Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, сім`ю та шлюб. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства сторони не ведуть. За даних обставин шлюб між сторонами носить формальний характер, примирення та збереження сім`ї неможливе. Крім того, відповідач [PERSON] з початку січня 2019 року у вихованні неповнолітніх дітей участі не бере, коштів на їх утримання не надає. Гроші на утримання дітей відмовляється платити, приховує свій дійсний заробіток. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей. Аліменти відповідач нікому не платить, інших неповнолітніх дітей не має. Позивач працює у Дитячому навчальному Закладі № 3 Відділу освіти Бучанської міської ради Київської області на посаді керівника гуртка, про що свідчить довідка, яка видана Відділом освіти Бучанської міської ради Київської області від 03.07.2018 № 40. Довідкою про доходи, виданою Відділом освіти Бучанскої міської ради Київської області від 03.07.2018 року за № 4, підтверджено, що середньомісячний дохід позивача становить приблизно 3 327,18 грн. Цих коштів недостатньо для матеріального утримування трьох неповнолітніх дітей віком від 7 до 12 років. Відповідач - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; проте з 18 листопада 2014 року перемістився на проживання з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS] . Раніше, а саме до 2014 року позивач з відповідачем і неповнолітніми дітьми проживали в м. Донецьку за вказаною вище адресою. Проте, у зв`язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, сторони переїхали на постійне місце проживання в м. Бучу Київської області, де позивач купила у розстрочку квартиру. У місті Буча Київської області позивач має постійне працевлаштування, а діти відвідують дошкільні та шкільні заклади. Довідками від 20.11.2017 за №№ 439, підтверджено, що фактичне місце проживання/перебування позивача - [PERSON] , [INFO] , та дітей знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довідкою, виданою Бучанською міською радою Київської області від 20.11.2014 № 3216000436, підтверджено, що відповідач [PERSON] , який постійно проживав в м. Донецьк, [ADDRESS] , перемістився з тимчасової окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м . [ADDRESS] . У зв`язку з вищевикладеним просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3 040,50 грн. щомісяця до повноліття дітей, судові витрати покласти на відповідача. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, проти задоволення не заперечував. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 470. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що сім`я сторін розпалася. Подружні стосунки не підтримують, не ведеться спільне господарство. Шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серія № [NUMBER] , свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та іншими матеріалами справи. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечити правам та інтересам подружжя, термін на примирення позитивного результату не дасть, то суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] з початку січня 2019 року у вихованні неповнолітніх дітей участі не бере, коштів на їх утримання не надає. Гроші на утримання дітей відмовляється платити, приховує свій дійсний заробіток. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дітей. Аліменти відповідач нікому не платить, інших неповнолітніх дітей не має. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивач працює у Дитячому навчальному Закладі № 3 Відділу освіти Бучанської міської ради Київської області на посаді керівника гуртка, про що свідчить довідка, яка видана Відділом освіти Бучанської міської ради Київської області від 03.07.2018 № 40. Довідкою про доходи, виданою Відділом освіти Бучанскої міської ради Київської області від 03.07.2018 року за № 4, підтверджено, що середньомісячний дохід позивача становить приблизно 3 327,18 грн. Цих коштів недостатньо для матеріального утримування трьох неповнолітніх дітей віком від 7 до 12 років. Відповідач - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; проте з 18 листопада 2014 року перемістився на проживання з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS] . Раніше, а саме до 2014 року позивач з відповідачем і неповнолітніми дітьми проживали в м. Донецьку за вказаною вище адресою. Проте, у зв`язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, сторони переїхали на постійне місце проживання в м. Бучу Київської області, де позивач купила у розстрочку квартиру. У місті Буча Київської області позивач має постійне працевлаштування, а діти відвідують дошкільні та шкільні заклади. Довідками від 20.11.2017 за №№ 439, підтверджено, що фактичне місце проживання/перебування позивача - [PERSON] , [INFO] , та дітей знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довідкою, виданою Бучанською міською радою Київської області від 20.11.2014 № 3216000436, підтверджено, що відповідач [PERSON] , який постійно проживав в м . Донецьк, [ADDRESS] , перемістився з тимчасової окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. [ADDRESS] . Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 2037-VIII від 17.05.2017 встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Зважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 06 до 18 років встановлено з 01 січня 2019 року у розмірі 2 027,00 гривень, отже, на даний час розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 1 013,50 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що Відповідач, як батько дітей, кошти на їх утримання не надає в добровільному порядку, позов визнав, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, суд вважає за можливе стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 013,50 грн. на дитину, що становить 3 040,50 грн. щомісяця до повноліття дітей. Стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір в сумі 768,40 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів на користь держави. За даних обставин позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст. 105, 110-112 СК України, ст.ст. 4,12,81,247,263-268 ЦПК України суд,-

Outcome: approved