Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулася із вищевказаним позовом. Вказує, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2014 року. При цьому у них є спільний син [PERSON], [INFO]. Вважає, що шлюб існує формально, кожен живе своїм життям. Збереження сім"ї суперечитиме її інтересам та інтересам їх сина, тому примирення неможливе. Просила шлюб розірвати, малолітнього сина [PERSON] залишити проживати з нею, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в твердій гршовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати поклати на відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в межах позовної заяви. Просила позов задоволити. Представник третьої особи в судовому вказала, що враховуючи відсутність заперечення відповідача, щодо визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування не заперечує проти визначення місця проживаня дитини з матір"ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заперечень до суду не подав. Заяву про розгляд справи у його відсутність не надійшло. Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 04 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 577. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.05.2014 року актовий запис №1164 підтверджується, що батьком [PERSON] є [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Судом, з пояснень позивача встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд, з урахуванням думки органу опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір"ю. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 2000 грн. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Крім того, з відповідача на користь позивача та держави підлягають до стягнення судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial