Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, вказав, що 01 травня 1998 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Одруження виявилось невдалим. Сімейні стосунки між ними припинені. Вважає, що їхню сім»ю зберегти неможливо. На його думку, що в подальшому їх сім»я існувати не буде, примирення між ними неможливе. Тому просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, про що суду надано письмову заяву. Відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, про що суду надано письмову заяву. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обгрунтованою та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 4 СК України визначає, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім"ю. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Дослідивши матеріали справи, суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому їх шлюб необхідно розірвати на підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, як такий, що суперечить інтересам сторін. Так, відміткою в паспорті про сімейний стан та свідоцтвом про шлюб стверджується, що сторони із 01 травня 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Жодна із сторін не бажає примирення чи збереження шлюбу. Суд вважає, що існування цього шлюбу не відповідатиме його цілям та інтересам сторін. Зважаючи на те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а в даному випадку сторони не мають наміру зберегти шлюб. Віповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 5), відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище «[PERSON]» змінила на прізвище чоловіка «[PERSON]». Відповідач не заявила клопотання про зміну прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити прізвище відповідача без змін «[PERSON]». Спору про майно сторони не мають. Сторони шлюб розривають вперше. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, що шлюб сторін існує лише формально, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 СК України дає суду підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved