Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою. В обґрунтування позову вказує на те, що 24 квітня 1999 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від спільного сімейного життя в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Подружні відносини між сторонами припинені з грудня 2012 року, з цього часу спільне господарство вони не ведуть. Спір про поділ спільного майна відсутній. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, можливості зберегти сім'ю немає. У зв'язку з викладеним позивач просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, а саме шляхом подання оголошення в пресі. Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 1999 року у Родниківській сільській раді Свалявського району Закарпатської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №025729, виданим 24 квітня 1999 року (а.с.6). Згідно свідоцтв про народження: серії І-ФМ №149869 та серії І-ФМ №140549 від спільного сімейного життя у сторін народилося двоє дітей- Гукливська [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], де відповідно батьками записані позивач батьком, а відповідачка мамою. Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з грудня 2012 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спір щодо поділу майна між позивачем та відповідачем відсутній. Отже, відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Під час прийняття рішення суд враховує те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265, 354, 355 ЦПК України,

Outcome: approved