Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк»), звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 90034,68 доларів США, що за курсом НБУ становить 1901532,42 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 22.06.2007 року уклали кредитний договір №RORWGА00001285. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 19012,50 доларів США на термін до 21 червня 2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов договору та вимог статтей 509,526,1054 ЦК України відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 03 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 90034,68 доларів США, яка складається з наступного: 14103,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 26617,14 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1310,61 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 43704,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,84 доларів США - штраф (фіксована частина); 4286,80 доларів США - штраф (процентна складова). Просили стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 90034,68 доларів США, що за курсом НБУ від 03.08.2015 року складає 1901532,42 гривень та судові витрати по справі. Відповідно до зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист порушеного правав споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного договору № RORWGА00001285 від 22 червня 2007 року, [PERSON] зазначає, що крединий договір № RORWGА00001285 від 22 червня 2007 року є таким, що укладений з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм вимог діючого законодавства України та грубо порушує охоронювані Конституцією і Законом України права та інтереси споживача фінансових послуг. Так, у кредитному договорі № RORWGA00001285 від 22 червня 2007 року відсутні визначені імперативними вимогами законодавства України обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: відсутня згода за всіма іншими істотними умовами кредитного договору; не здійснено належного та об'єктивно детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача; не наведено належного «графіку платежів», згідно зі строковістю, не зазначені вид і предмет кожної супутньої послуги з обгрунтуванням їх вартості згідно вимог п.3.3 Правил; не визначено реальної процентної ставки в порушення вимоги п.3. Правил; не визначено та не вказано абсолютного значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді згідно вимоги п.3.3 «Правил»; не зазначено застережень банку, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; в порушення вимоги п.7, п.8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових ринків»,не визначено строк дії кредитного договору та не визначено порядок припинення дії кредитного договору; в порушення вимоги п.6 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутня істотна умова договору, про дострокове розірвання кредитного договору, що не є тотожним з достроковим поверненням кредиту. Вищевказані обов'язкові та необхідні відомості (у тому числі, про розрахунки індексації інфляційних втрат) не були зазначені в кредитному договорі, і докази про те, що ті відомості, які підлягали розкриттю та офіційному оприлюдненню - є відсутніми, за таких умов позивачу немає підстав вважати, що спірний кредитний правочин відповідає вимогам чинного законодавства України. А відтак, зазначене свідчить, що сторонами спірного кредитного договору - не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, а банком , не виконано всіх, вище зазначених імперативних норм і вимог Закону. Оскільки в момент укладення між сторонами спірного кредитного договору позичальник був введений в оману з використанням елементів нечесної підприємницької діяльності, умови кредитного договору не відповідають тим умовам та його внутрішньому волевиявленню, на які він погоджувався, надаючи письмову заяву, даний правочин не спрямований на реальне настання саме тих правових наслідків, що обумовлені ним. Укладений кредитний договір в силу вимог ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.230 ЦК України є недійсним. В судовому засіданні представник позивача Мазурок А.А. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та доповнив, що дійсно позивачем пропущено строк позовної давності. Водночас, у зв'язку з тим, що кредит не погашений, банк продовжує нарахування відсотків щомісячно, за чим строк позовної давності виникає щодо кожного чергового місячного нарахування відсотків. Тому банк подає розрахунок відсотків в межах строків давності за останні три роки, які передували зверненню до суду, розмір яких склав 14906,70 дол. США. Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору банком щоденно нараховано пеню в межах строку давності за останній рік, який склав 13889,82 дол.США. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнають, посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору відповідачу було надано у письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, та інші умови визначені законом та правилами, що підтверджується анкетою, підписаною позичальником. Банком виконані всі умови вимог закону «Про захист прав споживачів». Спірний договір підписаний сторонами, які досягли усіх істотних умов. На момент укладення договору відповідач не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та до 2009 року згідно узгодженого графіку здійснював погашення кредиту. У зв'язку з тим, що з позовом про визнання недійним кредитного договору [PERSON] звернувся до суду у 2015 році, він пропустив строк позовної давності та просить відмовити у задоволенні зустрічного позову за спливом строку позовної давності, проте вважає, що заявлені вимоги є безпідставними. Згідно поданого заперечення (т.1 а.с.67) відповідач [PERSON] вказує, що пред'явлений позов ґрунтовано на неукладеному правочині, строки позовної давності якого минули. А відтак, суд має відмовити повністю в його задоволенні та закрити провадження у справі. Є відсутніми належні і допустимі докази відкриття позичкового рахунку; перерахування коштів на поточний рахунок позичальника; невідоме походження та приналежність, а також, цільове призначення рахунків та кому вони належать фактично. А відтак, є сумніви видачі кредиту позичальнику. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності з огляду на те, що 27.01.2010 року ухвалою Рокитнівського районного суду по справі №2-276/09 про зменшення стягнення на предмет іпотеки за вказаним кредитним договором, у зв'язку зі смертю іпотекодавця провадження у справі було закрито. Отже, мало місце переривання строку позовної давності. До суду позивач звернувся 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності. Крім того, відповідно до ст.205 ЦПК України провадження у справі мало б бути закрито. Крім того, 29.02.2016 року (т.1 а.с.99) та повторно 09.03.2017 року (т.3 а.с.81) позивачем та представником позивача було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності вказуючи на те, що відповідно до кредитного договору, договір №RORWGА00001285 від 22.06.2017 року та графіку погашення кредиту, кредитні кошти видавались банком позичальнику по 21.06.2012 року, з кінцевим терміном погашення 29.06.2012 року. Загальний трирічний термін та спеціальний однорічний строк позовної давності бере свій початок з 30.06.2012 року та закінчується відповідно 30.06.2015 року. Позов було пред'явлено 05.08.2015 року, тому відповідно до правил ст.257 ЦК України, позов пред'явлений зі спливом трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст.267 ЦК України просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Під час судового розгляду справи представник відповідача [PERSON] позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором вважає безпідставними, посилаючись на обставини викладені у запереченні. Оскільки позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог за пропуском строку. Зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини, вказані у позові та доповнив, що у справі була проведена судово-економічна експертиза, висновком якої підтверджено, що реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту у спірному кредитному договорі не визначені, а умови кредитування та сукупна вартість кредиту не узгоджується з Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки спірний договір укладений з порушенням вимог статей 11,19 Закону України «Про захист прав споживачів» є всі підстави для визнання його недійсним. Крім того, зазначає, що про порушене право споживача фінансових послуг [PERSON] стало відомо лише після проведеної експертизи, тому строків позовної давності ним не пропущено. Просить задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного. Згідно умов укладеного договору № RORWGА00001285 від 22 червня 2007 року відповідач [PERSON] отримав у Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», строковий кредит у розмірі 18000,0 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6,2 даного договору. Кредит надано на строк з 22 червня 2007 року по 21 червня 2012 року. Кінцева дата погашення кредиту - 29 червня 2012 року, що узгоджено графіком (т.1 а.с.7-9,11). Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою нерухомого майна (т.2 а.с.8,11). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦПК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № RORWGА00001285 від 22 червня 2007 року, станом на 03.08.2015 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ«Приватбанк» становить 900034,68 доларів США, яка складається: 14103,83 доларів США. - заборгованість за кредитом; 26617,14 доларів США. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 43704,46 доларів США. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,84 доларів США - штраф (фіксована частина); 4286,80 доларів США - штраф (процентна складова). Останній платіж в сумі 142,92 дол. США, що по курсу НБУ складає 986,61 грн. відповідачем здійснено 4 жовтня 2011 року (т.1 а.с.3-5.). Згідно ст.257, ч.1 ст.259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності, про що подав до суду письмову заяву (т.1 а.с.99, т.3 а.с.81). Позивач звернувся до суду з даним позовом 31 серпня 2015 року, позовна заява знада на поштове відділення м.Дніпропетровськ 27.08.2015 року (т.1 а.с.20). Договір № RORWGА00001285 від 22 червня 2007 року укладено на термін до 21.06.2012, остання дата погашення кредиту - 29 червня 2012. Згідно п.7.1 договору, кредит наданий на споживчі цілі (т.1 а.с.9), тобто на день звернення до суду минули строки позовної давності. Суд вважає, що є правові підстави для застосування такого строку. У постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа №6-20 цс 14) зазначається, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання порушеним право [PERSON] - споживача фінансових послуг та визнання кредитного договору № RORWGА00001285 від 22 червня 2007 року недійсним, встановлено наступне. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, [PERSON] у період з 24.07.2007 року по 26.08.2009 року здійснював платежі за кредитним договором. У подальшому, має місце порушення строків сплати. Останній платіж здійснено 04.10.2011 року. (т.1 а.с.4 зв., а.с.127). Посилаючись на норми ст.ст.11,18,19,21 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач вважає спірний договір недійсним, оскільки ввів його в оману чим порушив його права як споживача. Частина 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Відповідно до п.10 ч.3 ст.18 цього Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно п.5 ч.1 ст.21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином обмежують право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме у разі якщо: зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчинила правочин, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі; укладений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, вчинений батьками (усиновлювачами), суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Наявність наведених вище підстав для визнання правочину недійсним в межах судового розгляду справи не встановлено. Не заслуговують на увагу суду посилання позивача на те, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст.ст.11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки містить несправедливі умови та укладений шляхом введення споживача в оману. Оспорюваний договір містить сім самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача. При цьому, зі змісту даного договору не встановлено, що при його укладенні порушено принцип рівності сторін, а сам правочин містить несправедливі умови або ж є такими, що вводять позичальника в оману. Позичальник [PERSON] своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обов'язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі, а отже перед укладенням цього договору він отримав від банку в письмовій формі інформацію згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів» (т.1 а.с.9,10,11). Суд вважає, що при укладенні спірного договору волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір вчинений в письмовій формі, встановленій законом для його виду, спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Зміст укладеного договору не суперечить вимогам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства, в ньому передбачені як права, так і обов'язки, а також відповідальність за неналежне виконання договору обох сторін. За вказаних обставин, відсутні підстави для визнання кредитного договору №RORWGА00001285 від 22 червня 2007 року недійсним. Крім того, не заслуговує на увагу суду посилання представника відповідача [PERSON] на те, що зустрічний позов подано з дотриманням строків позовної давності з огляду на наступне. За вимогами про визнання правочину недійсним, строки позовної давності обчислюються за загальними правилами, визначеними ЦК України. Кредитний договір був укладений 22 червня 2007 року. Упродовж двох років [PERSON] своєчасно здійснював платежі за кредитним договором. З вимогою про визнання договору недійсним останній звернувся 11.11.2015 року (т.1 а.с.36), лише після отримання копії позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитом. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у поданому запереченні заявив про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, при цьому вказує на безпідставність заявлених вимог (т.3 а.с.127). За вказаних обставин суд прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити як за безпідставністю заявлених вимог, так і за пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed