Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач - Турійська районна державна адміністрація Волинської області звернулася до суду в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] ніде не працює, схильний до вживання спиртних напоїв, не займається вихованням сина, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, таким чином свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача - служби у справах дітей Турійської районної державної адміністрації [PERSON] позов підтримала повністю, ствердила наведені у ньому факти. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він утримує підсобне господарство, тому вдома завжди є що їсти, дійсно не відвідує батьківські збори, проте завжди цікавиться у сина його успіхами у навчанні, син допомагає йому по господарству. Ствердив, що виховує сина як уміє, можливо й не достатньо уваги приділяє його вихованню, інколи й випиває. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження (а. с. 4) відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 11). Відповідно до довідок Люблинецького НВК «Загальноосвітня школа - інтернат І-ІІІ ступенів - ліцей» неповнолітній [PERSON] з 01 вересня 2013 року навчається в даному навчальному закладі та не перебуває на повному державному утриманні. Батько ж у вихованні сина участі не приймає, за час перебування дитини у навчальному закладі він жодного разу не приїздив до сина, не цікавився його здоров'ям, успішністю, навчанням (а. с. 6, 8). Відповідач [PERSON] фактично проживає в с. Ружин Турійського району Волинської області, ніде не працює. Внаслідок схильності до вживання спиртних напоїв поступово деградував як особистість, проблемами і потребами дитини давно не цікавиться, що стверджується довідкою - характеристикою Ружинської сільської ради від 03 квітня 2017 року (а. с. 7). Згідно з актом обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] в с. Ружин Турійського району від 29 жовтня 2013 року умови проживання незадовільні, в будинку не прибрано (а. с. 13). Проте в актах обстеження матеріально - побутових умов сім'ї за грудень 2016 року та за квітень 2017 року зазначено, що в хаті тепло і прибрано, є продукти харчування. Батьки постійної роботи не мають, проте мають випадкові заробітки. [PERSON] забезпечений спальним місцем, є необхідні меблі (а. с. 12, 15). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою неповнолітнього [PERSON] та опікується ним після смерті його матері. Відповідач ніде не працює, зловживає спиртними напоями, зароблені випадковими підробітками кошти витрачає на власні потреби, дитині нічого не купує, не цікавиться його навчанням у школі - інтернаті. Свідок [PERSON] - сільський голова суду показала, що добре знає сім'ю [PERSON]. Відповідач колись був хорошим робітником, тепер же все, що заробляє за рахунок підсобного господарства, витрачає на власні потреби. Про дитину не дбає, ним опікується тітка [PERSON] Разом з тим, з пояснень свідка [PERSON], який є сусідом [PERSON], слідує, що [PERSON] хоч і проживає з тіткою, проте часто приходить до батька, між ними склалися нормальні відносини. У відповідача вдома завжди прибрано, є що їсти. Дійсно він інколи випиває, проте не регулярно. Він часто бачить відповідача разом із сином, як вони ідуть рибалити чи на сінокіс. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він цього літа дійсно проживає в тітки [PERSON], яка ним опікується, проте не через те, що з батьком жити погано, а тому, що слід допомагати тітці. Батько дійсно інколи вживає спиртні напої, але не часто. Він навчив його працювати по господарству, завжди запитує про його успіхи у школі - інтернаті, проте хотілося б, щоб він йому приділяв більше уваги. Відповідно до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав. Так, згідно з пунктом 2 частини 1 цієї статті, на яку посилається позивач, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з'ясовувати позицію й обґрунтування відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). В матеріалах справи наявний висновок Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 22 травня 20117 року №1138/32/2-17, який вказує про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте, суд не може погодитись з даним висновком, оскільки такий суперечить інтересам дитини та складений без виклику (докази про це в матеріалах справи відсутні) та з'ясування позиції відповідача (а. с. 3). На момент розгляду справи встановлено, що [PERSON] до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків не притягувався, та в судовому засіданні пояснив, що хоч і не цілком належно відносився до своїх батьківських обов'язків, проте на сьогоднішній день він обіцяє змінити свою поведінку та більше уваги приділяти вихованню сина. Таким чином, слід надати можливість [PERSON] змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, тим більше, що неповнолітній [PERSON] ствердив, що любить батька та бажає підтримувати з ним родинні стосунки. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Обставини, на які посилається позивач, не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім цього, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Також судом в силу вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» враховано рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», де зазначено, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння воз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. За таких обставин справи, а також враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні пообіцяв змінити своє ставлення та відношення до виховання сина, суд дійшов висновку, що певна вина відповідача у неналежному виконанні своїх батьківських обов'язків відносно його малолітнього сина є, однак вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача є передчасним, оскільки змінити його поведінку в кращу сторону можливо. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 18 вищезгаданої постанови, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Виходячи із вимог зазначеного Закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, з метою реалізації права дитини на піклування батька, та обіцянки відповідача про зміну його відношення до сина в кращу сторону, суд дійшов висновку, що дитину не слід позбавляти батьківського піклування, а відповідача батьківських прав, попередивши його про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Outcome: dismissed