Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], який зареєструвано 25.06.2010 року у Бортниківській сільській раді. Від спільного проживання у них дітей немає. Спільне життя із відповідачем не склалось, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, а на її прохання змінити свою поведінку не реагує. Із грудня 2014 року вони спільно не проживають. За вказаних обставин позивачка вважає, що їх шлюб носить формальний характер, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просить шлюб розірвати. У судовому засіданні після закінчення строку на примирення позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала із підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"чявився, хоч належним чином був оповіщений про час і місце судовго розгляду, заяви про розгляд справи за його відстутності не подав. У судовому засіданні перед наданням строку на примирення відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та вважав, що шлюб може бути збережений, оскільки він любить позивачку, а спиртного вживає вміру. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.4), вбачається, що 25 червня 2010 року у Бортниківській сільській раді Жидачівського району Льівської області зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після укладенняї шлюбу присвоєно прізвище [PERSON], актовий запис №8,. Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, з грудня 2014 року не проживають спільно. Фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі, неповнолітніх дітей сторони не мають. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивачки відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище та у заяві про визнання позову вказала, що бажає після розірвання шлюбу залишити набуте у шлюбі прізвище, тому вона вправі надалі іменуватись цим прізвищем.

Outcome: approved