Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У квітні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання доньки - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідач деякий час надавав кошти на утримання доньки згідно рішення суду, але з січня 2014 року перестав їх надавати.Так як дитина потребує додаткових витрат, а відповідач неофіційно працює в таксі, має нерегулярний і мінливий дохід, може надавати допомогу на утримання дитини, у звязку з чим позивачка звернулася до суду і просила суд змінити розмір аліментів, а саме стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засіданні позивачка не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність та уточчнивши позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 900 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги щодо сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 900 грн. щомісячно визнав. Вивчивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2009 року по 09.12.2011 рік. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.4) Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва було винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання доньки - [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів "вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення." Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved