Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та є батьками неповнолітньої дитини, дочки - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. На утриманні відповідача не перебувають інші утриманці, зокрема неповнолітні діти. Відповідач працює неофіційно, рівень доходів відповідача позивачці невідомий. Позивачка непрацевлаштована, займається домашнім господарством та вихованням дитини. Коштів позивачки не вистачає для забезпечення дитини всім необхідним. Домовленості про сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Враховуючи викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 1013,50 грн, але не менше прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов до суду не подав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано та є батьками неповнолітньої дитини, дочки - [PERSON] , [INFO] (копія рішення суду про розірвання шлюбу - а.с.7-9, копія свідоцтва про народження - а.с.6). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Малолітня [PERSON] проживає з позивачкою, доходів якої не вистачає для належного забезпечення дочки всім необхідним. В свою чергу, відповідач [PERSON] належним чином не виконує обов"язок щодо утримання дочки, добровільно коштів на її утримання не надає, про матеріальне забезпечення дитини не дбає, хоча жодної поважної причини для цього не має. За даних обставин аліменти на утримання дочки підлягають примусовому стягненню з відповідача за рішенням суду. За вибором позивачки суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1013,50 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 05.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд не вважає за можливе присудити аліменти в розмірі не меншому прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років на 2019 рік: з 01 січня пo 30 червня - 2027 грн, з 01 липня пo 30 листопада - 2118 грн, з 01 грудня - 2218 грн. Розмір аліментів, який підлягає до стягнення з відповідача, позивачка визначила шляхом вирахування 50 відсотків від розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку - 2027 грн, а тому вимога про стягнення аліментів в розмірі не меншому прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а не 50 відсотків від зазначеного розміру є нелогічною та необґрунтованою. Саме тому, суд вважає за необхідне, в задоволенні вимоги про стягнення аліментів в розмірі не меншому прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відмовити. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки при подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 784,20 гривень.

Outcome: partial