Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 8 червня 2012 року в розмірі 19220,18 гривень. В позовній заяві позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] 8 червня 2012 року було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно п.2.1.1.12.2. Умов та правил надання банківських послуг у розмірі, що зазначений в Тарифах банку, а саме: 2,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; з 1 квітня 2013 року - 2,3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; за тратами здійсненими з 1 вересня 2014 року - 2,7%; за тратами здійсненими з 1 квітня 2015 року - 3,5 %. Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору № б/н від 8 червня 2012 року щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 4 січня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 19220,18 гривень, що складається з: 3332,01 гривень заборгованості за кредитом, 8412,32 гривень заборгованості за відсотками, 6084,41 гривень нарахованої пені, а також штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 891,44 гривень штрафу (процентна складова). Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 19220,18 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 8 червня 2012 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав письмову заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 32). Відповідач [PERSON] під час розгляду справи пояснила, що дійсно їй позивачем було видано кредит та видано кредитну картку. Через відсутність коштів вчасно повернути кредит не змогла. Кредитна картка знаходиться в її користуванні, але проведення операцій за кредитною карткою банком обмежено, оскільки вона має можливість тільки вносити грошові кошти для поповнення кредитного рахунка. Позовні вимоги позивача визнає. Крім того, відповідач [PERSON] пояснила, що нею було частково сплачено заборгованість за кредитним договором б/н від 8 червня 2012 року. Так, у відділенні ПриватБанку нею було сплачено 9 лютого 2018 року - 600,00 гривень, 23 лютого 2018 року - 1010,00 гривень, 27 лютого 2018 року - 650,00 гривень, 23 лютого 2018 року - 1000,00 гривень, 20 березня 2018 року - 5000,00 гривень, 25 квітня 2018 року - 600,00 гривень. Також, 19 березня 2018 року її знайома зарахувана на її картковий рахунок 5000,00 гривень. Суд, заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання 21 березня 2018 року, 24 квітня 2018 року, 2 та 10 травня 2018 року. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Відповідач відзиву на позовну заяву позивача до суду не подавала. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] заявила клопотання про долучення до матеріалів цивільної справи квитанцій про погашення нею заборгованості за кредитним договором від 9 лютого 2018 року на суму 600,00 гривень, від 23 лютого 2018 року на суму 1010,00 гривень, від 27 лютого 2018 року на суму 650,00 гривень, від 23 лютого 2018 року на суму 1000,00 гривень, від 20 березня 2018 року на суму 5000,00 гривень, від 25 квітня 2018 року на суму 600,00 гривень, а також квитанцію від 19 березня 2018 року про переведення грошових коштів на її кредитну картку на суму 5000,00 гривень. Вказане клопотання було задоволено судом. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що заява відповідача [PERSON] (а.с. 8), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10-24), а також Тарифи банку (а.с.9) складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Згідно кредитного договору № б/н від 8 червня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] банк надає відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна Голд» зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно п.2.1.1.12.2. Умов та правил надання банківських послуг у розмірі, що зазначений в Тарифах банку, а саме: 2,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; з 1 квітня 2013 року - 2,3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; за тратами здійсненими з 1 вересня 2014 року - 2,7%; за тратами здійсненими з 1 квітня 2015 року - 3,5 % (а.с.20 зв.). Згідно п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який час змінити кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.18). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача (а.с. 5, 6-7) станом на 4 січня 2018 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 8 червня 2012 року становить 19220,18 гривень, що складається з: 3332,01 гривень заборгованості за кредитом, 8412,32 гривень заборгованості за відсотками, 6084,41 гривень нарахованої пені. Крім того, за порушення умов кредитного договору № б/н від 8 червня 2012 року відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме порушення відповідачем строків сплати належних за договором платежів, позивачем нараховані штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 891,44 гривень штрафу (процентна складова). В судовому засіданні відповідач [PERSON] не оспорювала розрахунок суми заборгованості, що проведений позивачем. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у встановлені кредитним договором № б/н від 8 червня 2012 року строки не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договром № б/н від 8 червня 2012 року, а саме: за кредитом в розмірі 3332,01 гривень, за відсотками в розмірі 8412,32 гривень, за пенею в розмірі 6084,41 гривень. Разом з тим, з наданих відповідачем [PERSON] квитанцій, встановлено, що після звернення до суду позивача з позовною заявою, відповідачем було сплачено заборгованість за кредитним договором № б/н від 8 червня 2012 року, а саме: 9 лютого 2018 року сплачено 600,00 гривень, 23 лютого 2018 року - 1010,00 гривень, 27 лютого 2018 року - 650,00 гривень, 23 лютого 2018 року - 1000,00 гривень, 20 березня 2018 року - 5000,00 гривень, 25 квітня 2018 року - 600,00 гривень, 19 березня 2018 року поповнено кредитний картковий рахунок відповідача на суму 5000,00 гривень. Отже, всього відповідачем [PERSON], після звернення до суду позивача з позовною заявою, було сплачено заборгованість за кредитним договором в розмірі 13860,00 гривень (1010,00 + 650,00 + 5000,00 + 1000,00 + 600,00 + 600,00 + 5000,00 = 13860). За таких обстави, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором на суму 13860,00 гривень, оскільки у вказаному розмірі заборгованість за кредитним договором була сплачена відповідачем після звернення позивача до суду з позовною заявою. Судом встановлено, що за порушення умов кредитного договору № б/н від 8 червня 2012 року відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме порушення відповідачем строків сплати належних за договором платежів, позивачем нараховані штрафи - 500,00 гривень штрафу (фіксована частина), 891,44 гривень штрафу (процентна складова). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 гривень та процентної частини штрафу - в розмірі 891,44 гривень не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог, позивачеві необхідно відмовити. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 16) кредитний договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково, а заборгованість за кредитним договором № б/н від 8 червня 2012 року стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 3968,74 гривень (19220,18 - 13860,00 - 500,00 - 891,44 = 3968,74). В решті вимог позивача слід відмовити. На час звернення до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1762,00 гривень (а.с. 1). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача [PERSON] витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також враховуючи те, що частина позовних вимог позивача не підлягає до задоволення через добровільну часткову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором, тобто в розмірі 1634,00 гривень. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими.

Outcome: approved