Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору № ODXRRX11500305 від 03 серпня 2007 року [PERSON] було надано кредит в сумі 2022,90 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки позичальником належним чином не виконані зобов"язання за кредитним договором, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 12416 грн. 63 коп. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність, проти позову заперечив, вказуючи на те, що згідно наказу суду він повністю сплатив борг, крім того, він просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню виходячи із слідучого. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов»язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до заяви [PERSON] від 03 серпня 2007 року та умов і правил надання банківських послуг, позивач надав кредит відповідачу у розмірі 2022,90 грн. на строк 12 місяців , з 03 серпня 2007 року по 03.08.2008 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно наказу Любашівського районного суду Одеської області від 07 травня 2008 року із [PERSON] стягнено на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 2741 грн. 78 коп. та судові витрати в сумі 40 грн. Як видно із заяви про видачу судового наказу від 05.05.2008 р. заборгованість [PERSON] складалася із наступного: 2022,90 грн. - заборгованість за кредитом, 502,27 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 163,86 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 52,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Як видно із квитанції [PERSON] сплатив заборгованість перед банком та згідно постанови відділу ДВС Любашівського РУЮ від 20 листопада 2008 р. виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 07.05.2008 року закінчено, так як борг стягнуто в повному обсязі. Згідно розрахунку в позові станом на 17 лютого 2014 р. заборгованість [PERSON] складає 14090,95 грн., яка складається з наступного: 2021,85 грн. - заборгованість за кредитом, 6247,49 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5821,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Від зазначеної суми позивач відняв суму в розмірі 2741 грн. 78 коп., яка була задоволена судовим наказом та різниця склала 11349 грн. 17 коп., а також штраф (фіксована частина) 500 грн. та 576 грн. 46 коп. штраф (процентна складова). Таким чином, позивач вказує, що заборгованість [PERSON] складає 11349 грн. 17 коп. Однак, суд не погоджується із розрахунком заборгованості, яку надав позивач, оскільки заборгованість за кредитом в сумі 2021 грн. 85 коп. у [PERSON] перед позивачем відсутня, оскільки вже сплачена відповідачем, а тому банк безпідставно продовжував нараховувати на фактично сплачену суму боргу проценти та неустойку. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 13 листопада 2008 року , тобто після сплати боргу за наказом суду, необґрунтовані та безпідставні. Що стосується стягнення відсотків, неустойки нарахованих за період невиконання наказу суду, то суд приходить до слідуючого. Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач згідно заяви просить застосувати сплив позовної давності. Термін позовної давності за домовленістю сторін складає 5 років, який на момент звернення позивача із позовом до суду уже сплив. Про поважність причини пропущення позовної давності, позивач не заявляв, хоча заперечення відповідача були направленні на адресу позивача. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволені позову в частині стягнення відсотків, неустойки нарахованих за період невиконання наказу суду, необхідно відмовити, у зв»язку із спливом позовної давності. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed