Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

позивач просить суд шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , який зареєстрований виконкомом Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області, актовий запис № 04 від 01.06.1991 року - розірвати, їй прізвище залишити « [PERSON] », обґрунтовуючи позов наступним. З відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 01.06.1991 року, який того ж дня був зареєстрований виконкомом Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області, актовий запис № 04 від 01.06.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у них народилося двоє дітей, доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Оскільки, на даний час діти є повнолітніми, тому питання розірвання шлюбу можливо вирішити позасудовим способом, спільно подавши заяву до відділу ДРАЦСу, але відповідач не погоджується, тому вона змушена звертатися з даним позовом до суду. Сімейне життя розладналося ще з 2018 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У них різні погляди на життя і сімейні цінності, тому це призвело до розпаду сім`ї. На даний час відповідач вважає, і постійно доводить це своїми діями, що дружина має лише обов`язки і у всьому повинна підкорятися чоловікові. Отже, відповідач порушує ст. 51 Сімейного кодексу України, в якому зазначено, що дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. З точки зору дій відповідача для нього є неприйнятним положення ст..52 Сімейного кодексу України про те, що дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку, а також положення ст.54 СК України про те, що дружина та чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім "і. На цьому грунті у них виникають сімейні сварки. Справа в тому, що вона працює в м. Києві, їй подобається її робота, але відповідач наполягає, щоб вона звільнилася. Їхнє сімейне життя стало нестерпним для неї вже більше 3-х років. Не дивлячись на те, що вони проживають в одному будинку, але вже протягом більше 3-х років в окремих кімнатах. Подружні стосунки не підтримуються, шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені ще з 2018 року , спільне господарство також не ведеться, кожен з них має свій бюджет. Отже, фактично їхня сім`я розпалась. Крім того, останнім часом відповідач вчиняє сварки та поводить себе дуже агресивно, у зв`язку з цим вона стала побоюватися за своє життя. На даний час вони втратили один до одного почуття любові і поваги та стали повністю чужими людьми, тому вона вирішила їхній шлюб розірвати. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Вона повідомила відповідача про те, що хоче розлучитися з ним, він сказав, що бажає, щоб це рішення прийняв суд, і виправлятися не збирається. Отже, фактично з вини відповідача сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливими. Приймаючи до уваги, що їхня сім`я вже не існує, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох сторін. Підстав для примирення не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 107 СК України шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Відповідно до ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до ч. 1. ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] на судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заяв та клопотань не заявляв. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши позивача та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] 01.06.1991 року уклали шлюб, який того ж дня був зареєстрований виконкомом Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області, актовий запис № 04 від 01.06.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Подружжя спільного господарства не ведуть, позивач має бажання розірвати шлюб та відповідач проти цього не заперечує. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved