Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що 17.08.2007 між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/3796/73/59380, відповідно до якого позивачу надано кредит у сумі 31 663, 00 дол. США на строк до 17.03.2013 із процентною ставкою - 13,50% річних. 28.09.2010 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1відповідно до умов якої строк кредиту збільшено до 17.07.2016 та договір застави траспортного засобу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що кредитний договір № 014/3796/73/59380 від 17.08.2015 та договір застави транспортного засобу укладені з порушенням норм законодавства, оскільки оскаржуваний договір не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п.п.3.2, 3.4. розділу 3 Правил визнані обов»язковими, банком не було надано письмового документу з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача те не надано повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, а тому згідно уточнених вимог просив визнати даний кредитний договір недійсним, у зв"язку з чим також просив визнати недійсним і договір застави транспортного засобу. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали пред'явлені вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, заперечення подала у письмовому виді. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явлених вимог. Судом встановлено, що 17.08.2007 Відкрите акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль», та [PERSON], укладено споживчий кредитний договір із забезпеченням №014/3769/73/59380, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 31 663,00 доларів США, зі сплатою 13,50 процентів річних, строком на 71 місяців з 17 серпня 2007 року по 17 серпня 2013 року - п. 1.1, 1.2, 1.4. Згідно додатку 2 кредитного договору від 17.08.2007 №014/3796/73/59380 позивачем надано відповідачу інформацію про сукупну вартість споживчого кредиту, в тому числі про процентну ставку за кредитом та вартість всіх супутніх послуг, що підтверджується підписом відповідача проставленим на даному додатку та відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженихпостановою НБУ від 10.05.2007 №168. Факт видачі позичальнику кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 2 від 17 серпня 2007 року 28.09.2010 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1відповідно до умов якої строк кредиту збільшено до 17.07.2016. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Дана норма Цивільного кодексу України поширюється в тому числі на свободу укладення договору. На час підписання договору позивач не вважав, що оспорюваний на даний час кредитний договір порушує його права як споживача. Судом встановлено, що позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлена з його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право відкликати свою згоду (відмовитись) на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, вказаних дій позивач не вчинила та уклала кредитний договір, висловивши у такий спосіб своє волевиявлення щодо укладення кредитного договору. Крім того, судовим розглядом встановлено, що умови кредитного договору виконувались позивачем до 25.02.2015. Також суд надає оцінку тій обставині, що рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 13.10.2015, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.02.2016 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/3769/73/59380 задоволено повністю. Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання вищевказаного кредитного договору недійсним, вимоги в частині визнання договору застави транспортного засобу недійсним також задоволенню не підлягають, як похідні. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed