Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач у лютому 2020 р. звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» у яком просив визнати недійсним Договір №6-114/К про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення від 03.02.2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Столичний комфорт» та стягнути з ТОВ «Столичний комфорт» на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 5 840,80 грн. В обгрунтування позову зазначив, що 03.02.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Столичний комфорт» укладено Договір №6-114/К про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення. П. 1 Договору встановлено, що відповідно до Договору відповідач зобов`язується надавати споживачеві комунальні послуги з: централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а позивач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених Договором. Суб`єктами користування послугами відповідно до Договору є позивач та члени його сім`ї. Об`єктом по якому надаються послуги є квартира [ADDRESS] , що належить позивачу на праві приватної власності, яке позивач набув на підставі Договору купівлі-продажу квартири серія [NUMBER] від 02.02.2015 року. Позивач виконував належним чином умови Договору деякий час, проте в подальшому у нього виникла заборгованість за Договором та відповідач почав вимагати від позивача оплату заборгованості. 20.04.2017 року від адвоката Демченко В.С. позивачу стало відомо, що для надання відповідачем позивачеві на умовах Договору №6-114/К послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення ТОВ «Столичний комфорт» повинен був мати відповідні ліцензії, а саме: ліцензію на надання послуги з опалення та гарячого водопостачання, ліцензію з постачання холодної питної води та ліцензію на надання послуг з приймання стоків води, відповідно до Закону України №1198-VІІ від 10.04.2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергію», яким були внесені зміни до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2004 року. Тобто, згідно чинного законодавства України балансоутримувач будинку, яким на той час був відповідач, мав право надавати позивачу, як власнику квартири, виключно такі житлово-комунальні послуги, які не стосуються послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а тому позивач вважає, що спірний Договір укладено з порушенням чинного законодавства України, а тому він має бути визнаний судом недійсним. Ухвалою суду від 24.02.2020 року розгляд справи за клопотанням позивача призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 33-34). 27.03.2020 року на адресу суду відповідач подав відзив на позов у якому проти задоволення позову заперечував з підстав його необгрунтованості та недоведеності. Відповідь на відзив до суду не надходила. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З матеріалів справи бачається, [PERSON] згідно з свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 02.02.2015 року є власником квартири [ADDRESS] /а.с. 11/. Багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] був введений в експлуатацію 03.10.2011 року та був переданий забудовником ТОВ «Каштанове місто» на баланс та обслуговування ТОВ «Столичний комфорт», що підтверджується з Актом прийому - передачі на баланс експлуатаційній організації додаткових витрат по будівництву житлового будинку у м. Києві. Багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] перебував на балансі та обслуговування ТОВ «Столичний комфорт» з жовтня 2011року по 01 травня 2017 року. З 01.05.2017 року житловий будинок по [ADDRESS] прийняло на баланс та обслуговування Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Голден парк», яке 04.01.2017 року було зареєстроване власниками будинку у Шевченківській РДА м. Києва. Правовідносини між ТОВ «Столичний комфорт» та власником квартири - [PERSON] врегульовані Договором №6-114/К від 03.02.2015 року про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, предметом якого є надання послуг центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення квартири [ADDRESS] , загальною опалювальною площею 134,3 кв.м. /а.с. 6-10/. Згідно із зазначеним договором відповідач взяв на себе зобов`язання надавати відповідні послуги, а позивач відповідно взяв обов`язок сплачувати отримані послуги. У зв`язку з порушенням [PERSON] обов`язків з плати за надані послуги ТОВ «Столичний комфорт» звернулось до суду за захистом порушених прав та стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Столичний комфорт» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 29 526 гривень 27 копійок, три проценти річних в сумі 453 гривни 01 копійка, інфляційну складову боргу в сумі 2 798 гривень 63 копійки, пеню в сумі 5 445 гривень 73 копійки та судовий збір в сумі 876,00 грн. [PERSON] не погоджується, що ТОВ «Столичний комфорт» є теплопостачальною організацією, яка має право надавати послуги з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а тому останнє є належною стороною у Договорі №6-114/К від 03.02.2015 року про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, оскільки не мало правоздатності укладати такий договір згідно з чинним законодавством. Проте вказані твердження [PERSON] суд, вважає безпідставними, виходячи з наступного. Укладення договорів про надання комунальних послуг підпадає під дію правових норм, які визначають загальний порядок укладення цивільних договорів, з урахуванням норм спеціального законодавства. Насамперед, це розділ VI «Порядок укладання договорів у сфері житлово-комунального господарства» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України). Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної та гарячої води, опалення. Діючим на той час законодавством не було передбачено заборони позивачу надавати послуги з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що позивачу було відомо про форму та зміст оспорюваного договору з часу його укладення, власноручно його підписав, з 03.02.2015 року не звертався до суду із позовом про захист порушеного права до моменту ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за надані послуги. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження та спростовані відповідачем, а тому його вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем останніьому не відшкодовується у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Outcome: dismissed