Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з простроченням сплати аліментів у сумі 7892,00 грн. Позов мотивує тим, з відповідачем перебувала у шлюбі, однак рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2012 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у них народились діти- [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] На підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05.12.2011 року відповідач був зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти в розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину , яка підлягає індексації відповідно до закону щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 09.11.2011 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, відповідач сплачує аліменти не систематично, а тому станом на червень 2014 року має заборгованість у розмірі 26200,00 грн. Просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 09.11.2011 р. по червень 2014 р. в розмірі 1 % за кожен день прострочення в загальній сумі 7892,00 грн. У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про день та час слухання справи був сповіщений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі документів, які є в матеріалах справи, і ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечила позивачка Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05.12. 2011 року з відповідача [PERSON], 1978 р.н. стягнуто аліменти на користь [PERSON] 1978 р.н. на утримання малолітніх дітей- [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину , яка підлягає індексації відповідно до закону щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 09.11.2011 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі вищевказаного рішення Миколаївським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 2-1157/11 від 16.12.2011 р. про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, який звернуто до примусового виконання. Згідно долученої до справи копії рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06. 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Із розрахунку заборгованості по аліментах, наданого відділом державної виконавчої служби Новороздільського міського управління юстиції у Львівської області вбачається, що відповідач аліменти у повному обсязі не сплачує і станом на 01.07.2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 26200,00 грн. Дійсно у відповідності до змісту положень ст. 194 СК України випливає, що у випадку виникнення у боржника заборгованості аліментів за попередній період, такі можуть бути стягнуті з нього за рішенням суду. Крім цього, ч.1 ст. 196 СК України передбачено право одержувача аліментів на стягнення із боржника неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у випадку виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 частини 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи не було встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від відповідача причин. Враховуючи вимоги ст. 196 СК України, неустойка стягується в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому відповідач повинен сплатити позивачці неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 09.11.2011 р. по червень 2014 р. в сумі 7892 грн. згідно поданого позивачкою розрахунку. З урахуванням вище наведених обставин, суд вважає можливим задоволити позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з простроченням сплати аліментів в межах заявлених вимог та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved