Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення документів та виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на наступні обставини. Вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. 12.02.2013 року рішенням Ленінського районного суду м.Донецька їх шлюб було розірвано та було вирішено стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітної плати (доходів), але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10.12.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Фактично вони не проживали однією сім'єю з 2009 року. Шлюб вона вимушена була розірвати з причин постійних скандалів та сварок, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями та неодноразово наносив їй та дитині тілесні ушкодження, про що є довідка. Це суперечило її інтересам та інтересам їх дитини, шкодило її фізичному та психічному здоров'ю. 25.02.2015 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, про що мається відповідний актовий запис № 80. Через нестабільну ситуацію та війну в м.Донецьк вона разом з дитиною вимушена була переїхати спочатку до м.Красноармійська, а потім до м.Нікополя, де і мешкає на даний час з донькою та чоловіком, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішнього переміщення особи. З колишнім чоловіком дружні відносини не підтримує, майже не спілкується. Коли почалась війна, він пішов до зони АТО і, як їй стало відомо, перейшов воювати на бік супротивника. Нею неодноразово здійснювались спроби вивезти доньку [PERSON] за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач [PERSON] щоразу необґрунтовано та безпідставно відмовляв їй в наданні дозволу для оформлення документів. Такі систематичні дії відповідача призводять до ускладнення процедури оформлення документів на виїзд неповнолітньої особи за кордон; переносу запланованих поїздок за межі України; затримки у придбанні білетів; додаткових, незапланованих та безпідставних фінансових затрат. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.55 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Конвенцією про права дитини (ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Також звертає увагу на витяги з судової практики з аналогічних справ. Зокрема, рішення Апеляційного суду м.Києва за справою № 22-796/5364/2013 від 14 травня 2013 року, яким було встановлено, що, оскільки батька не було обмежено чи позбавлено права у відповідності до вимог ст.150 СК України, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вирішено надати дозвіл без згоди батька на тимчасове багаторазове вивезення малолітньої особи за межі України до досягнення шістнадцяти років та надано дозвіл на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Рішенням Апеляційного суду м.Києва по справі № 22-968/13 від 29 січня 2013 року було вирішено, що «із матеріалів справ неможливо з'ясувати об'єктивні причини, за якими відповідач відмовляє позивачці у наданні згоди на короткостроковий виїзд дитини за кордон України по спортивній чи культурно- освітньої лінії, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами, і завдаючи моральної травми власній дитині. Колегією суддів взята до уваги і та обставина, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дитини за кордон України без згоди батька може зайняти стільки часу, що на момент набранням рішення законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема, коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі. Отримання, в даному випадку виїзду дитини за кордон, не пов'язане із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. Було вирішено надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній особі, без згоди та супроводу батька, строком на три роки з дати ухвалення даного рішення». Зі свого боку вона зобов'язується вживати всіх заходів, необхідних для безпечного перебування дитини за кордоном, і по закінченню зазначеного строку забезпечити повернення дитини в Україну. Виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин. За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони не прибули. Позивачка та представник третьої особи надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позовні вимоги підтримали і просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином оголошеннями в газетах та на сайті «Судова влада». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН „Про права дитини", в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ч.1, 2 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатись до суду, органів державної влади, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Згідно зі ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків може здійснюватися на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка народилась в м.Донецьк Донецької області Україна (а.с.6). Ганна проживає разом з мамою - позивачкою по справі - в новій родині мами, яка уклала шлюб з [PERSON] (а.с.8). Батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON], [INFO], не займається вихованням, утриманням, забезпеченням, навчанням та лікуванням доньки, проживає на території АТО. Суду неможливо з'ясувати об'єктивні причини, за якими відповідач відмовляє позивачці у наданні згоди на короткостроковий виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами, і завдаючи моральної травми власній дитині. Крім того, судом приймається до уваги та обставина, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дитини за кордон України без згоди батька може зайняти стільки часу, що на момент набранням рішення законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема, коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі. Отримання, в даному випадку згоди батька для виїзду дитини за кордон, не пов'язане із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. З огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи психологічний стан дитини, думку служби у справах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved