Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON]. 27 жовтня 2016 року шлюб між подружжям розірвано, а дитину залишено на проживанні із нею. З того часу син повністю перебуває на її утриманні, батько його розвитком не цікавиться, матеріально не допомагає. Цього року вона має намір поїхати за кордон на море, однак батько дитини безпідставно не надає дозвіл на його виїзд, хоча такі поїздки значно б розширили кругозір дитини та зменшили б кількість сезонних захворювань. Просить, надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] в супроводі матері за межі України в Королівство Іспанії без згоди та супроводу батька, в період з 01 травня по 01 листопада 2019 року. В судове засідання позивачка не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач, будучи неодноразово повідомленим по останньому відомому місцю проживання, про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з"явився, про причини неявки суд до відома не поклав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Беручи до уваги подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що в сторін по справі є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] 27 жовтня 2016 року шлюб між батьками дитини розірвано. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розцінюючи звернення позивачки до суду із вказаним позовом, суд рахує, що добровільно дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон відповідач не дає. Враховуючи інтереси дитин, суд вважає, що право на вільне пересування та виїзд за кордон, не може бути обмежене шляхом відмови у такому виїзді, тому приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення. На підставі наведеного та ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 Постанови КМ України «Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 р. N 231 та

Outcome: approved