Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики укладеного між ним та відповідачем 30.12.2010 року, та про визнання недійсним договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 30.12.2010 року, який був укладений між сторонами, та стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 30.12.2010 року позивач та відповідач уклали договір позики грошових коштів, який був посвідчений нотаріально, та зареєстрований в реєстрі за №2476, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 143 272,80 грн., що станом на 30.12.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 18 000,00 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики. Того ж дня, на забезпечення вимог [PERSON] за договором позики, позивач уклала з ним договір іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS], який було посвідчено нотаріального, та зареєстровано за № 2477. Позивач заперечує дійсність вказаних договорів, оскільки вони були укладені ним під впливом омани з боку [PERSON], оскільки жодних грошових коштів при укладанні договору позики 30.12.2010 р. позивач від [PERSON] не отримував. Вказані договори були укладені проти волі позивача, під впливом тиску [PERSON] та погрозою продати квартиру сина, а також обману з його боку стосовно того, що в разі підписання позивачем цих договорів борг [PERSON] буде ним прощений, а тому позивач як сторона укладених 30.12.2010 р. з [PERSON] договорів позики та іпотеки, просить визнати їх недійсними з моменту вчинення. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, послались на обставини викладені в позові. Відповідач та його представник заперечила щодо задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову в зв»язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з»явилась на адресу суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд вислухавши сторони та їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2010 року позивач та відповідач уклали договір позики грошових коштів, який був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №2476. Згідно п. 1 цього договору, [PERSON] передав у власність [PERSON] гроші в сумі 143 272,80 грн., що станом на 30.12.2010 р. за офіційним курсом НБУ становить 18 000,00 доларів США, без нарахування відсотків від суми позики. Відповідно до умов п. 2 договору, [PERSON], бере вищезазначену суму без нарахування відсотків по договору, та зобов»язується повернути позику. Строк повернення позики визначається моментом пред'явлення вимоги щодо її повернення - протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це позикодавцем. В п.4 вказаного договору зазначається, що позикодавець передає грошові кошти в сумі зазначеній в п.1 цього договору позичальнику в день підписання сторонами цього договору. Своїм підписом на договорі позичальник підтверджує факт отримання суми позики в розмірі 143272 грн. 80 коп., що становить 18000 доларів США та додатковою розпискою між собою. Також в п.10 зазначеного договору вказується, що з метою забезпечення виконання зобов»язання за цим договором в іпотеку позикодавця передається квартира, про що укладається відповідний договір. Крім того в даному договорі зазначається, що позивач [PERSON] діючи добровільно, без будь-якого до того примушення, як фізичного так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо вчинення нотаріальних дій, розуміючи значення та умови цього договору, його правові наслідки, підтверджуючи дійсність намірів при його укладенні, та те, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного, уклали цей договір. Відповідно до розписки від 30.12.2010 року зазначається що [PERSON] отримала від [PERSON], грошові кошти в сумі 143272 грн. 80 коп., що становить 18000 доларів США. Того ж дня 30.12.2010 року, на забезпечення вимог [PERSON] за договором позики, [PERSON] уклала з ним договір іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим за № 2477. Відповідно до п.1.1 вищевказаного договору іпотеки зазначається, дійсний договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору позики посвідченого нотаріально 30.12.2010 року та зареєстрованого за №2476 укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем за умовами якого іпотекодавець зобов»язаний до моменту пред»явлення вимоги іпотекодержателем повернути іпотекодержателю борг в розмірі 143272 грн. 80 коп., що становить 18000 доларів США. Відповідно до умов п.п. 1.1., 3.1.4. договору, [PERSON] набув право звернути стягнення на вказану квартиру та продати її для задоволення своїх вимог на підставі цього договору. Крім того в даному договорі зазначається, що позивач [PERSON] діючи добровільно, без будь-якого до того примушення, як фізичного так і морального, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений договір, уклали цей договір. З показів свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що в березні 2010 року син позивача [PERSON], домовився з [PERSON] про надання йому у позику грошових коштів в сумі 17 000,00 доларів США, під заставу належного йому нерухомого майна. 25.03.2010 р. [PERSON] і [PERSON] підписали договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], що належала сину позивачу, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим за №46, з відстроченням реєстрації права власності покупця та виселення продавця на шість місяців - до 25.09.2010 р., узгоджену сторонами дату повернення [PERSON] суми позики. 28.11.2012 року слідчим відділу Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області було порушено кримінальну справу, яка зараз перебуває в провадженні слідчого відділу Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області за заявою [PERSON] за ст. 190 ч.4 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР. В кримінальному провадженні № 12012100150000138 [PERSON] є потерпілою, правами на майно якої: квартира за адресою: [ADDRESS], квартира за адресою: [ADDRESS], заволоділи невстановлені особи, що підтверджується довідкою виданою Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області за № 1/138 від 10.02.2014 р. 25.09.2012 року слідчим СВ Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області було винесено постанову про заборону відчуження квартири за адресою: [ADDRESS], та постанову про заборону відчуження квартири за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01.10.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], відділення ГІРФО Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення, позов [PERSON] задоволено повністю, та визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Зобов'язано сектор у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Усунено перешкоди у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно судові витрати в розмірі 45 грн. 50 коп. Рішення суду набрало законної сили. 13.11.2013 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з листом-проханням про відтермінування повернення боргу в сумі 143272 грн. 80 коп. до шести місяців. Також судом встановлено, що в провадженні Обухівського районного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, провадження по якій на даний час зупинено. Відповідно до ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог вказаних пунктів ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1); особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі(ч.3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним. Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно зі ст.. 231 ч.1 ЦК України, зазначається що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Статтею 548 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами, відповідно до ст.. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Всупереч вищевказаним нормам матеріального та процесуального права позивач не довів суду та не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження свого порушеного права відповідачем, також позивач не довів суду в чому саме полягає недійсність спірних договорів, та застосування до нього зі сторони відповідача чи інших осіб фізичного, чи психічного тиску, проти його волі, а також те що відповідач чи інши особи навмисно ввели позивача в оману, щодо обставин які мають істотне значення. Позивач не довів суду, які саме порушення ст. 203 ЦК України відбулись при укладання договорів позики та іпотеки, і які підстави у відповідності до ст..215 ЦК України для визнання договорів недійсними, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв»язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed