Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] , в якому просить: розірвати трудовий договір, укладений 07.07.2003 року між позивачем та ФОП [PERSON] , зареєстрований у центрі зайнятості, за ст. 38 КЗпП України з 01.09.2004 року; зобов`язати Житомирський міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір, укладений 07.07.2003 року, між позивачем та ФОП [PERSON] , зареєстрований у центрі зайнятості. Позов обґрунтовується тим, що 07.07.2003 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір, згідно якого позивач зобов`язаний був виконувати приготування та продаж продуктів харчування. Вказаний трудовий договір зареєстрований Житомирським міським центром зайнятості. З вересня 2004 року позивач у ФОП [PERSON] не працює, однак останній не ініціював питання про зняття трудового договору з реєстрації, та 14.08.2014 року припинив підприємницьку діяльність. Після звільнення у центрі зайнятості трудовий договір з реєстрації не знятий, що позбавляє позивача можливості стати на облік та в подальшому працевлаштуватися на законних підставах, тим самим порушуються його законні трудові права та інтереси, гарантовані законодавством України. У судовому засіданні 01.06.2021 року суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Житомирський міський центр зайнятості. Позивач у судовому засіданні надав усні пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що ФОП [PERSON] виїхав за кордон, також повідомив, що трудову книжку при звільненні останній йому не віддав. Представник Житомирського міського центру зайнятості у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог щодо зняття з реєстрації трудового договору від 07.07.2003 року, укладеного між позивачем та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , не заперечувала. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 50), відзив на позов до суду не надходив. 07.07.2003 року між фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір на невизначений строк, зареєстрований у Житомирському міському центрі зайнятості 09.07.2003 року за № 2014 року (а.с. 9), за умовами якого останнього зобов`язаний був виконувати приготування та продаж продуктів харчування. З витягу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування також вбачається, що соціальні виплати на ім`я [PERSON] припинились у вересні 2004 року (а.с. 11-12). Зі змісту витягу з реєстру детальної інформації про фізичну особу підприємця вбачається, що ФОП [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 14.08.2014 року (а.с. 10). Відповідно до норм ст. ст. 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до ст. 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 за №554/5745 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок), покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року №260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Як вбачається з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 передбачено, що фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Встановлено, що між сторонами у справі виникли правовідносини за трудовим договором, згідно якого позивач зобов`язаний був виконувати приготування та продаж продуктів харчування, а з вересня 2004 року позивач фактично не працює, однак трудовий договір не знятий з реєстрації у центрі зайнятості. Враховуючи, що на даний час трудові відносини між сторонами припинені, що підтверджується також і відстуністю відрахувань з боку відповідача як фізичної особи - підприємця до пенсійного фонду на користь позивача як працівника (а.с. 11-12), однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, позивач позбавлений можливості самостійно зняти договір з реєстрації у Житомирському міському центрі зайнятості, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved