Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія Інгосстрах» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про повернення безпідставно отриманих коштів, з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 36288 грн. 99 коп.. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 14.04.2008р. між сторонами був укладений договір страхування наземного транспортного засобу № KIO0AK23916995 на умовах якого об»єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом «Тойота» 2007 року випуску р/н [NUMBER]. Страхова сума склала 309395 грн. В ніч з 07.11.2011 року на 08.11.2011 року сталося незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, в звязку з чим було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 289 КК України. Згідно п. 6 договору страхування у разі лонгації договору на наступні періоди ліміт відповідальності за ризиком вказаним у п. 7.1.2 договору зменшується за кожний рік на 10 % від страхової суми, та на момент виплати склав 225548 грн. 96 коп. Згідно п. 15.13 умов договору передбачає, що загальна сума виплат страхового відшкодування за одним або декількома страховими випадками, які настали під час кожного оплаченого року дії цього договору, не може перевищувати розміру страхової суми. Протягом же дії договору страхування з 14.04.2011 року по 13.04.2012 року на відшкодування завданих [PERSON], збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП 24.06.2011 року було сплачено 59104 грн. 05 коп. Відтак сума страхового відшкодування за страховим випадком «незаконне заволодіння ТЗ», що стався 08.11.2011 року не повинна перевищувати 166444 грн., 91 коп. Крім того згідно п. 15.12 умов договору страхове відшкодування, що виплачується, зменшується на розмір безумовної франшизи за кожним страховим випадком, яка згідно п. 7 договору складає 30939 грн. 50 коп., Відтак сума страхового відшкодування повинна становити 135505 грн., 41 коп., однак згідно страхових актів від 19.01.2012 року № 5767 та від 20.03.2012 року № 1039 ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» було помилково перераховано [PERSON], 165505 грн., 41 коп., замість належних до сплати 135505 грн., 41 коп., а тому позивач вважає що 30000 грн., були отримані відповідачем безпідставно та з нього повинно бути стягнуто безпідставно набуті кошти, з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 36288 грн. 99 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, та надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилася та надала суду заперечення в яких просила відмовити в позові повністю в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 14.04.2008р. між сторонами був укладений договір страхування наземного транспортного засобу № KIO0AK23916995 на умовах якого об»єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом «Тойота» 2007 року випуску р/н [NUMBER]. 08.11.2011 року сталося незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, в звязку з чим було порушено кримінальну справу за ч. 3 ст. 289 КК України, що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи від 14.11.2011 року. Протягом дії договору страхування з 14.04.2011 року по 13.04.2012 року на відшкодування завданих [PERSON], збитків внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом на підставі страхових актів від 19.01.2012 року № 5767 та від 20.03.2012 року № 1039 ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» було перераховано [PERSON] суму страхового відшкодування за страховим випадком «незаконне заволодіння ТЗ», 165505 грн. 41 коп.. 07.03.2013 року ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ», склало новий страховий акт №803, в якому зазначило, що позивачем було помилково перераховано [PERSON], суму страхового відшкодування 165505 грн., 41 коп., замість належних до сплати 135505 грн., 41 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі, а нормою ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Частиною 1 статті 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо не відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст.11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним, а тому підстав для застосування ст.1212 ЦК України немає. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Представник позивача не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог та не спростував викладених відповідачем заперечень проти позову, а його посилання на страховий акт від 07.03.2013 року, який до того ж не свідчить про не відповідність обставин при настанні страхового випадку, не має юридичного значення, так як складений після закінчення терміну договору, тому не може бути врахований як підстава для задоволення позову. Також не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними.

Outcome: dismissed