Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 23.11.2015 року, в подальшому уточнивши вимоги (а.с.54-56), просив суд: позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, на користь дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до якого влаштована дитина; накласти заборону на відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], право користування яким належить малолітній [PERSON], [INFO]. В обґрунтування пред'явлених вимог представник вказав, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини - [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач разом з донькою зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що [PERSON] в період з березня 2011 року по квітень 2015 року відбувала покарання у вигляді позбавлення волі в установі відбування покарань, її малолітня донька [PERSON] отримала статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та з січня 2013 року й по теперішній час знаходиться на вихованні в дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] Після відбуття покарання, [PERSON] 06.04.2015 року звернулася до Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради із заявою про повернення їй доньки на виховання. Під час проведення рейду працівниками соціальних служб за місцем проживання [PERSON] встановлено, що житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], непридатне для проживання дитини: в ньому відключене електропостачання через несплату боргу, квартира потребує ремонту, окреме спальне місце та місце для навчання для дитини відсутні. З [PERSON] проведено роз'яснювально-профілактичну бесіду щодо створення належних умов для виховання, навчання та проживання дитини, необхідності влаштування на роботу для забезпечення стабільного доходу. З метою налагодження контакту між матір'ю та донькою, [PERSON] надано дозвіл іноді брати доньку [PERSON] додому. При цьому, узявши дитину додому на травневі свята в 2015 році, [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп'яніння та влаштувала сварку зі своїм старшим сином [PERSON] в присутності дитини. В період з серпня 2015 року по березень 2016 року [PERSON] донькою не цікавилась взагалі, як з'ясувалось, вона виїхала в Ізраїль до старшої доньки, а після повернення до України наміру повернути дитину не проявляла. Таким чином, враховуючи неналежне виконання [PERSON] батьківських обов'язків, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини представник позивача вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 22.04.2016 року справу передано в провадження судді Євтушенка О.І. після повторного автоматизованого перерозподілу згідно ст.11-1 ЦПК України (а.с.59). В судовому засіданні представник позивача уточнені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Суду пояснила, що після повернення в березні 2016 року з Ізраїлю [PERSON], про що соціальні служби дізнались від її сусідів під час проведення чергової перевірки за адресою її проживання, остання до служби у справах дітей з проханням повернути доньку на виховання не звернулась. Хоча [PERSON] і придбала в квартиру меблі, побутову техніку, однак саме житлове приміщення потребує ремонту, відсутня їжа. Крім того, вона не працевлаштована, стабільного доходу не має. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, суду пояснила, що дійсно в період з березня 2011 року по квітень 2015 року, будучи засудженою за ч.2 ст.121 КК України, вона знаходилась в місцях позбавлення волі. Одразу після відбуття строку покарання та повернення додому звернулась до служби у справах дітей із заявою про повернення їй доньки [PERSON] на виховання, однак їй повідомили, що вона має влаштуватись на роботу та привести житлове приміщення в стан, придатний для проживання дитини. Оскільки ніде влаштуватись вона не могла через наявність боргу за житлово-комунальні послуги, тому поїхала на заробітки до Ізраїлю, де проживає її старша донька, звідки повернулась 27.03.2016 року, однак дуже захворіла, а тому одразу до служби у справах дітей з проханням повернути доньку на виховання не звернулась. Крім того, перш ніж вирішувати питання про повернення їй [PERSON], вона хотіла зробити в квартирі ремонт та офіційно працевлаштуватись. В квартирі вона поступово робить ремонт, поклеїла шпалери, відновила електропостачання, придбала меблі та побутову техніку, частково погасила заборгованість за житлово-комунальні послуги. Зазначила, що вона бажає спілкуватись та бачитись з донькою, проте [PERSON], у дитячому будинку сімейного типу яких дитина знаходиться на вихованні, їй в цьому перешкоджають, привезені нею речі, подарунки для дитини відмовляються передавати. Дитину бачила лише 1 раз на травневі свята в 2015 році, донька раділа її приїзду та хотіла залишитись з нею. Не заперечувала, що того дня була напідпитку, про те, що дитина бачила її в нетверезому стані дуже шкодує. Також підтвердила, що спочатку її донька боялась, оскільки вона довго перебувала під вартою, потім у в'язниці та не бачилась не мала можливості спілкуватись з дитиною. В судових дебатах відповідач [PERSON] зазначила, що хоче, щоб дитина проживала разом з нею, однак визнає, що не має достніх засобів та можливості забезпечити донці належні умови для проживання, навчання, але прагне до цього. Представники третьої особи Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON], [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що сім'я [PERSON] знаходилась в центрі під соціальним супроводом як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, проте знята з обліку у зв'язку з виїздом [PERSON] за кордон. Після її повернення до України вони намагались налагодити з нею зв'язок задля вирішення питання відносно подальшої долі малолітньої [PERSON]. Під час відвідування її місця проживання дійсно встановлено, що [PERSON] придбала в квартиру побутову техніку, меблі, проте не зробила ремонт. Представники центру рекомендували їй звернутись до центру зайнятості для подальшого працевлаштування. Крім того, відповідач також просила посприяти у створенні можливості спілкування та відвідування нею доньки [PERSON] Натомість після їх спілкування дитина почала красти гроші, погано навчатись, обманювати опікунів, що вона вважає є свідченням негативного впливу матері на доньку. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що малолітня [PERSON] знаходиться на вихованні в їхньому дитячому будинку сімейного типу з серпня 2011 року. Взяти на виховання її попрохала рідна сестра [PERSON] - [PERSON], оскільки після того, як [PERSON] осудили за вчинення злочину та направили в місця позбавлення волі для відбування покарання, її дитина залишилась без догляду. Малолітня [PERSON] поступила до дитячого будинку в жахливому фізичному та психічному стані, не доглянута, брудна, перебувала на обліку в ПНД, ніколи не відвідувала дитячий садок, не мала початкових знань, у тому числі стосовно здійснення гігієни та догляду за собою. Дитина була дуже налякана, голодна та на початку часто ховала хліб. Натомість за період перебування в дитячому будинку, дитина змінилась - добре навчається в школі, займається в музичній школі та співає в хорі, знята з обліку в ПНД, доглянута, називає її матір'ю, а її чоловіка [PERSON] - батьком. Після повернення [PERSON] з місць позбавлення волі 27.03.2015 року, зі сплином 3-х тижнів вона вирішила побачитись з дитиною. Перешкод в їх спілкуванні [PERSON] ніколи не створювала, іноді віддавала матері доньку на 2-3 години, а на травневі свята в 2015 році взагалі дозволила матері забрати її додому. Однак [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вчинила сварку зі старшим сином в присутності [PERSON], чим налякала дитину, про що дівчинка пізніше розповіла. Зазначила, що після зустрічей з [PERSON], дитина почала себе погано поводити, красти гроші, ховати хліб, обманювати її та [PERSON], припинила навчатись в музичній школі, погіршила навчання та поведінку в загальній школі, у зв'язку з чим вона вимушена була заборонити [PERSON] спілкуватись з матір'ю через соціальні мережі Інтернету. Не заперечувала, що дійсно декілька разів сестра [PERSON] - [PERSON] передавала начебто від неї для дитини кошти, кросівки та пальто. Загалом дитина своєю біологічною матір'ю не цікавиться, бажання повернутись до неї не виявляє та хоче надалі залишатись в їхній сім'ї. В подальшому у грудні 2016 року напередодні свята Нового року дитина спілкувалась з матір"ю, перешкод в цьому вона їм не чинила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працює практичним психологом КЗОШ №63, в якій навчається [PERSON] Дитина проживає в сім'ї [PERSON], яку вона неодноразово відвідувала, перевіряючи умови виховання та проживання дитини. Які стосунки у [PERSON] з біологічною матір'ю їй не відомо, з нею вона не знайома, про матір їй дівчинка ніколи нічого не розповідала, натомість казала, що дитині добре проживати в сім'ї опікунів. Рівнем навчання та її поведінкою цікавиться [PERSON], яка постійно відвідує школу. На той момент, коли дівчинка потрапила до навчального закладу, вона була дезадаптована, але зі сплином часу [PERSON] почала проявляти позитивну динаміку розвитку, стала відкритою, комунікабельною, проявляє інтерес до навчання. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працює вчителем початкових класів КЗОШ №63. [PERSON] навчалася в її класі з І та до 4 класу, де вона була класним керівником. До школи її привела [PERSON] На той момент дитина перебувала в поганому фізичному та психічному стані, початковий рівень знань у неї був відсутній, соціуму вона не розуміла та боялась, проте за період навчання та перебування на вихованні в сім'ї [PERSON] вона дуже змінилась в позитивну сторону, стосунки з опікунами у неї доброзичливі. З біологічною матір'ю [PERSON] вона не знайома, зі слів опікунів вона перебувала у в'язниці. З дитиною додатково займається [PERSON], яка постійно відвідує школу та цікавиться успіхами дівчинки. На початку навчання в розмовах з [PERSON], остання про матір не згадувала, інколи розповідала про брата, переживала страх від того, що її оточує та постійно просила їжі. Ні мати, ні брат [PERSON] до школи не приходили. Згідно показів свідка [PERSON], допитаної судом, остання показала, що вона працює вчителем української мови та літератури, є класним керівником 6 класу, в якому навчається [PERSON] Із [PERSON] знайома, підтвердила, що декілька разів вона дійсно приходила в школу до [PERSON], приносила їй подарунки, спілкувалась з донькою, яка хоч і раділа зустрічі з матір'ю, проте була в ті моменти розгублена, а після спілкування з матір'ю ставала замкнутою, замисленою. Особисто у неї успіхами в навчанні доньки вона не цікавилась. Був випадок, коли [PERSON] просила відпустити її зі школи з матір'ю, однак попередньо повідомивши про це [PERSON], вона не дозволила. Загалом [PERSON] не чинила перешкод в спілкуванні [PERSON] з матір'ю, нічого поганого про неї ніколи не казала. В сім'ї [PERSON] у дитини дружні стосунки, у розмові з нею дівчинка повідомила, що хоче й надалі проживати з ними. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він є старшим братом [PERSON], а [PERSON] - їх рідна мати, яка належним чином його виховала, дала освіту та взмозі виховати й молодшу доньку. Самостійно батьки не мали можливості матеріально утримувати його та меншу сестру, а тому їм завжди допомагали інші родичі та знайомі. На даний час у них в квартирі належні умови для проживання, придбано меблі, техніку, поклеєні шпалери та частково зроблено ремонт; мама працює посудомийкою в кафе «Стоп опіум», періодично матеріальну допомогу надає старша сестра, яка проживає в Ізраїлі. В період перебування матері у в'язниці він проживав в прийомній сім'ї, а сестра [PERSON] - в прийомній сім'ї [PERSON], яку він іноді відвідував. Проти них нічого поганого не може сказати, однак в розмові з сестрою, остання казала, що хоче повернутися додому до матері, оскільки інші діти її ображають та принижують, а мати завжди давала їм комфорт та любов. Зазначив, що [PERSON] завжди забороняли їх матері бачитись з [PERSON] Також підтвердив випадок, коли [PERSON] забрала доньку додому та в її присутності вживала алкоголь, кричала та розмовляла на підвищених тонах, чим налякала дитину. Батько [PERSON] та його рідний батько загинули, підтвердив випадок, як в їх присутності мати накинулась з ножем на свого чоловіка. Під час перебування матері в місцях позбавлення волі, він приїздив до неї, вона завжди питала про [PERSON], сумувала за нею. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], суду показала, що [PERSON] дійсно належним чином не виконувала своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки [PERSON], самостійно її матеріально не забезпечувала, постійно просячи грошей у інших родичів на проживання. В період проживання дитини з матір'ю, вона завжди була залякана, закомплексована голодна та не доглянута, значно відставала в розвитку та не мала початкових знань. Не дивлячись на те, що вона самостійно домовилась, щоб дитину прийняли до дитячого садка, проте [PERSON] доньку туди не відвела. Після повернення з місць позбавлення волі, [PERSON] обіцяла стати на шлях виправлення, належним чином виконувати батьківські обов'язки, проте цього не зробила, тому вони з сестрою не спілкуються. До доньки вона належної уваги не проявляла, мав місце випадок, коли [PERSON] дозволили забрати доньку додому на травневі свята в 2015 році, проте вона була в нетверезому стані, поводила себе неадекватно, через що дитину вимушений був забрати до себе додому її брат - інший син [PERSON] - [PERSON] За період перебування в сім'ї опікунів [PERSON] дитина дуже змінилась, добре себе почуває, опікуни змогли повернути [PERSON] до нормального життя, що, на її думку, з огляду на минуле дитини, було неможливим. На опікунів [PERSON] не скаржилась, в спілкуванні з дитиною вони ніколи не чинили їй перешкод. Допитана судом в якості свідка [PERSON] показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] Причин оговорювати у неї немає, але з огляду на те, що батьківські права вона належним чином не виконує, повернення їй [PERSON] на виховання може негативно вплинути на подальшу долю дитини, оскільки належного догляду, забезпечення та виховання вона не отримає від матері, яка ні освіти, ні коштів навіть на хліб не має. В квартирі [PERSON] неналежні житлово-побутові умови, брудно. У її розмові з [PERSON], дитина не змогла однозначно сказати, що хоче повернутись до матері, при цьому в сім'ї [PERSON] їй добре жити. Обставини випадку, який мав місце на травневі свята в 2015 році з дитиною в момент її перебування з матір'ю [PERSON], вона підтвердила. Вислухана в судовому засіданні в присутності соціального педагога [PERSON] в порядку ст.171 СК України та з дотримання ст.12.1. Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, малолітня [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає в сім'ї [PERSON], яка загалом складається з 12 осіб, стосунки з ними та іншими дітьми у неї дружні, взаємовічливі, її ніхто не ображає та люблять. В сім'ї їй добре жити, житлові умові хороші, [PERSON] вона теж любить, ні в чому не обмежується, навчатись в школі їй подобається. В період її проживання з матір'ю їй було іноді погано, оскільки мати часто приводила додому підозрілих та незнайомих їй чоловіків, яких вона боялась. Маму вона любить та хоче повернутись до неї, оскільки не хоче її ображати. Після повернення з в'язниці вона приходила до неї до школи, дарувала подарунки, купувала одяг, останній раз вдома у матері вона була в 2015 році на травневі свята. Того дня мати була в нетверезому стані, вимагала у дівчини її брата Колі гроші, вчинивши сварку, в ході якої випадково допустила пожежу, чим дуже її налякала. Не дивлячись на те, що в сім'ї [PERSON] їй добре, однак в усьому вона може довіритись лише братові [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку малолітньої [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON], матір'ю якої є [PERSON] - відповідач по справі, відомості про батька [PERSON] зазначені в порядку ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 28.11.2005 року та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 09.06.2011 року (а.с.6,7). В ході судового розгляд встановлено, а сторонами визнано, що батько [PERSON] - [PERSON] загинув в результаті протиправних дій відповідача [PERSON], за що остання засуджена вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2011 року (справа № 1-32/11) за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі. За вказаних обставин рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради № 327 від 20.07.2011 року малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради №326 від 17.08.2011 року (а.с.24) [PERSON] призначено опікуном над малолітньою [PERSON], проте рішенням №4 від 16.01.2013 року звільнено від повноважень опікуна (а.с.91). Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради № 8 від 16.01.2013 року (а.с.8), з 21.01.2013 року створено дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], із влаштуванням до нього малолітньої [PERSON] Як вказувала третя особа [PERSON], що також підтверджується висновками дитячого психіатра від 28.02.2012 року, медичним висновком КЗ «Криворізька міська дитяча лікарня №2» за №25 від 11.08.2012 року (а.с.90,92,94), на момент влаштування до дитячого будинку [PERSON] перебувала на обліку в ПНД з діагнозом «F88, F91.1», а також «F80, F88» з порушенням розвитку мови, іншими психічними розладами, хворіла ониходистрофією нігтів та потребувала навчання вдома за полегшеною програмою загальноосвітньої школи протягом 2011-2012 р.р., її інтелект та запас слів не відповідали віку, мала сповільнений темп мислення, не достатнє орієнтування. Зазначені обставини також підтвердили в ході судового розгляду свідки [PERSON] та [PERSON], які, кожен окремо, вказували на дезадаптацію [PERSON] до соціуму, замкнутість та поганий фізичний та психічний стан на момент початку нею навчання в КЗОШ №63 в 2011 році. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] також вказували на те, що навчанням дитини [PERSON] не займалась, до дитячого садка не водила. Вказані факти та наявні докази в їх підтвердження суд розцінює як свідчення неналежного виконання [PERSON] батьківських обов'язків по вихованню [PERSON] ще на момент, коли дитина проживала з нею, що фактично призвело до серйозної психічної травми малолітньої дитини та вкрай негативних наслідків у майбутньому, про що зазначено у висновках психологів. Як вбачається з листів Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 282/5.1 від 24.04.2015 року, № 191/1 від 05.05.2015 року, № 379/5.1 від 08.06.2015 року, № 460/5.1 від 09.07.2015 року, № 518/5.1 від 06.08.2015 року, № 613/1 від 20.10.2015 року (а.с.11-14-зворот), після повернення [PERSON] з місць позбавлення волі, з 06.04.2015 року вона перебувала на обліку як особа, яка опинилася в складних життєвих обставинах із здійсненням соціального супроводу з 12.05.2015 року у зв'язку з вирішенням питання повернення їй на виховання малолітньої доньки [PERSON], яка виховується в прийомній сім'ї [PERSON]. Факт звернення [PERSON] до служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради щодо повернення їй на виховання [PERSON] підтверджується її заявою від 06.04.2015 року (а.с.17). З [PERSON] проводилась роз'яснювально-профілактична робота щодо створення належних умов для проживання та виховання доньки, рекомендовано офіційно працевлаштуватись для забезпечення наявності стабільного доходу. Проте, у зв'язку з виїздом [PERSON] до Ізраїлю 11.08.2015 року на заробітки та недоцільністю повернення їй малолітньої [PERSON] на виховання, сім'ю знято з соціального супроводу та обліку осіб, які перебувають в складних життєвих обставинах (а.с.14). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 21.05.2015 року, 23.09.2015 року в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] (а.с.15,16) встановлено, що квартира потребує ремонту, є газо- та водопостачання, відключено електропостачання, умови для проживання дитини відсутні. В ході судового розгляду як відповідач [PERSON], так і свідок [PERSON] вказували, що задля забезпечення належних умов для проживання та виховання малолітньої [PERSON], в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], Дніпропетровська область, поклеєні шпалери, придбано меблі та побутову техніку, відновлено електропостачання. Натомість суд вважає істотними та такими, що заслуговують на увагу доводи представників третьої особи - Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, які не спростовано жодними доказами з боку відповідача, що покращення житлово-побутових умов в квартирі відповідача хоч і мають місце та знайшли своє підтвердження в ході проведення рейдів та перевірок, однак в своїй сукупності вони не можуть бути свідченням приведення квартири в такий стан, який був би придатним в повному обсязі для проживання, виховання та навчання малолітньої [PERSON], оскільки їй повинні бути забезпечені можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як на підстави заперечення проти пред'явлених вимог, відповідач [PERSON] посилалась на те, що вона хоче спілкуватись з малолітньою донькою [PERSON], виховувати її, приділяти їй належну увагу, однак в цьому їй перешкоджають [PERSON], забороняючи дитині бачитись з матір'ю. З такими доводами суд не може погодитись з огляду на їх безпідставність, недоведеність та спростування наявним обсягом доказів. Так, допитана в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] показала, що [PERSON] декілька разів дійсно приходила в школу до доньки [PERSON], приносила їй подарунки, спілкувалась з донькою, однак у неї як у вчителя жодного разу успіхами у навчанні дитини, станом її здоров'я не цікавилась, а сама дитина в ті моменти хоча й була рада бачити матір, проте перебувала в схвильованому стані, що свідчило про її боязнь матері, чого власне не заперечувала [PERSON], будучи вислуханою судом відповідно до ст.171 СК України. Жодних перешкод у спілкуванні матері з дитиною [PERSON] не чинили. Крім того, як вказувала третя особа [PERSON], виключним випадком обмеження спілкування дитини з матір'ю стало обмеження їх спілкування в соціальних мережах Інтернет з огляду на такий вплив [PERSON] на дитину, який почав відображатись на її негативній поведінці і поверненні колишніх звичок красти, ховати їжу, обманювати дорослих. При цьому такі заходи, застосовані [PERSON] по своїй суті суд не вважає грубим обмеженням спілкування матері з дитиною, а лише як спосіб захисту дитини від факторів, які б могли чинити негативний вплив на неї та перешкоджати нормальному вихованню. Істотною обставиною, визнаною сторонами та підтвердженою показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та самою малолітньою [PERSON], яка спростовує зазначені вище доводи відповідача [PERSON], стало надання дозволу [PERSON] на спільне проведення травневих свят в 2015 році [PERSON] з донькою [PERSON] у неї вдома задля налагодження між ними стосунків. Проте, обставини перебування того дня [PERSON] в нетверезому стані, вчинення сварки з [PERSON] в присутності малолітньої дитини та пожежі, що стало наслідком сильного психологічного стресу для дитини, перехвилюванням є свідченням створення [PERSON] безпосередньої загрози життю та здоров'ю дитини, чого уникнути вдалося виключно завдяки синові відповідача - [PERSON], який 01.05.2015 року забрав сестру до себе, а 03.05.2015 року повернув до сім'ї [PERSON], що підтвердив свідок [PERSON] та малолітня [PERSON] При цьому, сама мати протягом цих днів за доньку не згадувала. Водночас, як після повернення з місць позбавлення волі, так і після приїзду з Ізраїлю, [PERSON] не одразу згадала про свою дитину, наміру повернути доньку на виховання не проявила, посилаючись на те, що вона хворіла, проте жодними доказами не підтвердила. Жодних дій, спрямованих на повернення їй дитини на виховання протягом всього часу перебування справи в провадженні суду, починаючи з 23.11.2015 року, відповідачем не вжито, що є свідченням не доведення нею свого бажання, готовності виховувати [PERSON] та доцільності повернення їй дитини, адже кардинальних змін в її поведінці, способі життя, матеріально-побутовому забезпеченні не відбулось. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Так, висновком виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №10/36-4378 від 16.11.2015 року (а.с.25) вирішено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, суд погоджується із зазначеними висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов'язків, створення для дитини загроз для її життя та здоров'я. Крім того, звільнившись з місць позбавлення волі, [PERSON] не в повному обсязі пройшла соціальну адаптацію, доказів тому, що вона офіційно працевлаштувалась та має стабільний дохід суду не надано, а тому повернення їй доньки на даний час є передчасним, не відповідатиме інтересам дитини та може негативно відобразитись на її майбутньому. Крім того, будучи допитаною в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що їй подобається проживати в сім'ї [PERSON], їх вона любить, натомість однозначно сказати, що вона хоче проживати з матір'ю вона не змогла, адже в минулому мали місце випадки, коли їй з нею було погано. Під час надання пояснень дитина перебувала в схвильованому стані та очевидним є те, що матері вона боїться, довіритись може лише братові. Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан (ст.150 СК України). У відповідності до ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. В розумінні п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов'язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 вказаної постанови. Так, Європейський суд з прав людини в п.49 рішення №39948/06 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved