Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач ТОВ «Сучасний факторинг» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням щомісячної комісії, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та штрафних санкцій. В обґрунтування позовної заяви представник позивача посилається на те, що на підставі кредитного договору від 22.05.2017 року №Т0112051 ТОВ «Сучасний факторинг» надало [PERSON] кредит в сумі 13 722 гривен 81 копійку на придбання смартфону SAMSUNG SM-А520F. Відповідно до видаткової накладної №ФТ15 -1145-17771131 від 22.05.2017 року відповідач отримав смартфон SAMSUNG SM-А520F, будь-які претензії та/або зауваження були відсутні. Кошти були перераховані позивачем ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» та ПАТ «Страхове товариство «Альфа Страхування»» відповідно до п.п.2.5, 9.2 Основного договору. Відповідно до п.3 договору, сторони дійшли згоди, що грошові кошти надаються позичальнику на умовах строковості, терміном на 12 місяців та платності 4 % щомісячної комісії за управління кредитом. Розмір щомісячного платежу склав 1692 грн 54 копійки. Свої зобов`язання відповідач за договором не виконав. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Сучасний Факторинг» заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 644,00 грн, яка складається з наступного: 13722, 81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17016,28 грн - комісія за управління кредитом; 6586,00 грн - штраф; 4333,00 грн - індексація несплачених грошових коштів (збитки від інфляції); 1063,00 грн - 3% річних, та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 в відповідно до ст.31 ч.1 ЦПК України справу передано Орджонікідзевському районному суду м. Харкова. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла до провадження судді Попової В.О. 25 березня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у відсутність представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі документів, (а.с. 58-58). Також, про час та місце судового засідання він був повідомлений у відповідність до ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні факти та правовідносини. Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзиву, а позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив розглядати справу в заочному порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 22.05.2017 року між ТОВ «Сучасний факторинг» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Т0112051 про надання кредиту в розмірі 13722 грн на купівлю смартфону SAMSUNG SM-A520F. Відповідно до Видаткової накладної №ФТ-15-1145-17771131 від 22.05.2017 року Відповідач отримала смартфон SAMSUNG SM-A520F. Кошти були перераховані Позивачем ТОВ "САВ-ДІСТРІБЬЮШН" та ПАТ "Страхове товариство "Альфа Страхуваня" відповідно до п.п. 2.5. Основного договору. Згідно з умовами, визначеним у пункті 3.7 кредитного договору, за користування кредитними коштами позичальник сплачує кредитодавцю проценти за процентною ставкою в розмірі 0,01% річних від суми кредиту та щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 4 % від суми кредиту. Сторони договору погодили, що погашення кредиту, сплата процентів та комісії буде здійснюватися позичальником щомісячно, не пізніше 22 числа кожного місяця, рівними частинами - по 1143,63 грн з моменту укладення кредитного договору до 22.08.2017 року до 12 години 00 хвилин включно , а з 22.09.2017 - 1692,54 грн (пункти 3.7., 3.8. договору). Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору за повне або часткове прострочення чергового платежу по поверненню кредиту покупець зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 548,91 грн за кожен випадок прострочення. Пунктом 3.10. договору визначено, що сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором складає18663,76 грн. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у визначеному договором розмірі, що підтверджується рахунком-фактурою, видатковою накладною, анкетою-заявою на надання споживчого кредиту. З позовної заяви вбачається, що відповідач не здійснила жодного платежу за кредитним договором, а відтак станом на 10.12.2019 має заборгованість по кредиту в сумі 44 644,00 грн, яка складається з наступного: 13722, 81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17016,28 грн - комісія за управління кредитом; 6586,00 грн - штраф; 4333,00 грн - індексація несплачених грошових коштів (збитки від інфляції); 1063,00 грн - 3% річних. Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 22.05.2017 по 10.12.2019 відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання. 26.10.2018 року відповідачу направлено лист-вимогу № 961 з вимогою щодо погашення заборгованості за Кредитним договором, який повернувся до банку за закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така ж правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-2168цс15. Таким чином, враховуючи те, що 22.05.2017 року між сторонами був укладений кредитний договір про споживчий кредит, суд приходить висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої договірні зобов`язання, надавши відповідачу кредит у встановленому в Кредитному договорі розмірі. Проте, відповідач порушила умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором, Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист-вимогу, яким боржника повідомлялось про наявну заборгованість, та про добровільну оплату всю наявну заборгованість по кредиту. Зазначена вимога залишилась поза увагою відповідача. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Враховуючи те, що відповідач не виконав умов укладеного договору, суд приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в загальному розмірі 44 644 грн 18 копійок. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved