Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1964 року по 20.05.2013 року він працював у ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді заступника начальника ВМТЗ комбінату. На день звільнення позивача, ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» з ним не розрахувалося. Позивач вважає, що відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач повинен виплати йому середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. У зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за 934 дні з 21.05.2013 року по 31.01.2017 року в сумі 80230,60 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку ст.ст. 74,76 ЦПК України. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно дост.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29.01.2014р. у справі №6-144цс13, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. [PERSON] з 1964 року по 20.05.2013 року перебував у трудових відносинах з відкритим акціонерним товариством «Херсонський бавовняний комбінат» працюючи на посадізаступника начальника ВМТЗ комбінату, що підтверджується записом у трудовій книжці. 04.03.2013 року [PERSON] звільнено з посади на підставі ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, наказ № 20-к від 01.03.2013 року, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці. Відповідно до довідки № 4/34/25-14-584 від 20.12.2016 року, виданої ВАТ «ХБК» на день звільнення [PERSON] 04.03.2013 року сума, яка підлягає виплаті складає 11381,50 гривень. На теперішній час позивачу не виплачено заборгованість по заробітній платі. Відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за 934 дні з 21.05.2013 року по 31.01.2017 року. Згідно довідки про заборгованість середня денна заробітна плата позивача перед звільненням складала 1803,95,9 : 21 = 85,90грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 85,90грн. х 934 дн. = 80230,60 гривень. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Таким чином, оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні йому суми від підприємства в день звільнення з вини відповідача та погашення заборгованості по заробітній платі на час розгляду справи відповідачем не здійснено, порушене право позивачки на отримання належних їй сум при звільненні у встановлені законом строки - підлягає судовому захисту, та відповідно позов підлягає задоволенню. Також в порядку ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved