Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач через деякий час після народження сина, покинув її з дитиною, з того часу не виконував своїх батьківських обов`язків по вихованню, утриманню та догляду за сином, не цікавився його фізичним станом та духовним розвитком, не сприяв його навчанню, підготовці до самостійного життя, не забезпечував матеріально. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 11.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 06.11.2019 року в ході підготовчого судового засідання ухвалено залучити до участі у справі в якості третьої особи з боку позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову - Управління служби у справах дітей м. Маріуполя та зобов`язати Службу у справах дітей Нікольської районної державної адміністрації Донецької області та Управління служби у справах дітей м. Маріуполя подати до суду письмовий висновок щодо роз`яснення позову. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 05.02.2020 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, призначено судовий розгляд та задоволено клопотання позивача про виклик свідків. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що з 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] в них народився син [PERSON] . В жовтня 2013 року відповідач покинув родину і цього часу обов`язки батька ніколи не виконував, життям та здоров`ям сина не цікавився, матеріально не забезпечував, з дитиною не бачився, не спілкувався з ним навіть телефоном. Син батька не пам`ятає. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.07.2014 року шлюб було розірвано та присвоєно їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.04.2013 року були стягнуті аліменти з відповідача на утримання сина, але [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв`язку з чим заборгованість по сплаті аліментів складає більше ніж 63000 грн. Вона самостійно піклується про дитину та забезпечує її матеріально. Вважає, що відповідач злісно та свідомо не виконує обов`язки по вихованню дитини та її утриманню. Його фактичне місцезнаходження їй невідомо. Запис про батька в свідоцтві про народження дитини потребує згоди батька для вирішення певних питань що стосуються сина. Так, на базі її родини створено будинок сімейного типу. Місцевою радою для цього будинку надано домоволодіння для створення умов для дітей. Але ж вона без згоди батька свого сина не має змоги змінити місце проживання своєї дитини. Враховуючи поведінку відповідача щодо дитини, просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Зазначила, що позивачка вже зверталась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, однак рішенням Володарського районного суду Донецької області від 16.03.2017 року в задоволенні позову було відмовлено і в рішенні було зазначено, що враховуючи невиконання з боку [PERSON] батьківських обов`язків щодо сина. Суд вважає за необхідне попередити його про зміну ставлення до виховання сина. Однак після ухвалення рішення пройшло три роки, а ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків не змінилось. Він фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та не бажає їх виконувати. Також зазначила, що позивачкою створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини як матеріально-побутові так психологічні. Просила суд позов задовольнити. Відповідач до судового засідання неодноразово не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про поважність причини неявки суд не повідомив, не подав відзив. За згодою позивачки, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає порядку, встановленому ст.ст.280-281 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Нікольської РДА Донецької області Пугач А.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні не заперечувала проти позову. Також Службою у справах дітей Нікольської РДА Донецької області до суду наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, тому що з часу винесення рішення суду з 2017 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] пройшло більш ніж два роки. Однак з цього часу [PERSON] не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , з дитиною не спілкується, станом його здоров`я не цікавиться, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги в інший спосіб не надає. Проведення профілактичних заходів результату не дало. Представник третьої особи Управління служби у справах дітей м. Маріуполя в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради Донецької області до суду наданий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення позивачки, представника позивача. представника третьої особи -Служби у справах дітей Нікольської РДА Донецької області, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим 07.05.2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №335 від 07.05.2013 року. (а.с.13) Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.04.2013 року з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.14) Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.07.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та присвоєно [PERSON] її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». (а.с.15) Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, згідно довідки № 156 від 06.06.2019 року, виданої Комітетом самоорганізації населення «Центральний» м. Маріуполя позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та має наступний склад родини: син [PERSON] , [INFO] , вихованець [PERSON] , [INFO] , вихованець [PERSON] , [INFO] , вихованець [PERSON] , [INFO] , вихованець [PERSON] , [INFO] та вихованець [PERSON] , [INFO] (а.с. 59) Вихованці влаштовані на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] на підставі рішення Маріупольської міської ради від 22.02.2019 року «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] та влаштування на виховання та спільне проживання дітей». (а.с. 62-64) З повідомлення Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 09.08.2019 року встановлено, що психологом Лівобережного районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради була проведена індивідуальна психологічна робота з малолітнім [PERSON] , [INFO] . За результатами проведення психодіагностичних методик, спрямованих на визначення відношення дитини до членів родини. В тому числі батька, було виявлено, що ступень прихильності дитини, на час проведення дослідження, схилявся до матері та про батька не згадував. Запитання про нього не викликали у дитини ніяких емоційних проявів через те, що хлопчик не пам`ятає його, але мріє, щоб у його житті була така людина. (а.с. 65) Згідно повідомлення Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Маріуполя» №37 від 12.08.2019 року, матір малолітнього [PERSON] , [INFO] - [PERSON] відвідує дільничного лікаря-педіатра самостійно, без присутності батька. Батько [PERSON] амбулаторію не відвідує від народження дитини. (а.с. 66) З довідки Нікольського районного відділу державної виконавчої служби від 05.08.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] станом на 01.08.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 63118,00 гривен. (а.с.60) З`ясовуючи позицію дитини щодо питання, що стосується його життя, суд опитав малолітнього [PERSON] , який пояснив, що проживає разом з матір`ю, батька ніколи не бачив. Навіть в обличчя зовсім не знає. Він не пам`ятає за своє життя щоб батько до нього приїздив, робив подарунки, чи телефоном з ним спілкувався. Родичі батька з ним не спілкуються. Психолог [PERSON] , яка була присутня при допиті дитини, зробила висновок про те. що дитина давала пояснення відверто,ніякого тиску на неї не було. Батька вона дійсно не знає і не має до нього жодних відчуттів . Є жаль з приводу того що в нього немає батька. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] які є сусідками позивачки та [PERSON] , яка є матір`ю позивачки пояснили, що [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] та дітьми, яких вона взяла на виховання з дитячих будинків. Житлово-побутові умови та стосунки в родині добрі. Колишнього чоловіка позивачки [PERSON] вони знають, але ж не бачили практично від народження дитини. Згідно висновків Служби у справах дітей Нікольської РДА Донецької області та виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, не забезпечує належне виховання та матеріальне своєї дитини. Будь-які заходи впливу на відповідача результатів не дали. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги йому не надає, морально не підтримує, участі у вихованні не приймає, не цікавиться його схильностями та здібностями, з дитиною не бачився з моменту її народження, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме, злісне нехтування батьківськими обов`язками щодо свого неповнолітнього сина. Всі питання щодо виховання та забезпечення дитини необхідним вирішуються позивачкою без участі та підтримки з боку відповідача. Але його формальна наявність в документах дитини викликає складності при вирішенні питань щодо дитини. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. В п.49 Рішення ЄСПЛ по справі Савіни проти України" (Заява N 39948/06) від 18.12.2008 року Суд зазначив, що у вирішенні питань щодо дитини необхідно враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу від народження дитини він не проявляє щодо свого малолітнього сина турботи, уваги, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про стан його здоров`я та розвитку, не спілкується з дитиною. При таких обставинах, коли дитина з народження не знає свого батька і не вважає його членом своєї родини, і батька, який не проявляє жодного бажання підтримувати родинні відносини з дитиною, суд вважає що між дитиною та відповідачем не виникли сімейні відносини. Батьківські права відповідача, при тому що позивач заявляє не створювала перешкод для спілкування з дитиною , тримаються лише на наявності кровного споріднення. А тому, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав не приведе до морального травмування дитини та розірвання родинних зв`язків та повністю відповідає інтересам дитини. Таким чином позов [PERSON] , про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved