Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідачів на його користь 60 000,00 гривень за завдану йому моральну шкоду, внаслідок порушення вимог законоавства з богу органу досудового слідства Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області та прокуратури Харківської області, пов"язаних з бездіяльністю, невиконанні та неналежному виконанні судових рішень, бездіяльності при розслідуванні кримінальних проваджень. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.02.2014 р. приблизно о 10:00 год. біля зупинки громадського транспорту «Джерельна» по вул. Ком. Корка у м Харкові він був побитий громадянином [PERSON], його зятем та їх знайомим. На місце події, позивачем була викликана бригада «Швидкої допомоги», по приїзду лікарів він повідомив про обставини побиття, назвав хто приймав участь у побитті, надав номер телефону, марку та номер авто [PERSON] Вказана інформація була передана медичними працівниками «Швидкої допомоги» до служби «102» чергової частини ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, звідки її було передано до чергової частини Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області для відповідної реєстрації. Кримінальне провадження № 12014220490000692 по факту його побиття розпочате 14.02.2014 р. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~Одночасно відповідно до витягу з кримінального провадження № 12014220490000579 було розпочате кримінальне провадження на підставі заяви [PERSON] від 07.02.2014 р. по факту нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень невстановленою особою. Починаючи з 14.02.2014 р. обидва кримінальні провадження знаходились у провадженні слідчого Кравченко Д.О., яка не обєднала їх в одне провадження, задля повного та обєктивного зясування усіх обставин, а провела розслідування по справі № 12014220490000579 по звинуваченню його у спричиненні [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 р. його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та засуджено до громадських робіт терміном 180 годин. Вирок набув чинності, призначене покарання він відбув. Слідчий Кравченко Т.О., понад півроку, усілякими засобами саботувала розслідування злочину, вчиненого проти нього. Таке ж ставлення до своїх службових обов"язків по розслідуванню крімінального провадження, по якому він є потерпілим, виявила і слідчий Колісник І.В., якій кримінальне провадження бул передано для подальшого розслідування . 14 січня 2015 року, після отримання консультативного висновку фахівця в галузі судової медицини його адвокатом було подане клопотання про перекваліфікацію дій осіб по відношенню до нього, проведення впізнання свідками нападника, призначення комісійної судово-медичної експертизи, допитати свідків. Втім [PERSON] у встановлений термін не повідомила та не вручила адвокатові постанову зі своїм рішенням по цьому клопотанню. Лише під час розгляду судом скарги адвоката на бездіяльність слідчого Колісник І.В., остання повідомила про існування постанови про відмову у задоволенні клопотання і лише після вказівки слідчого судді, з явним небажанням, надала можливість адвокату сфотографувати її постанову для подальшого оскарження. 30.01.2015 р. була подана скарга на рішення слідчого Колісник І.В. про відмову у задоволенні клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи. Ухвалою слідчого судді від 02.02.2015 р. скарга була задоволена. Однак слідча впродовж не менш двох місяців не призначала комісійну судово-медичну експертизу, посилаючись то на зайнятість іншими справами, то звітний період та таке інше. В зв"язку з цим, 12.03.2015 р. він звернувся, у порядку ст.214 КПК України до прокуратури Харківської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій було поставлено питання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб СВ Київського РВ ХМУ ГУМСВУ в Харківській області, оскільки в їх діях вбачаються ознаки злочинів, передбачених ст.ст.364,365,382 КК України. 17.03.2015 р. він звернувся до секретаріату прокуратури області та з"ясував, що подана ним заява про злочин не була внесена в ЄРДР, як то вимагає ч.1 ст.214 КПК України. Позивач зазначав, що йому були завдані душевні страждання протиправною бездіяльністю посадових осіб прокуратури та органів внутрішніх справ в частині не реєстрації (приховування злочину) заяв про скоєння кримінальних правопорушень та клопотань адресованих слідчому щодо необхідності вчинення слідчих дій, які виразились у невнесенні слідчим відомостей про скоєне правопорушення в Єдиний реєстр досудових розслідувань, не розслідування факту його побиття та допомозі нападнику уникнути відповідальності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позов підтримали, просили його зодовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник Генеральної прокуратури України прокурор прокуратури Київського району м.Харкова [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти вимог позивача, посилалась на те, що позивачем не надано жодних доказів про вчинення Генеральною прокуратурою України незаконних дій, бездіяльності або прийняття незаконного рішення. Тому вимога позивача щодо стягнення з Генеральної прокуратури України моральної шкоди є незаконною. \~\~ Представник відповідача [PERSON] управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області [PERSON] позов не визнали, писилалася на те, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди, також на те, що ст. 1167 ЦК встановлені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, які не розповсюджуються на позивача. Крім того, просила зауважити, що відшкодування шкоди здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок правоохоронних органів, тому вимога про стягнення шкоди з МВС України та Генеральної прокуратури України є безпідставною. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився. \~ Суд,вислухавши пояснення позивача,представників відповідачів, дослідивши матеріали справи вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного: Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною другою п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться лише в разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Згідно наданої до справи інформації по кримінальному провадженні №12014220490000692 від 14.02.2014 р. у якому позивач є потерпілим на даний час досудове розслідування триває (а.с.93-94) Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до наданих позивачем суду копій ухвал слідчих суддів, позивач звертався до суду в порядку ст.303 КПК України в результаті чого судом було прийнято рішення про часткове задоволення скарг позивача, зобов"язано органи досудового розслідування вчинити дії передбачені Кримінальним процесуальним кодексам України. Судом не встановлено наявності в діях, або ж бездіяльність органу досудового розслідування, що оскаржував позивач, протиправності, також позивачем суду не надано доказів того, що за обставинами, що були предметом розгляду слідчого судді, працівників правоохоронних органів притягнуто до дисциплінарної відповідальності. \~\~\~\~\~\~\~ Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки судом не встановлено і позивачем суду не надано доказів протиправної поведінки відповідачів внаслідок чого позивачу завдано шкоду.

Outcome: dismissed