overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У серпні 2014 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з»явилася, разом з тим подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, разом з тим подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 1995 року сторони зареєстрували шлюб в Щербанівській сільській Раді Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 103, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] Шлюб укладений сторонами вперше. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Майнового спору та спору стосовно визначення місця проживання дитини між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливе, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернулася до суду з цим позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що на праві власності їй належить житловий будинок, розміщений в [ADDRESS]. По липень 2013 року, як член сім»ї, в даному житловому будинку проживав чоловік її дочки [PERSON], за вказаною адресою він був і зареєстрований, однак 12 липня 2013 року відповідач вибув на постійне місце проживання в інший житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Оскільки відповідач не проживає в належному їй житловому будинку, а [PERSON] не бажає добровільно виписуватись з її будинку, тому вона просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала свій позов, просить його задовольнити та виклала мотиви, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, позивач з 10 грудня 2012 року має на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно в [ADDRESS], форма власності - приватна. З її згоди в будинку позивача був зареєстрований [PERSON] як член сім»ї, чоловік дочки позивача, але з 12 липня 2013 року відповідач вибув на постійне місце проживання в інший житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. З 12 липня 2013 року відповідач не проживав у будинку позивача і не виписується з її будинку без поважної причини. Реєстрація відповідача в будинку позивача позбавляє її права розпорядитися своєю власністю на власний розсуд і створює перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Згідно ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до чинного житлового законодавства громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, враховуючи, що відповідач понад один рік проживає за іншою адресою, ніяких стосунків з позивачем не підтримує, хоча й залишився зареєстрованим в її будинку, що перешкоджає їй у користуванні і розпорядженні своєю власністю, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком позивача, а спору між сторонами з приводу права власності на вищевказане будинковолодіння немає. Оскільки позов задовольняється, то судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з 28 вересня 2007 року вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу вони мають спільних доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В зв"язку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають з нею, просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання доньок до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач не з»явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та наполягала наїх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 28 вересня 2007 року, про що у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зроблено відповідний актових запис № 1714. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] доньку [PERSON], [INFO] та згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки КП «ЖЕО №2» № 2562 від 19.06.2014 року доньки [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачкою. Разом з тим відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, працює, не є інвалідом, та інших аліментних зобов»язань не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, матеріальний стан платника аліментів, який працездатний, працює, хронічними хворобами не страждає та не являється інвалідом, інших аліментних зобов»язань не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Також, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 22 вересня 1999 року вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. В зв"язку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина , яка проживає з нею, просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання сина до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на доводи вказані в позові. Відповідач позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Суд, заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 22 вересня 1999 року, про що у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради зроблено відповідний актових запис № 1378. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до витягу з домової книги від 12.08.2014 року, [PERSON] зареєстрований разом з матірю за адресою [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач добровільно матеріальну допомоги на утримання неповнолітньої дитини надає періодично останні 6 місяців. Також встановлено, що [PERSON] є приватним підприємцем, не є інвалідом, та аліментних зобов'язань не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, матеріальний стан платника аліментів, який працездатний, працює, хронічними хворобами не страждає та не являється інвалідом, , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Також, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У серпні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 08 липня 2006 року вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. В зв"язку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, який проживає з нею, просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання сина до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на доводи вказані в позові. Відповідач позов визнав, проти стягнення аліментів у зазначеному позивачкою розмірі не заперечував. Суд, заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 08 липня 2006 року, про що у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зроблено відповідний актових запис №745. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Як зазначала позивач у позові та встановлено в судовому засіданні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Також встановлено, що [PERSON] працює заступником директора з постачання ПП « 7 Квадрат», не є інвалідом, аліментних зобов'язань не має. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, матеріальний стан платника аліментів, який працездатний, працює, хронічними хворобами не страждає та не являється інвалідом, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Також, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У серпні 2014 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася в суд з позовом до [PERSON] і прохала стягнути з неї 5 903,60 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно укладеного кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідача прохає винести заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, про місце і час розгляду справи її повідомлено належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 22.08.2007 р. Відповідно умов договору банк надав відповідачеві кредит у сумі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 10). Пунктом 8.6. «Умовами та правилами надання банківських послуг» передбачена відповідальність при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплати банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості (а. с. 14) Відповідач, отримавши грошові кошти, не виконує своїх зобов'язань та станом на 31.07.2014 року має заборгованість на загальну суму 5903,60 грн., що складається: 987,67 грн. - заборгованість за кредитом; 1751,98 - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 2406,64 грн. - заборгованість з пені та комісії за користуванням кредитом. А також штрафи відповідно до пункту 8.6. «Умов надання кредиту фізичним особам "Розстрочка»»: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 257,31 грн. - штраф (процентна складова). Згідно статтей 526, 530, 551, 625,1054 ЦК України з відповідача на користь банка необхідно стягнути 5903,60 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У серпні 2014 р. представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посила-ючись на те, що 07.09.2005 р. відповідачка отримала від ПАТ «ПриватБанк" за кредитним договором без номеру кредит у розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування креди-том у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язувалася кожного місяця, повертати кредитні кошти, нараховані проценти за його користування, інші передбачені виплати договором, однак нею не викону-ється обов'язок щодо повернення кредиту. Станом на 30.06.2014 р. заборгованість по креди-ту становить 40807,05 грн., яка складається з наступного: - 8284,27 грн. - заборгованість за кредитом; - 30103,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1919,38 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на корить банку заборгованість за кредитом у сумі 40 807,05 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про застосування строку позовної даності. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило (а.с.35). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на заса-дах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встано-влених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які бе-руть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач дійсно 07.09.2005 р. надав відповідачці кредит в сумі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, про що свідчить заява клієнта (а.с.10). Згідно п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім [PERSON], [INFO], уродженця смт.Курахівка м.Селидове Донецької області, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] є його батьком. Протягом останніх 5 років він відсутній за місцем постійного проживання, місцезнаходження його невідоме. Батьки розлучені, він виховується у родині дідуся - [PERSON], та бабусі - [PERSON] Батьки його не виховують та не утримують. Відсутність документа про відсутність батька унеможливлює його перебування під піклуванням. Просив суд задовольнити заяву. У судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник зацікавленої особи - Органу опіки та піклування Селидівської міської ради - у судовому засіданні просила задовольнити заяву про визнання безвісно відсутнім [PERSON] Зацікавлена особа - [PERSON] - не заперечувала проти задоволення заяви. Представник зацікавленої особи - Органу опіки та піклування Курахівської селищної ради - в судове засідання не з'явився. Про день слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявника [PERSON], зацікавлених осіб, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердила факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації близько 5 років, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з копії паспорта та довідки виконавчого комітету Курахівської селищної ради, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.3,4, 7). Згідно побутової характеристики, [PERSON] на території Курахівської селищної ради не проживає кілька років (а.с.6). Даний факт підтверджується також відповідним актом (а.с.8). Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи, відсутні, його показання об"єктивно підтверджуються і не суперечать іншим, зібраним у справі доказам. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання безвісно відсутнім [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 45,7 кв.м.. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ([PERSON]), 19.06.2007 року відділом РАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, шлюб було розірвано. Під час спільного проживання, на спільні кошти з [PERSON] 31.07.2002 року була придбана двокімнатна квартира загальною площею 45,7 кв.м. в будинку № 3 по вул Базарній в місті Первомайську. 15.08.2011 року [PERSON] померла. Посилаючись на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та їх частки є рівними, просив задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідачка позов визнала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Встановлено, що [PERSON] з 30.09.1995 року по 19.06.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання, на спільні кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS], яку зареєстрували на ім"я [PERSON]. 15 серпня 2011 року [PERSON] померла. Зазначені обставини сторони не оспорювали. Вони підтверджені витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу, данними договору купівлі продажу від 30.07.2002 року, який зареєстрований в Первомайському МБТІ за реєстраційним номером 12839 від 15.08.2002 року, даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ФП № 055224 від 19.06.2007 року, актова запис № 159, свідоцтва про смерті серії І-ФП № 145660 від 18.08.2011 року, актова запис № 632 виданих відділом ДРАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).у. За ч. 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачу належить 1/2 частина квартири, так як набута під час шлюбу з [PERSON]. За таких обставин визнання позову відповідачем може бути прийнято судом, так як воно не протирічить закону та не порушує права інших осіб.

Outcome: approved