Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9054,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що від зареєстрованого шлюбу, який на даний час розірвано, сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з позивачем. У період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року відповідач без поважних причин, навмисно, ухилявся від сплати призначених судом аліментів на доньку. А саме, відповідач ніде не працював, перебував на заробітках у Польщі, гроші на утримання дитини не надавав. У зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем, у відповідача станом на 01.09.2019 наявна заборгованість в сумі 9054,00 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач навмисно не сплачував аліменти, ухилявся від їх сплати, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів станом на 21.10.2019 становить 9054,00 грн. Позивач у судовому засіданні вказував, що відповідач сплатив заборгованість по аліментах, тому вона зменшує заявлені у позові вимоги, та просить стягнути з нього лише суму пені за несвоєчасну сплату аліментів. Також позивач підтвердила, що не врахований державним виконавцем платіж за квітень 2019 року на суму 1500,00 грн був нею отриманий. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що державним виконавцем було неправильно розраховано заборгованість, повідомлено йому іншу суму, в меншому розмірі, ніж ту, яку він дійсно повинен сплачувати. Позивач йому повідомляла, що він повинен платити більше, але він сплачував аліменти в розмірі, який вказував державний виконавець. Про існування заборгованості він дізнався у вересні-жовтні 2019 року. Коли він в черговий раз відвідав державного виконавця, у останнього взагалі не було деяких чеків, в підтвердження сплати ним аліментів. Таким чином, вважає, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини. Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.05.2016 з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення суду набрало законної сили, видано виконавчий лист, та відкрито виконавче провадження. Однак, відповідачем вказані аліменти в розмірі, вказаному в рішенні суду, не сплачуються, через що виникла заборгованість по сплаті аліментів. Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 11.01.2020, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.08.2019 становить 7554,00 грн. Суд зауважує, що в розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.11) не враховано платіж за квітень 2019 в сумі 1500 грн, який згідно наданого відповідачем повідомлення Центру поштового зв`язку № 4 м. Мелітополь Запорізької дирекції АТ «Укрпошта», 13.04.2019 ним було сплачено. З даним фатом погодилася і позивач у судовому засіданні. Отже, судом встановлено, що заборгованість за відповідачем по сплаті аліментів станом на 01.08.2019 становить 7554,00 грн. Згідно ч.2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (частина 1\~статті 183 СК України). Відповідно до вимог\~ст.196 СК України\~- у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність, а саме настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду по справі № 333/6020/16 від 03.04.2019. Суд зазначає, що згідно практики Верховного Суду неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти (постанова від 25.04.2018, справа № 572/1762/15-ц). Крім того, відповідно до ч.1\~ст.179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до\~ст.20 СК України\~до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується. Згідно з розрахунком позивача, пеня за прострочку сплати відповідачем аліментів за період з 01.10.2018 по жовтень 2019 становить 21860 грн. 60 коп. Так, за жовтень 2018 року сума пені складає 5278,85 грн (1487 грн х 1% х 355 днів); за листопад 2018 року 932,75 грн (287 грн х 1% х 325 днів); за грудень 2018 року 2725,38 грн (927 грн х 1% х 294 днів); за січень 2019 року 2964,01 грн (1127 грн х 1% х 263 днів); за лютий 2019 року 4998,45 грн (2127 грн х 1% х 235 днів); за березень 2019 року 1268,88 грн (622 грн х 1% х 204 днів); за квітень 2019 року 3692,28 грн (2122 грн х 1% х 174 днів). З розрахунком позивачки в частині розрахунку розміру пені за квітень 2019 року, суд не погоджується, оскільки, як було вказано вище, згідно наданого відповідачем повідомлення Центру поштового зв`язку № 4 м. Мелітополь Запорізької дирекції АТ «Укрпошта», 13.04.2019 ним було відправлено поштовий переказ на суму 1500 грн. З даним фатом погодилася і позивач у судовому засіданні. Тому, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за квітень 2019 року складає 1082,28 грн (622 грн х 1% х 174 днів). Тобто, розмір пені за прострочку сплати відповідачем аліментів за період з 01.10.2018 по жовтень 2019 становить 19250,6 грн. Таким чином, враховуючи, що розмір нарахованої пені перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов"язанню, суд прийшов до висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам, а саме, в розмірі 7554,00 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 196 СК України\~розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Будь-яких доказів, що свідчать про скрутний матеріальний та сімейний стан відповідача, матеріали справи не містять. Також суд знаходить неспроможними доводи відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а з тієї причини, що державний виконавець неправильно розрахував платіж у зв`язку з наступним. Так, відповідачем не надано суду жодних доказів зазначеного, враховуючи, що позивач повідомляла йому про недоплату, відповідач не вжив заходів щодо уточнення таких даних (звернення до державного виконавця, начальника державної виконавчої служби тощо), принаймні докази цього в матеріалах справи відсутні. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, суд вирішує відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, в зв`язку із тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду із позовом, його слід стягнути із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial