Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свій позов мотивує тим, що вночі 31 грудня 2008 року була затоплена її квартира жильцями квартири [NUMBER] в якій проживали [PERSON] та [PERSON] За фактом підтоплення працівники Житлово - комунального підприємства № 6 склали відповідний акт та визначили розмір завданої шкоди. При складанні акту були присутні [PERSON] та [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.09.2009 року позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. З [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто 20121 грн. матеріальної шкоди, 8000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. Згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду відкрито виконавче провадження, але він був повернутий без виконання, що стало приводом для повторного звернення до суду з тим же позовом, але до іншої особи, оскільки в процесі виконавчого провадження встановлено, що власником житлової квартири є [PERSON] На підставі наведеного, просить суд, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] - 21121 грн. заподіяної матеріальної шкоди та моральної шкоди в розмірі - 15000 грн., судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав в ній зазначених. Просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача надав заперечення з якого вбачається, що він просить в задоволенні позову відмовити через сплив позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали справи №2-2564/09 (за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди) суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] Квартира [NUMBER], що розташована над квартирою позивача, належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. 7 справи №2-2564/09). В ніч з 31.12.2008 року на 01.01.2009 року помешкання позивача було затоплено. Вода текла впродовж трьох годин, внаслідок чого, по всій квартирі були пошкоджені: паркетна підлога, килимове покриття, шпалери, підвісна стеля таелектропроводка. Даний факт встановлено актом обстеження квартири [PERSON] від 02.01.2009 року (а.с. 44, а.с.6 справи №2-2564/09). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи "0-78 від 24.03.2009 року підсумкова вартість ремонту у квартирі [ADDRESS] для і усунення результатів затоплення квартири складає 20121 грн. (а.с. 4-7, а.с.22-31 справи №2-2564/09). Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до вимог ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.04.2002р. по 31.10.2005 р., тобто за період по якому строк для звернення пропущений. Відповідач надав суду заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то, на думку суду, зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску строку для звернення в суд з позовними вимогами про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди , що мало місце в ніч з 31.12.2008 року на 01.01.2009 року. Як вбачається з матеріалів справи підтоплення квартири [ADDRESS] в якій проживає позивач [PERSON] відбулось 31.12.2008 року, з позовною заявою до суду [PERSON] звернулась 23.04.2015 року, тому наявні підстави для застосування загального строку позовної давності тривалістю три роки, який просить застосувати відповідач та відмовити в задоволенні позову за пропуском цього строку. Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, що мало місце в ніч з 31.12.2008 року на 01.01.2009 року, за якими строк позовної давності стік, необхідно відмовити. На думку суду, позивач реалізував своє право на захист свого порушеного цивільного права, гарантованого ст.. 15 ЦК України та ст.. 55 Конституції України, звернувшись з позовом до [PERSON], а суд задовольнивши вимоги позивача, стягнувши з [PERSON] на користь позивача 20121 грн. матеріальної шкоди та 8000 грн. у відшкодування моральної шкоди, захистив його порушене право. Суд зазначає, що позовна давність - це певний строк, що встановлений законодавцем для здійснення дій заінтересованою особою з метою захисту порушеного права або інтересу та їх відновлення через суд цивільної юрисдикції, це строк, протягом якого суди, що розглядають цивільно-правові справи, повинні поновити порушене право. Суд критично ставиться, до заперечень представника позивача, щодо застосування наслідків позовної давності, оскільки на думку суду зазначення відповідачем в запереченні проти позову на сплив позовної давності, на думку суду, є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Крім того, навіть, якщо вважати, що відбулося переривання строку позовної давності в розумінні ст.. 264 ЦК України в зв'язку з пред'явленням позовної заяви до [PERSON] 05.02.2009 року і ухваленням рішення від 14.05.2009 року, то строк позовної давності сплив ще в 2012 році, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Outcome: dismissed