Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги змінив, змінені підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивачка [PERSON] 5.06.2001 року придбала спірну квартиру [ADDRESS], але в ній не проживала. 15.06.2001 року її син [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] 16.08.2001 року [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду на прописку та проживання у вказаній квартирі дружині сина [PERSON] та доньці останньої від першого шлюбу [PERSON] У вересні 2012 року син позивачки [PERSON] в зв'язку з непрязненими відносинами з відповідачами покинув спірне приміщення, а 25 грудня 2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано. 14.05.2014 року позивачка звернулась з листом до відповідачів про виселення їх зі спірної квартири та зняття з реєстрації до 14.08.2014 року. Вказане звернення вони отримали 24.05.2014 року, але виселились тільки в кінці серпня 2014 року, залишивши в квартирі голі стіни. Поскільки відповідачі добровільно виселились зі спірного житла, при цьому вони не є і ніколи не були членами сім'ї позивача, тому їх треба визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням в порядку ч.2, ст.167 ЖК України, так як вони вибули на постійне місце проживання до іншого жилого приміщення. Однак куди саме представник позивача не знає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з'явились жодного разу, про розгляд справи були неодноразово повідомлені належним чином (а.с.22; 39; 44; 47; 51-52), але у направлених заявах до суду просили розглянути справу у їх відсутність, врахувавши, що зі спірної квартири вони виселились і їх речі там не знаходяться (а.с.25; 27; 53). Заслухавши представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1; 3, ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] 5.06.2001 року уклала договір купівлі-продажу квартири АЕА №329395, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі №2188, за яким придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.5). Даний договір був зареєстрований в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 20.08.2001 року за №7665, про що свідчить реєстраційне посвідчення (а.с.6). Позивачка зареєстрована та постійно мешкає в [ADDRESS] (а.с.4), а в спірній квартирі вона не проживала. 16.08.2001 року [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду на прописку та проживання у вказаній квартирі дружині сина [PERSON] та доньці останньої від першого шлюбу [PERSON], що підтверджується заявою від 16.08.2001 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованою у реєстрі за №2945 (а.с.14). 15 червня 2001 року, тобто через 10 днів після придбання спірної квартири позивачкою, її син [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], який був зареєстрований у відділу РАГС Демидівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №11. Після укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON], а також відповідачка [PERSON] - донька [PERSON] від першого шлюбу, стали спільно проживати в квартирі позивачки. Спірна квартира є двохкімнатною, ізольованою квартирою жилою площею 30,10 м2, загальною площею 53,90 м2, розташованою на 2 поверсі 11-типоверхового будинку, зареєстрованими на день розгляду справи в ній є: [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі, а також [PERSON] - син позивачки, що підтверджується довідкою Ф-3 №646 від 18.06.2014 року (а.с.11). У відповідності до ч.2, ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У вересні 2012 року син позивачки [PERSON] в зв'язку з непрязненими відносинами з відповідачами покинув спірне приміщення і з цього часу з ними не спілкувався, а 25 грудня 2013 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано (а.с.8). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3.04.2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2013 року було залишено без змін (а.с.9-10), тобто воно набрало законної сили. 14.05.2014 року позивачка [PERSON] звернулась із нотаріально посвідченою заявою до відповідачів про виселення їх зі спірної квартири та зняття з реєстрації до 14.08.2014 року (а.с.7). Вказане звернення вони отримали 24.05.2014 року (а.с.12), але виселились тільки в кінці липня - на початку серпня 2014 року, при цьому з реєстраційного обліку квартири не знялись. Факт виселення відповідачів зі спірної квартири в кінці липня на початку серпня 2014 року підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], два останніх з яких вказали, що у зазначений час кількома рейсами брат [PERSON] завантажив та перевіз все майно з квартири [ADDRESS], включаючи меблі, побутову техніку, речі повсякденного вжитку, залишивши повністю її порожньою. За змістом ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Представник позивача наполягав у судовому засіданні на задоволенні позову саме на підставі ч.2, ст.167 ЖК України, обґрунтовуючи його тим, що відповідачі добровільно вибули зі спірної квартири до іншого помешкання, при цьому саме до якого він не знає, тому вони втратили право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Допитані в судовому засіданні вказані вище свідки також не знають куди саме і за якою адресою вибули відповідачі. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що поскільки відповідачі добровільно виселились з квартири [ADDRESS], однак вони не набули права постійного користування іншим жилим приміщенням, до якого виселились, що і не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, тому в задоволення позову позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з дня їх вибуття в порядку ч.2, ст.167 ЖК України необхідно відмовити.

Outcome: dismissed