Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем в них є двоє синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Син [PERSON] проживає разом з нею, а [PERSON] навчається у Національному авіаційному університеті, тому тимчасово прописаний та проживає в м. Київ. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.04.2013 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання синів в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Проте позивачка зазначила, що відповідач немає постійного місця роботи, у звязку з чим його дохід є мінливим та нерегулярним, тому не може здійснювати виплату аліментів згідно вказаного рішення. Також вказала на те, що старшому синові виповнилось 18 років, тому стягнення аліментів на його утримання за вказаним вище рішенням припинено. На підставі наведеного, позивачка просить змінити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.04.2013 року та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. починаючи від дня пред"явлення позову і до досягнення ним повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся, згідно вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 192 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно розяснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Виходячи з наведеного, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно правової позиції висловленої Верховним судом України в постанові від 05.02.2014 року у справі № 143-цс 13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.04.2013 року, вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] за вказаним вище рішенням припинено в звязку з досягненням останнім 18.02.2017 року повноліття. Судом об'єктивно встановлено, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач офіційно не працевлаштований та аліменти не сплачує. Водночас, у зв'язку із збільшенням вікових потреб дитини, зростанням цін, витрати, які несе позивачка на утримання сина зросли, в зв'язку з чим матеріальне становище отримувача аліментів погіршується. Наведене, є підставою для застосування положень ч. 1 ст. 192 СК України. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне та сімейне становище сторін, а також те, що відповідачем не надано доказів про зміну стану його здоровя, перебування на його утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, хоча останній мав таку можливість. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття, суд вважає за доцільне змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання останнього у твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень щомісячно. При цьому вимога позивачки про стягнення вказаних аліментів з дня пред'явлення позову до задоволення не підлягає, оскільки такі в порядку ст. 191 СК України у разі зміни їх розміру стягуються від дня набрання рішенням суду законної сили, а не від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved