Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про зміну формулювання причин звільнення з роботи з Дочірнього підприємства «Кіровоградтепло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії» із „звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України на „звільнений за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України" та стягнути вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку в сумі 12130грн.77коп. Просила суд: -визнати, що розірвання трудового договору між Дочірнім підприємством «Кіровоградтепло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково - технічних інновацій української нафтогазової академії» та [PERSON] відбулося 08.12.2016 року з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, а саме внаслідок невиконання відповідачем вимог законодавства про працю; - визнати незаконним звільнення [PERSON] наказом №478-к від 06.12.2006 року за статтею 38 КЗпП України без застосування частини третьої; - визнати недійсним внесений запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України; -зобов»язати Дочірнє підприємство «Кіровоградтепло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково - технічних інновацій української нафтогазової академії» змінити внесений запис до трудової книжки [PERSON] запис про звільнення з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України на «Звільнений за власним бажанням за частиною третьою статті 38 КЗпП України»; - стягнути з Дочірнього підприємства «Кіровоградтепло» Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр науково - технічних інновацій української нафтогазової академії» на користь [PERSON] 12130грн.77коп. вихідної допомоги та 1102,40грн. сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що 02 липня 2014 року її було прийнято на посаду диспетчера автотранспортної служби ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії». Починаючи з січня 2016 року заробітна плата сплачувалася не вчасно та не в повному обсязі, а звернення до керівника підприємства стосовно виплати заборгованості з заробітної плати були безрезультатними. Відповідачем були порушені встановлені статтею 115 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» строки виплати заробітної плати, де зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З причин несплати належної заробітної плати змушена булла розірвати трудовий договір. 05 грудня 2016 року подала заяву про звільнення у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю з 08 грудня 2016 року, що передбачено ч. 3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з зазначених підстав має бути виплачена вихідна допомога - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Приписами статті 116 цього Кодексу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідач провів звільнення з посади 08 грудня 2016 року і тільки у зв'язку з звільненням - виплатив заборговану заробітну плату, але без проведення виплати вихідної допомоги у розмірі передбаченому ст. 44 КЗпП України. При цьому, наказом № 478-к від 06.12.2016 року 08 грудня 2016року було звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно зі статтею 38 КЗпП України без зазначеної в заяві підстави звільнення - не виконання роботодавцем законодавства про працю . Стверджується, що відповідач самостійно змінив правову підставу розірвання трудового договору з ч.3 ст. 38 КЗпП України на ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а тому просить позов задовільнити повністю. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивач вважає дії відповідача при зміні підстав звільнення з роботи незаконними та обґрунтованими вимоги щодо зміни підстав звільнення з роботи і стягнення з відповідача вихідної допомоги в порядку, визначеному ст.44 України. Оскільки згідно довідки Пенсійного Фонду України про її індивідуальні відомості застрахованої особи від 13.12.2016 року вбачається, що заробітна плата та єдиний внесок до ПФУ в 2016 відповідачем не сплачувалися; за два повні місяці перед звільненням позивача було нарахована 8 087, 18грн. заробітної плати. Середньомісячний заробіток, розрахований відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, складає 4043, 59 грн. До стягнення з відповідача - 12130,77грн. вихідної допомоги /4 043,59 х 3 = 12130,77/ грн. (4300,98 грн. з. п. +3786,20 грн. за. п.= 8087,18 грн. :42 к.вв + 192,55 грн./ р.д. Х 42 робочих дні :2), яку просить стягнути . В судове засідання представник відповідача не з»явився, суду надано заперечення проти позову з посиланням, що на підставі наказу № 137-к від 01.07.2014 [PERSON] було прийнято на посаду диспетчера до структурного підрозділу автотранспортної служби ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА». 05.12.2016 року до ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» надішла заява [PERSON] про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України з 08.12.2016 р. На підставі заяви керівником ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» було видано наказ №478-к від 06.12.2016 року про звільнення [PERSON] з займаної посади з 08.12.2016 р. Стверджується, що постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції від 01.07.2015 р. накладено арешт на кошти ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА»,що містяться на всіх розрахункових рахунках підприємства в банківських установах. Постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 04.11.2015 р. накладено арешт на розрахункові рахунки підприємства, які містяться в усіх банківських установах. У зв»язку з тим, що всі розрахункові рахунки підприємства були арештовані, підприємство не мало будь-якої можливості виплачувати працівникам заробітну плату. З метою захисту прав та інтересів працівників ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА», за ініціативою керівництва підприємства та профкому на підприємстві було створено комісію по трудових спорах. Так, 08.07.2015 року було прийнято постанову конференції трудового колективу ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» «Про створення на підприємстві комісії по трудових спорах, її кількісному та персональному складу та організації роботи новоствореної комісії.» Вина ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу взагалі виключається, оскільки органами ДВС було арештовано і залишається арештоване на сьогоднішній день всі розрахункові рахунки ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА», рухоме та нерухому майно. Всі грошові кошти, які надходили на арештовані розрахункові рахунки підприємства списувалися органами ДВС і розподілялися згідно черговості задоволення вимог, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, 01.06.2016 р. Управлінням Держпраці у Кіровоградській області було проведено позапланову перевірку додержання вимог законодавства про працю на ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА». Питання, що підлягали контролю під час перевірки: оплата праці. За результатами позапланової перевірки від 01.06.2016 р. Управлінням Держпраці в Кіровоградській області складено акт перевірки №11-01-064/0305, в якому зазначено, що у зв»язку з тим, що Департаментом ДВС Міністерства юстиції України у Кіровоградській області накладені арешти на готівкові та безготівкові рахунки підприємства, а також зважаючи на те, що надходження та виплату заробітної плати працівників контролює Департамент ДВС Міністерства юстиції України у Кіровоградській області на керівника підприємства не складався протокол про адміністративні правопорушення. Таким чином спеціальний контролюючий орган прийшов до висновку, що вини директора підприємства і фактично самого підприємства ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» у несвоєчасній виплаті працівникам заробітної плати не має. Також 14.09.2016 р. Управлінням Держпраці у Кіровоградській області було проведено планову перевірку додержання вимог законодавства про працю на ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА». Питання, що підлягали контролю під час перевірки: оплата праці. За результатами планової перевірки від 14.09.2016 р. Управлінням Держпраці в Кіровоградській області складено акт перевірки №11-01-040/0579, в якому зазначено, що у звязку з тим, що Департаментом ДВС Міністерства юстиції України у Кіровоградській області накладені арешти на готівкові та безготівкові рахунки підприємства, та підприємство не мало можливості виплачувати працівникам заробітну плату. Тобто, порушення ч.3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» щодо виплати заробітної плати в першочерговому порядку, як таке відсутнє. ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» вважає, що в даному випадку не є власником або уповноваженим органом, що не виконує законодавства про працю в розумінні ч.3 ст.38 КЗпП України. Відсутність документального підтвердження невиконання працедавцем законодавства про працю, колективного або трудового договору (наприклад, приписи інспекції по праці) позбавляє можливості підприємство звільнити працівника за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Таким чином правомірно зазначено як підставу звільнення ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням, оскільки правових підстав звільняти позивача за іншою підставою у підприємства не було, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] на підставі наказу № 137-к від 01.07.2014 прийнята на посаду диспетчера до структурного підрозділу автотранспортної служби ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» (а. с. 8,60). 05.12.2016 року до ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» надішла заява [PERSON] про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 08.12.2016 р.(а. с. 61). На підставі заяви керівником ДП «Кіровоградтепло» ТОВ «ЦНТІ УНГА» було видано наказ №478-к від 06.12.2016 року про звільнення [PERSON] з займаної посади з 08.12.2016 р. (а. с. 62). Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Частиною 3 зазначеної статті передбачено право працівника у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи не поважність причини такого порушення та його істотність (ці правові позиції висловлені ВСУ в постановах 31.10.2012 року по справі №6-120цс12 та від 22.05.2013 по справі №6-34цс13). Згідно з даними постановами для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність причини такого порушення та його істотність. Частиною 3 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати й рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки дії відповідача при зміні підстав звільнення з роботи є незаконними , вимоги позивача щодо зміни підстав звільнення з роботи і стягнення з відповідача вихідної допомоги в порядку, визначеному ст.44 КЗпП України обгрунтованими і доведеними. Згідно довідки Пенсійного Фонду України про індивідуальні відомості застрахованої особи від 13.12.2016 року вбачається, що заробітна плата та єдиний внесок до ПФУ в 2016 відповідачем не сплачувалися; за два повні місяці перед звільненням позивача було нарахована 8 087, 18грн. заробітної плати. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору, зокрема, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Тобто, середньомісячний заробіток, розрахований відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, складає 4043, 59 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача належить 12130,77грн. вихідної допомоги/4 043,59 х 3 = 12130,77/ грн. (4300,98 грн. з. п. +3786,20 грн. за. п.= 8087,18 грн. :42 к.вв + 192,55 грн./ р.д. Х 42 робочих дні :2). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позов є обґрунтованим та доведеним, надані позивачем розрахункові листи підтверджують наявність великих сум заборгованості по заробітній платі до її звільнення ( а.с. а.с. 12,13), на утриманні позивача знаходиться неповнолітня дитина , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 84), її чоловік помер , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.04.2015 року ( а.с. 86), невиплата зробітної плати в повному обсязі сприяли поданню заяви про розірвання трудового договору. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1102,40грн. сплаченого судового збору. На підставі ч. 3 ст. 38, ст. 44, п. 2 ч. 1 ст. 232, ч. З ст. 235 КЗпП України, ст. ст.11, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved