Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] звернувся до суду із позовом в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] РДА про продовження річного строку для відчуження землі сільськогосподарського призначення іноземним громадянином, мотивуючи позов тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Федірківської сільської ради площею 4,57 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю. На час отримання державного акту [PERSON] була громадянкою України. 28.05.2002 року [PERSON] отримала громадянство РФ. Після отримання державного акту на земельну ділянку [PERSON] уклала договір оренди з ТОВ "Агрофірмою Федірки". У 2013 році [PERSON] дізналась, що повинна відчужити земельну ділянку, так як вона іноземець, однак протягом року не відчужила земельну ділянку, оскільки виїхала за кордон та не мала коштів на переоформлення. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Вважають, що [PERSON] пропустила строк по поважній причині і просять суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] РДА до зали судового засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Проти позовних вимог не заперечує. Суд вивчивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню по слідуючих обставинах. Статтею 22 Земельного кодексу України визначено поняття земель сільськогосподарського призначення та порядок їх використання, а саме що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Статтею 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Статтею 145 Земельного Кодексу України встановлено порядок припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянкою [PERSON] Федерації (а.с. 8). 25.03.2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 25 березня 2002 року № 148-р на земельну ділянку площею 4,57 га на території Федірківської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, ділянка № 214 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11). 24 серпня 1996 року [PERSON] після укладення шлюбу присвоїла прізвище чоловіка "Коротич" (а.с. 9, 10). Право власності позивачки виникло після одержання державного акту, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації 25.03.2002 року. Примусове здійснення земельної ділянки належної позивачу не здійснювалось, вона залишається власником земельної ділянки і на неї розповсюджуються вимоги законодавства щодо гарантій права власності. Оскільки законодавством не врегульовано правовідносини щодо продовження строку для відчуження земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка є власністю іноземця, то визначення додаткового строку може бути визнано судом.

Outcome: approved