Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Представник позивачів звернулась в інтересах позивачів з позовом в якому зазначила, що [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності ? частин житлового будинку літер А розташований по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власником ? частини даного житлового будинку. В даному будинку на даний час проживає син [PERSON] його дружина [PERSON] та їх малолітня донька [PERSON]. [PERSON] якій є власником ? частини спірного житлового будинку на даний час не проживає в ньому а перебуває в Республіці Італія на заробітках де і проживає разом з дружиною [PERSON]. [PERSON] перешкоджає позивачці вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю у зв'язку з чим вона та її чоловік [PERSON] вимушені проживати на найманій квартирі. Вона неодноразова намагалась захистити своє порушене право щодо вільного користування та розпорядження своєю часткою в спірному житловому будинку, однак вона не змогла захистити своє право шляхом виділення своєї частки в натурі із-за неможливості виділу часток. [PERSON] та її чоловік [PERSON] неодноразово зверталися до відповідачів з вимогою вирішити існуючий спір у досудовому порядку, однак [PERSON] перешкоджає цьому. Представник позивачів в інтересах позивачів просить суд встановити порядок користування спірним житловим будинком шляхом виділення в їх користуванні в житловому будинку літер А тамбур 1-6 загальною площею6.7 квадратних метра, житлову кімнату 1-3 загальною площею 17.4 квадратних метра, житлову кімнату 1-2 загальною площею 17.7 квадратних метра та вселити [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачів підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та додатково суду пояснила, що [PERSON] є співвласником житлового будинку літера А, що розташований по [ADDRESS] на протязі тривалого періоду часу із-за виниклих неприязнених відносинах з сином [PERSON] вона не може проживати в даному будинку зі своїм чоловіком [PERSON]. [PERSON] користується всім житловим будинком та перешкоджає у вселенні в ньому її чоловіка. Співвласник [PERSON] з дружиною [PERSON] на протязі тривалого періоду часу працює та проживає в Республіці Італія, поділити даний будинок виділивши частки в натурі неможливо. На даний час позивачі погоджуються на спільному користуванні житлового будинку відповідно до запропонованому у позові порядку. Просить суд питання щодо понесених судових витрат вирішити після винесення рішення по суті із-за неможливості на даному етапі надати суду докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат. Представник [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнав частково суду пояснив, що його доверітель на даний час проживає в Республіці Італія спірним житловим будинком користується брат [PERSON] його дружина та донька. Він фактично не проти того щоб в будинку проживала їх мати, але він проти вселення її чоловіка [PERSON]. Представник [PERSON], [PERSON] позов не визнав в повному обсязі просить суд відмовити у його задоволенні з підстав того, що позивачем не доведено факт перешкоджання у вільному користуванні житловим будинком, вважає, що оскільки відповідачі користуються всім житловим будинком і їх виселення з частини будинку є неправильним способом захисту обраним позивачами щодо відновлення порушеного права. Представник сільради с. Маршинці, Новоселицького району, будучи належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи по суті в судовому засіданні не з'явився але подав до суду заяву про визнання заявлені вимоги в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Наданими стороною позивача доказами судом встановлено, що [PERSON] є співвласником ? частини житлового будинку літер А розташований по [ADDRESS] дана обставина підтверджується рішенням Новоселицького районного суду від 05.01.2015 року по Справі №2-941/14. Провадження№2/720/135/14 про визнання за нею права власності в порядку спадкування на ? частину після смерті [INFO] чоловіка [PERSON], та рішенням Новоселицького районного суду від 15 березня 2016 року по Справі №720/77/16-ц про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку розташований по [ADDRESS]. Право власності [PERSON] зареєстровано в державному реєстрі речових прав нерухомого майна що підтверджується витягом від 30.05.2016 року за №60224727. Відповідно до довідки виданої виконкомом сільради с. Маршинці, Новоселицького району від 21 жовтня 2017 року за №1136 по [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З довідки виданої сільрадою с. Маршинці, Новоселицького району від 17 листопада 2017 року за №752 вбачається, що [PERSON] та його дружина [PERSON] зареєстровані за по [ADDRESS] але фактично проживають за межами України, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] з але фактично проживає разом зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] по [ADDRESS]. З копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 02 листопада 2017 року за актовий запис №2368 Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Говоловного управління юстиції зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. З висновку тимчасово виконуючого обов"язки начальника віділення поліції Новоселицького району Савчук Е.П. від 03.03.2017 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт в процесі якого останній погрожував фізичною розправою із-за спільного користування житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.150 ЖК України, Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст.355 ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. В розумінні закриплених у ч.2 ст.3 СК України правових позицій, сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Отже викладене свідчить про те, що відповідачи за даним позовом не є є членами сім"ї власника тобто [PERSON]. Суд, вважає що [PERSON] як власник ? частин житлового будинку розташованого по [ADDRESS] обмежується в своїх правах в розумінні ст.319 ЦК України, щодо вільного володіння користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд та вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Згідно з ст..358 ЦК України, Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України, Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України, Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, викладені докази та зазначені правові норми у їх сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обґрунтованих обставин позивача просити суд про визначення порядку користування житловим буднком по [ADDRESS]. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, і суд вважає що не порушує їх права як власників. Дана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України по цивільній справі №6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року. На підставі викладеного суд вважає за необхідним встановити наступний порядок користування житловим будинком літер А виділивши у користування подружжя [PERSON] та [PERSON] тамбур 1-6 загальною площею 6.7 квадратних метра, житлову кімнату 1-3 загальною площею 17.4 квадратних метра, житлову кімнату 1-2 загальною площею 17.7 квадратних метра. Залишити в користуванні відповідачів коридор 1-1 загальною площею 15.20 квадратних метрів, кімнату 1-4 загальною площею 13.90 квадратних метра, кімнату 1-5 загальною площею 21.1 квадратних метра. Суд, в розумінні вимог ст.150 ЖК України, що [PERSON] є співвласником ? частин житлового будинку вважає, що є обґрунтованим заявлені позовні вимоги її подружжя [PERSON] на вселення в житловий будинок по [ADDRESS]. Щодо правової позиції представника [PERSON], що при встановленні порядку користування обмежуються права відповідачів у вільному користуванні спірним житловим будинком яке вони набули ще до набуття права власності позивачем, суд вважає вона є неправильною та такою що спростовується гарантіями закріпленими у Основному законі України у ст.41 Конституції України, що власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатом своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Оскільки власник має прав упорядковувати порядок користування житлом. Суд вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат виходить з того, що [PERSON] яка представляє інтереси позивачів з поважної причини не може подати докази, що підтверджують розмір понесених стороною позивача судових витрат до закінчення судових дебатів у справі а тому вважає за можливим вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Outcome: approved