Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . Як зазначають позивачі, у даній квартирі зареєстрований та проживає колишній чоловік позивача [PERSON] - відповідач [PERSON] , який не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, порядок в квартирі не підтримує, всіляко перешкоджає їм у здійсненні права розпорядження належним їм майном, хоча має у своїй власності інше житло. У грудні 2019 року відповідачу була направлена вимога про виселення та зняття з реєстраційного обліку, а також запропонована компенсація в розмірі вартості ј частини квартири, яка була відповідачем проігнорована. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що реєстрація відповідача створює їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивачі просять задовольнити їх вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, а також усунути їм перешкоди у розпорядженні квартирою шляхом виселення відповідача. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу в її відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява відповідача в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, а також просить розглянути справу в його відсутність. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.07.1997 року (а.с.24-25, 26). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.03.2020 року, відповідач, який є колишнім чоловіком позивача [PERSON] , зареєстрований у спірній квартирі з 07.08.1997 року по теперішній час (а.с.70). За час одноособового проживання відповідача у квартирі утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги, які ним не сплачувались(а.с.88-89). Позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а також усунути їм перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм майном, вказуючи на те, що після розлучення з позивачем [PERSON] відповідач продовжив проживання у спірній квартирі в режимі сервітуту, як колишній член сім`ї. Однак, систематична несплата відповідачем житлово-комунальних послуг свідчить про порушення правил співжиття, що дає підстави для припинення сервітуту. Крім того, реєстрація відповідача у спірній квартирі та його проживання створює їм перешкоди в реалізації їх прав щодо володіння та розпорядження майном. Відповідачем подано заяву, в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власнику, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] в зв`язку з припиненням сервітуту, а також усунути перешкоди позивачам у розпорядженні власністю шляхом виселення відповідача зі спірної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved