Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на ? частку. Вимоги позову мотивовано тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і за час шлюбу ними була придбана квартира в м.Виноградів по вул.Корятовича, 1/66. Право власності на дану квартиру позивачка зареєструвала в КП Виноградівське РБТІ на себе та стала одноособовим (титульним) власником вказаної квартири. Від сумісного життя у позивачки з її чоловіком народилися двоє синів [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. 28.11.2008 року [PERSON] помер, а позивачка вирішила продати вищевказану квартиру, однак нотаріусом в усній формі їй роз'яснено, що продати квартиру неможливо, оскільки така придбана під час шлюбу і є спільним сумісним майном, а відповідно до пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину може бути видано за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого у майні. У звязку з цим позивачка просить суд визначити частки у спільній сумісній власностіта визнати за нею права власності на вказану квартиру в цілому. Позивачка [PERSON] про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленими належним чином своєчасно, в судове засідання також не зявилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність та про те, що позовні вимоги визнають повністю і не заперечують проти їх задоволення. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 22.02.1969 року позивачка [PERSON] у РВ РАЦСу м.Виноградів зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від сумісного життя у них народилися двоє синів відповідачів по справі, а саме: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. 22 серпня 2000 року під час шлюбу позивачка разом з своїм чоловіком придбала цілу квартиру, що знаходиться в м.Виноградів по вул.Корятовича ,1/66, що стверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 2859. Право власності на дану квартиру позивачка зареєструвала в КП Виноградівське РБТІ на себе в цілому та стала одноособовим (титульним) власником вказаної квартири, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав від 29.10.2010 року № 27824283. 28.11.2008 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №077549 від 01.12.2008 року. Позивачка вирішила продати вище вказану квартиру, однак нотаріусом в усній формі їй роз'яснено, що продати квартиру неможливо, оскільки така придбана під час шлюбу і є спільним сумісним майном, а відповідно до пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину може бути видано за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого у майні. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємцями першої черги за законом після померлого чоловіка позивачки крім неї є їхні сини, відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON], які на спадкове майно не претендують, що стверджується поданими до суду письмовими заявами відповідачів. Після смерті [PERSON], позивачка продовжила проживати у вказаній квартирі, а отже вважається такою, що спадщину прийняла в порядку ст. 1268 ЦК України, так як проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується довідкою Виноградівського ВУЖКГ від 12.05.2016 року № 1066. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано квартиру, земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачкою доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved