проживають разом, а стягнення аліментів буде тільки приводом для зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання доньки. Щодо кредитних зобов'язань, про які зазначає позивач , третя особа заявила,що один кредит вже достроково погашений, а по другому кредиту заборгованість утворилася за час спільного проживання позивача та відповідача по справі. Заслухавши пояснення учасників справи , дослідивши письмові матеріали , суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 липня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис № 21 Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. а.с. 9 [INFO] року у подружжя народився син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 08 листопада 2017 року Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. а.с. 10 Відповідач - [PERSON] є також батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. а.с. 31 Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 24 листопада 2014 року (справа № 240/881/14-ц) з [PERSON] , [INFO], було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO], у розмірі 1/4 заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2014 року і до досягнення донькою повноліття. а.с. 17 Позивач вказала, що проживає разом з чоловіком та сином за адресою: [ADDRESS], та надала на доказ довідку Олександрівського ЖКП № 213 від 22 березня 2018 року. а.с. 11 Відповідач - [PERSON] працює майстром гірничої дільниці Виробничого структурного підрозділу "Шахтоуправління "Білозерське" Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля", в середньому за місяць отримує дохід - 11196,91 грн. , що підтверджено наданою довідкою за № 468 від 2 жовтня 2018 року. а.с. 74 Позивач - [PERSON], у свою чергу, не працює, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Олександрівської райдержадміністрації та отримує допомогу як переміщена особа у розмірі 1442 грн. щомісяця та одноразову допомогу при народженні дитини - 860 грн. на місяць. а.с. 76,77. За поясненнями позивачки, відповідач інколи залишає сім`ю та проживає у матері, гроші на утримання сина надає на власний розсуд, у недостатньому розмірі. Відповідач не заперечував викладені обставини, посилається на скрутне матеріальне становище, однак, стабільно отримує заробітну плату в достатньому розмірі на утримання обох дітей. Таким чином, позивач має підстави для отримання матеріальної допомоги на утримання дитини, а відповідач і за станом здоров`я і за матеріальним станом може сплачувати аліменти на утримання дитини до повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок батьків не залежить від місця проживання дитини. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України , способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач - [PERSON] не надає достатнього утримання сину, повністю визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на сина, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. За станом здоров`я дитина не потребує додаткових стягнень. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З позовною заявою до суду [PERSON] -[PERSON] звернулася 12 червня 2018 року, а тому, саме з цієї дати присуджуються аліменти. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів, суд приймає до уваги, що відповідач погодився сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини, тобто, в тому розмірі, який заявлений позивачем. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому, судовий збір в дохід держави в розмірі 704, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved