Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відділу охорони здоров`я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні в сумі 17 750,05 гривень. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2020 року задоволено клопотання позивача та замінено первісного відповідача відділ охорони здоров`я Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області на належного відповідача Тячівську районну раду Закарпатської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на виконання наказу відділу охорони здоров`я Тячівської РДА від 20 листопада 2017 року за № 155-0 «Про реорганізацію КЗ «Тячівська районна поліклініка» та створення шляхом заснування на базі стоматологічного відділення КЗ «Тячівська районна стоматологічна поліклініка» та листа-погодження між керівниками медичних закладів, наказом № 17-к від 01 лютого 2018 року її було прийнято на роботу в порядку переведення працівників зубопротезної лабораторії КЗ «Тячівська районна поліклініка» відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України на 1,0 ставки посади сестри медичної зі стоматології з оплатою праці згідно штатного розпису. Наказом № 17-к від 31 січня 2018 року «Про звільнення працівників в порядку переведення» з 31 січня 2018 року її звільнено в порядку переведення відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпАП України. Наказом № 76-к від 07 лютого 2019 року її було звільнено у зв`язку з ліквідацією КЗ «Тячівська районна стоматологічна поліклініка» за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що стверджується записом в її трудовій книжці. Однак, при звільненні їй не було виплачено заробітну плату в сумі 17 750, 05 гривень. Дана обставина підтверджується листом Управління держпраці у Закарпатській області №07.04/1140 від 18 березня 2019 року, формою ОК - 5 від 25 липня 2019 року, приписом про усунення виявленних порушень № ЗК/121/221/АВ/П від 11 березня 2019 року, актом інспекційного відвідування № ЗК 252/221/АВ від 29 травня 2019 року, актом інспекційного відвідування № ЗК 121/221/АВ від 07 березня 2019 року. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про добровільну виплату їй заборгованої заробітної плати, однак, станом на день звернення до суду така їй не виплачена. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Матіко Р.І. в судове засідання не з`явилися, позаяк представник позивачки - адвокат Матіко Р.І. подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його та позивача відсутності та в заяві вказує, що позовні вимоги підтримують повністю з мотивів, викладених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача Тячівської районної ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, а тому, суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у відсутності представника відповідача на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні належними доказами та підтверджено наказом № 17-к від 01 лютого 2018 року, виданим головним лікарем КЗ "Тячівська районна стоматологічна поліклініка" відділу охорони здоров`я Тячівської РДА Закарпатської області "Про прийом на роботу працівників в порядку переведення" на виконання наказу відділу охорони здоров"я Тячівської РДА від 20 листопада 2017 року за № 155-0 «Про реорганізацію КЗ «Тячівська районна поліклініка» та створення шляхом заснування на базі стоматологічного відділення КЗ «Тячівська районна стоматологічна поліклініка» та листа-погодження між керівниками медичних закладів, позивачку [PERSON] прийнято на роботу в порядку переведення працівників зубопротезної лабораторії КЗ «Тячівська районна поліклініка» відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпП України на 1,0 ставки посади сестри медичної зі стоматології з оплатою праці згідно штатного розпису. Цьому наказу передував наказ № 17-к від 31 січня 2018 року «Про звільнення працівників в порядку переведення» з 31 січня 2018 року, яким позивачку звільнено в порядку переведення відповідно до п. 5 ст. 36 КЗпАП України з 01 лютого 2018 року. Наказом № 76-к від 07 лютого 2019 року позивачку було звільнено у зв`язку з ліквідацією КЗ «Тячівська районна стоматологічна поліклініка» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що стверджується записом у її трудовій книжці. Судом встановлено, що при звільненні позивачу [PERSON] не виплачено заробітну плату в розмірі 17 750, 05 гривень, що стверджується листом Управління держпраці у Закарпатській області №07.04/1140 від 18 березня 2019 року, формою ОК - 5 від 25 липня 2019 року, актом інспекційного відвідування № ЗК 121/221/АВ від 07 березня 2019 року, приписом про усунення виявлення порушень № ЗК/121/221/АВ/П від 11 березня 2019 року, актом інспекційного відвідування №ЗК 252/221/АВ від 29 травня 2019 року Станом на день звернення позивача [PERSON] до суду із зазначеним позовом заборгованість відповідачем не виплачена. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 43 Конституції Українидержава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи вищенаведені обставини, які підтверджені належними доказами, суд приходить до висновку, що з відповідача Тячівської районної ради Закарпатської області слід стягнути на користь позивача [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні в розмірі 17 750 гривень 05 копійок. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК Українисуд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача. Беручи до уваги вищенаведене та

Outcome: approved