Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] в березні 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідачів ПАТ «Омега Банк» та ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору недійсним, припинення правовідносин, зобов»язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Вимоги свого позову мотивує тим, що 10.04.2006 року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено Кредитний договір №332/0406/88-119, згідно з яким банком їй був наданий кредит в сумі 450 000 грн., які вона зобов»язалася повернути в строк до 10.04.2009 року та сплатити за їх користування 20% річних. Свої зобов»язання вона в повному обсязі виконала, що підтверджується квитанціями про погашення заборгованості. Незважаючи на це, на її адресу від ПАТ «Омега Банк» надійшов лист від 14.12.2012 року про відступлення права грошової вимоги по кредитному договору на користь ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс». 13.01.2015 року ТОВ ФК «Вектор Плюс» надало довідку про розрахунок заборгованості за вказаним вище кредитним договором, з якої вбачається, що у неї наявна заборгованість перед товариством в розмірі 1 055 477,89 грн. Незважаючи на те, що у неї на даний час не існує заборгованості за кредитним договором, товариство вимагає від неї сплату коштів, які не обумовлені договором. Крім того, товариством розповсюджується неправдива та недостовірна інформація, яка шкодить її діловій репутації, щодо невиконання нею зобов»язань за кредитним договором, що спричиняє їй моральні страждання. Вона працює на посаді головного бухгалтера ТОВ «АДАКОР», є відповідальною особою за дотриманням законодавства в сфері оподаткування, її знає велика кількість людей. Вважає, що ті моральні страждання, які були завдані їй, втрата нормальних життєвих зв»язків, поновлення бездоганної ділової репутації відшкодувати буде дуже важко. На підставі всього викладеного вище, просила суд про: визнання недійсним договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; визнання припиненими правовідносин за кредитним договором №332/0406/88-119 від 10 квітня 2006 року, який був укладений між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк»; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» розповсюджувати неправдиву інформацію щодо невиконання нею зобов»язань за кредитним договором №332/0406/88-119 від 10 квітня 2006 року, що був укладений між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк»; а також стягнути на її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Пояснив, що у його довірительки не існує заборгованості перед відповідачами, оскільки кошти за кредитним договором в повному обсязі були нею сплачені. Не дивлячись на це, його довірительці постійно телефонують працівники ТОВ «Вектор Плюс», погрожують, вимагають сплатити кошти, які вона вже давно сплатила. Внаслідок чого, позивачка знаходиться в постійному стресовому стані. Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Мотивував це тим, що у позивача існує заборгованість у розмірі 1 055 477,89 грн., яку вона повинна сплатити. Представник відповідача ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №332/0406/88-119, за умовами якого позивач отримала кредит в розмірі 450 000 грн. на строк до 10.04.2009 року, зі сплатою 20% річних за весь час фактичного користування кредитними коштами. (а.с. 6-9). Відповідно до умов договору позивач здійснювала погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця через касу банку згідно додатку №1, що є невід»ємною частиною даного Кредитного договору. ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (а.с. 20), що підтверджується договором факторингу №15 від 28.11.2012 року. Судом також встановлено, що 17.10.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «Сведбанк» та позивачкою було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору №332/0406/88-119 від 10.04.2006 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON], визнано недійсною додаткову угоду №1 від 17.10.2006 року до Кредитного договору №332/0406/88-119, укладену 10.04.2006 року між позивачкою та АКБ «ТАС-Комерцбанк» на суму 894.000 грн. (а.с.15-19). Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, його довірителькою в повному обсязі було сплачено кошти за Кредитним договором, що також підтверджується копіями квитанцій, що знаходяться в матеріалах справи (а.с. 10-14). Не дивлячись на це, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором від 10.04.2006 року, що видана 13.01.2015 року вимагає від позивача сплатити 1 055 477 грн. 89 коп. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, укладення договору факторингу за зобов»язаннями, яких не існує, суперечить ст.ст.1077,1078 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності тощо. Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі та реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору факторингу від 28.11.2012 року підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про визнання припиненими правовідносини за кредитним договором №332/0406/88-119 від 10 квітня 2006 року, який був укладений між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», то в судовому засіданні було встановлено, що позивач в повному обсязі виконала зобов»язання за кредитним договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під належним виконанням зобов»язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог в принципів виконання зобов»язань. Відповідно до змісту ст. 599 ЦК України припинення зобов»язання означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб»єктивне право і кореспондуючий йому обов»язок перестають існувати. З огляду на зазначене, за положеннями ст. 599 ЦК України припинення зобов»язання унаслідок виконання проведеного належним чином презюмується. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України регламентовано, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення та інші. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб»єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З огляду на вказане, звернення до суду з вищевказаними вимогами у порядку ст. 3 ЦПК України може мати місце тільки за наявності спору щодо належного виконання зобов»язання. В судовому засіданні було з»ясовано та підтверджено матеріалами справи, що не дивлячись на те, що позивач в повному обсязі виконала свої зобов»язання за договором кредиту, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON], визнано недійсною додаткову угоду №1 від 17.10.2006 року до Кредитного договору №332/0406/88-119, укладену 10.04.2006 року між позивачкою та АКБ «ТАС-Комерцбанк» на суму 894.000 грн. (а.с. 15-19), а заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.03.2014 року було відмовлено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.04.2006 року (а.с. 151-154), представником відповідача ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» 13.01.2015 року видається довідка про те, що позивач має прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 055 477,89 грн., яку представники товариства на даний час намагаються стягнути з позивача. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які є родичами позивачки зазначили, що їм відомо про те, що позивачці постійно телефонують працівники ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та вимагають повернути неіснуючу заборгованість за кредитним договором, при цьому постійно погрожують, що при усіляких обставинах ці кошти у неї заберуть. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позову і в цій частині, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими. Позовні вимоги про заборону Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» розповсюджувати неправдиву інформацію щодо невиконання позивачем зобов»язань за кредитним договором №332/0406/88-119 від 10 квітня 2006 року, що був укладений між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» та стягнення моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Право на захист честі, гідності та ділової репутації закріплено Конституцією України та Цивільним кодексом України. Питання процедури захисту честі, гідності та ділової репутації також роз»яснив Верховний Суд України у своїй Постанові пленуму №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року. Частиною 3 ст. 277 ЦК України закріплена презумпція добропорядності, тобто поширена про певну особу негативна інформація вважається недостовірною, якщо той, хто поширив такі відомості не доведе, що вони відповідають дійсності. Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному життя тощо) і яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв»язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначив в судовому засіданні представник позивача, незважаючи на те, що у позивача на даний час не існує заборгованості за кредитним договором, товариство вимагає від неї сплату коштів, які не обумовлені договором. Крім того, товариством розповсюджується неправдива та недостовірна інформація, яка шкодить її діловій репутації, щодо невиконання нею зобов»язань за кредитним договором, що спричиняє їй моральні страждання. Вона працює на посаді головного бухгалтера ТОВ «АДАКОР», є відповідальною особою за дотриманням законодавства в сфері оподаткування, її знає велика кількість людей. Вважає, що ті моральні страждання, які були завдані їй, втрата нормальних життєвих зв»язків, поновлення бездоганної ділової репутації відшкодувати буде дуже важко. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивача в розмірі 3 000 грн., таким чином частково задовольнивши вимоги позову в цій частині. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial