Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.10.2007 року відповідачем підписано заяву, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір. Позивач стверджує, що відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, вона порушила свої кредитні зобов`язання та допустила виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 21.06.2020 року позивачем визначено як 12 335,89 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2102, 00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Представник позивача Гребенюк О.С. 10.09.2020 року надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи(а.с. 42) Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулась із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, заслухавши пояснення відповідача, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 19.10.2007 року відповідачем підписано заяву, згідно з якою відповідач отримала того дня кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок - зміна кредитного ліміту відбулась 23.11.2007 року - 250 грн. (встановлення кредитного ліміту); 24.01.2008 року - 500 грн. (збільшення кредитного ліміту); 13.07.2008 року - 1 400 грн.; 12.02.2009 року - 700 грн. (зменшення кредитного ліміту); 04.08.2009 року - 1 400 грн. (збільшення кредитного ліміту); 25.10.2010 року - 1 240,00 грн. (зменшення кредитного ліміту); 25.01.2011 року - 1 020 грн. (зменшення кредитного ліміту); 04.07.2011 року - 930, 00 грн. (зменшення кредитного ліміту); 28.07.2011 року - 1 400, 00 грн. (збільшення кредитного ліміту); 22.08.2011 року - 1 200, 00 грн. ( зменшення кредитного ліміту); 21.12.2011 року - 1 110,00 грн. (зменшення кредитного ліміту); 22.06.2012 року - 1 200,00 грн. (збільшення кредитного ліміту); 22.04.2013 року - 470, 00 грн. ( зменшення кредитного ліміту); 21.05.2014 року - 0,00 грн. (зменшення кредитного ліміту); 24.11.2015 року - 2 500 грн. ( збільшення кредитного ліміту); 14.12.2015 року - 5 000 грн. (збільшення кредитного ліміту); 28.03.2016 року - 4 230, 00 грн. ( зменшення кредитного ліміту); 13.07.2016 року - 5 000, 00 грн. (збільшення кредитного ліміту); 28.10.2016 року - 10 000, 00 грн. ( збільшення кредитного ліміту); 12.05.2017 року - 12 000, 00 грн. (збільшення кредитного ліміту); 19.12.2019 року - 0, 00 грн. (зменшення кредитного ліміту). Кредитний договір укладено у формі заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач погодилася з тим, що дана заява разом з цими Умовами та правилами і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді(а. с. 15). Позивачем вказано, що відповідач станом на 21.06.2020 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість: за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) - 12 040,57 грн. в т.ч. 20, 00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; за простроченими відсотками - 295,32 грн. (а.с. 8-12). Таким чином, загальний розмір заборгованості визначено 12 335, 89 грн. Однак, щодо позову в частині стягнення відсотків суд зазначає наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.10.2007 року та заяви, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 15). В той же час, згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До позовної заяви позивачем додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.16-25). Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву від 19.10.2007 року, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг наданий банком витяг з цих Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Отже, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, які б містили умови щодо сплати вказаних відсотків, то підстав для стягнення з відповідача заборгованості за ними немає. Згідно з випискою за договором, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач як позичальник користувалась кредитними коштами та частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів (а.с.34-40). Відповідно до висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України) Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номера та строку дії, виписку по картковому рахунку. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за простроченим тілом кредиту. У зв`язку з наведеним слід позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим тілом кредиту) у розмірі 12040, 57 грн. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 102,00 грн., що стверджується платіжним дорученням від 26.08.2020 року (а.с.3). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial