Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У жовтні 2014 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулось ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК". Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що відповідно укладеного договору б/н від 21.03.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 2400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору та відповідного законодавства відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, в результаті чого станом на 31.07.2014 року виникла заборгованість у розмірі 10832,65 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 2039,21 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 7801,41 грн., а також штрафи відповідно до пункту п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 492,03 грн. Позивач просить стягнути з відповідача всю суму заборгованості та судові витрати за розгляд справи судом у розмірі 243,60 грн. На неодноразові виклики суду сторони у судове засідання не з'явилися, представник позивача Ребрик С.М., що діє на підставі довіреності (а.с. 19) у судове засідання подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.25, 32, 37), відповідач [PERSON] причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с. 21, 28-30, 33, 38). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до заяви відповідача № PLXRRC00200027 від 21.03.2007р. він виразив свою згоду на те, що вказана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») «СТАНДАРТ», Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Таким чином, між позивачем та відповідачем 21 березня 2007 року укладено кредитно-заставний договір № PLXRRC00200027, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 4217,40 грн. на строк по 21.03.2010р. включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 75,91 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 383,40 грн. Згідно умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця з 15 по 20 число кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу в сумі 216,32 грн. (а.с. 8). Відповідно до цієї ж заяви відповідача він згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку і виразив свою згоду на те, що вказана заява разом Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. В цій заяві також зазначено що відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] з кредитним лімітом у сумі 0,00 грн. (а.с.8). Позивачем не надано суду Пам'ятки клієнта та Тарифів, які згідно зазначеної вище заяви є обов'язковими складовими частинами договору про надання банківських послуг, а додано до позовної заяву лише копію «Условий и правил предоставления банковских услуг» (а.с.9-14), які відповідачем не підписані та не містять дати їх складення і затвердження, тобто позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що саме в такій редакції вони існували та надавалися відповідачу для ознайомлення під час укладення договору. Крім того позивачем не надано суду будь-яких доказів (в т.ч. рішення банку, передбаченого п.3.2. «Условий и правил предоставления банковских услуг»), які б підтверджували зміну відповідачу кредитного ліміту на платіжну картку, який при отриманні картки згідно заяви від 21.03.2007р. був встановлений у сумі 0,00 грн., та містили б інформацію про строк дії вказаної картки, що є необхідним враховуючи те, що згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.6-7) безперервна прострочена заборгованість за кредитом виникла у відповідача з вересня 2008 року. Таким чином позивачем не надано суду належних і допустимих доказів укладення між відповідачем та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого згідно Статуту (а.с.18) є позивач, саме того договору і на тих умовах, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог і виходячи з яких проведено розрахунок заборгованості. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором слід відмовити. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed