Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказав, що 08.08.2008 року Товариство з Обмеженою Відповідальністю «ПростоФінанс» (надалі - Первинний кредитор, Позивач) та фізична особа - громадянин України, яким є - [PERSON] (надалі - Відповідач) уклали Кредитний договір №02014085641 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов вище вказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов'язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 43 475,20 грн. Первинний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 43 475,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням про перерахування коштів відповідно до заяви Відповідача (копії яких додаються до даної заяви). У порушення умов Кредитного договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.08.2012 року має прострочену заборгованість за кредитом - 18 206,83 грн., по відсотках та комісій - 3 033,12 грн., що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості (додається). У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку (штраф) у сумі 4 448,34 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем порушений строк позовної давності встановлений ст. 256 ЦК України, для витребування боргу, а позов був пред'явлений жовтні 2012 року. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення з нього заборгованості в сумі 25688,29 грн. по кредитному договору №02014085641 від 08.08.2008 року, яка фактично утворилась за період з серпня 2008 р. по жовтень 2008 р. у повному обсязі, застосувавши строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 08.08.2008 року Товариство з Обмеженою Відповідальністю «ПростоФінанс» (надалі - Первинний кредитор, Позивач) та фізична особа - громадянин України, яким є - [PERSON] (надалі - Відповідач) уклали Кредитний договір №02014085641 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов вище вказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов'язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 43 475,20 грн. Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитного договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів. 18.05.2012 року, між ТОВ «ПростоФінанс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (надалі - Договір відступлення відповідно до якого ТОВ «Кредитні Ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорам перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, Товариством Обмеженою Відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №02014085641 від 08.08.2008 року Товариству з Обмеженої Відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (надалі - Позивач). Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» (надалі - Первинний кредитор) відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік якихміститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Первинний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 43 475,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням про перерахування коштів відповідно до заяви Відповідача (копії яких додаються до даної заяви). Відповідач [PERSON] сплатив щомісячний платіж 30.08.2008 року у сумі 1715,67 грн. З 11.10.2008 року, відповідач перестав повертати грошові кошти за вказаним кредитним договором. 05.02.2009 року, ТОВ «ПростоФінанс» отримало грошові кошти за кредитним договором №02014085641 від 08.08.2008 р. у сумі 28 696,50 грн., як страхове відшкодування. Відповідно до умов Кредитного договору та Договору відступлення, Позивач вправі вимагати дострокового погашення Кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем умов Кредитного договору. У порушення умов Кредитного договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16.08.2012 року має прострочену заборгованість за кредитом - 18 206,83 грн., по відсотках та комісій - 3 033,12 грн., що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості (додається). У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку (штраф). На 16.08.2012 року розмір неустойки становить (штрафу): - 4 448,34 грн. Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного Кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у буд: який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторе своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.1078 Цивільного Кодексу України, предметом договору факторингу має бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимог яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.1080 Цивільного Кодексу України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлені права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі, клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону, а з обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Кредитного договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Кредитного договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на встановлені обставини, зважаючи на те, що сторонами не заперечується факт укладання кредитного договору, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором. З іншого боку, відповідно до приписів ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки відповідно до ст. 257 ЦК України. Відповідач в своїй заяві, поданій до суду, просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності і відмовити у задоволенні позову. В свою чергу позивач не просив суд продовжити строк позовної давності. Перебіг позовної давності за приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного ізцих зобов"язань. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач мав повернути грошові кошти в жовтні 2008 року. До суду представник ТОВ «Кредитні ініціативи » звернувся у жовтні 2012 року, як свідчать матеріали даної цивільної справи і не заперечується позивачем. Виходячи з наведеного, суд погоджується з думкою відповідача щодо порушення з боку позивача встановленого законом 3 річного строку для звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною 5 ст. 267 ЦК України встановлено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність, як вбачається з положень ст. 267 ЦПК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. При цьому, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується приписами ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed