Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право на земельну частку (пай) за рахунок земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка, які в силу п.21 Перехідних положень Земельного кодексу Укераїни, перейшли до комунальної власності Іванковецької сільської ради, правонаступником якої є Дмитрівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградськї області. Вимоги обґрунтувала тим, що у лютому 2020 року зверталася до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області із позовною заявою про визнання за нею права на земельну частку (пай). Позов обгрунтовала тим, що у період часу з 1986 року по 1994 рік працювала та була членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка на посаді вихователя колгоспного дитячого садочка. Після звільнення з членів КСП, рядовий колектив КСП ім.Т.Г.Шевченка Знам`янського району Кіровоградської області, на підставі рішення загальних зборів 16 лютого 1995 року, протокол №1, попросив передати у колективну власність землі, що знаходяться у користуванні господарства. На підставі вищевказаного рішення, був виготовлений проект землеустрою щодо роздержавлення земель комунальної власності. Рішенням виконавчого комітету Іванковецької сільської ради народних депутатів Знам`янського району Кіровоградської області від 25 липня 1995 року №38 «Про передачу земель у колективну власність КСП ім. Т.Г.Шевченка, затверджено проект роздержавлення земель з внесеними змінами та передано у колективну власність КСП ім.Т.Г.Шевченка 7018,3 га. 20 грудня 1995 року, на підставі рішення виконавчого комітету Іванковецької сільської ради народних депутатів Знам`янського району Кіровоградської області від 25 липня 1995 року №38, було виготовлено державний акт на право колективної власності на землю серії КР-3 №000004. До даного державного акта був долучений список громадян членів КСП ім.Т.Г. Шевченка. 24 травня 2002 року, на підставі вищевказаного державною акта та проекта роздержавлення земель колективної власності, головою Знам`янської РДА видано розпорядження №186-р, відповідно до якого громадянам, зазначеним у додатку передано у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського о виробництва. У 1999 році її було прийнято у члени КСП ім. Шевченка на посаду завідувача садочка, на якій вона процювала до серпня 2000 року. Після повторного вступу у члени КСП ім. Шевченка вона подавала заяву про включення її у додаткові списки членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) для подальшого отримання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель внутрішньогосподарського резерву КСП ім.Шевченка. Однак, Іванковецькою сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області так і не було прийняте рішення про включення її у додаткові списки. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2020 року ЄУН №389/487/20 (провадження №2/389/105/20) її позовну заяву було задоволено у повному обсязі та визнано за нею право на земельну частку (пай). Проте, постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2020 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області вищевказане рішення Знам`янського міськрайонного суду скасоване та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права на земельну частку (пай) відмовлено. Постанова апеляційного суду обгрунтована тим, що позивачем не надано доказів: звернення до загальних зборів членів КСП ім. Шевченка з питанням внесення її до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай); припинення діяльності юридичної особи КСП ім. Шевченка та відсутності правонаступників господарства; наявності/відсутності на території сільської ради, що залишились у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) KCП ім.Шевченка; наявності у відповідача земель запасу чи резервного фонду, які не надані у власність або у користування; заява представника сільської ради, яка надіслана до суду, не була підписана електронним цифровим підписом. Після отримання постанови Кропивницького апеляційного суду, вона звернулася до сесії Іванковецької сільської ради Знам`янського району з заявою від 01 жовтня 2020 року про включення її у додаток до державного акта - список членів КСП ім.Шевченка, які мають право на земельну частку (пай) з подальшим виділенням земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням Іванковецької сільської ради від 20 жовтня 2020 року №1726 «Про включення у додаткові списки членів КСП ім.Шевченка та виділення земельної частки (паю)» їй відмовлено у включенні до додатку до державного акта - списку членів КСП ім. Шевченка у зв`язку із лікувідацією КСП ім. Шевченка та відсутністю у Іванковецької сільської ради повноважень щодо включення громадян у додаток до державного акта - списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таким чином, усунувши недоліки, які були підставою для скасування рішення Знам`янського міськрайонного суду від 02 березня 2020 року, вона вирішила звернутися повторно до суду з тим же самим предметом позову, але з інших підстав, а саме у зв`язку із наявністю рішення Іванковецької сільської ради від 20 жовтня 2020 року №1726. Пунктом 2 вищевказаного рішення сесії їй роз`яснено, що на території Іванковецької сільської ради є вільні земельні ділянки із числа внутрішньогосподарського резерву КСП ім.Шевченка, за рахунок яких може бути виділено їй у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за наявності у неї документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), передбачених ст.2 Закону України «Про виділення в натурі (на місцевості) невпребуваних часток (паїв), а саме рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивач та її представник - адвокат Майданюк С.І. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву, в якій у повному обсязі підтримавши вимоги позову, просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву в якому просив розглядати справу за відсутності представника сільської ради та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що з наданих позивачем доказів вбачається, що вона в період з 25 серпня 1994 року по 01 вересня 1999 року та з січня 2000 року і по теперішній час не являлась та не являється членом КСП «Ім.Шевчена» Іваноквецької сільської ради. Вирішальне значення для визнання права на земельну частку (пай) у даній справі має факт перебування позивача у членах КСП ім.Шевченка, станом на час видачі Державного акта на право колективної власності на землю, тобто станом на 30 грудня 1995 року. Позивач станом на 30 грудня 1995 року не була членом КСП ім. Шевченка, відповідно не була включена до списку осіб, що мають право на земельну (пай), а отже вона не має права на земельну частку (пай) із земель КСП ім.Шевченка Іванковецької сільської ради. Крім того відповідач вважає, шо позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права і взагалі не зазначено поважності причини його відновлення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] , 09 квітня 1986 року була прийнята в члени колгоспу імені Шевченка, а 25 серпня 1994 року - звільнена з членів зазначеного колективного сільськогосподарського підприємства. 01 вересня 1999 року позивач була прийнята в члени КСП ім. Шевченка на посаду завідуючої дитячим садком. На займаній посаді працювала до 03 січня 2000 року, в подальшому звільнена з членів КСП ім. Шевченка та з посади завідуючої дитячим садком. Судом враховано, що у записі трудової книжки позивача за порядком номером п`ять в частині зазначення року прийняття в члени КСП та на посаду допущено помилку, оскільки зазначено 2000 рік замість 1999 року (а.с.7-8). Та обставина, що [PERSON] була прийнята в члени КСП ім. Шевченка саме у 1999 році, підтверджується архівними довідками Іванковецької сільської ради від 13 лютого 2020 року (а.с. 9-10). На підставі рішення Іванковецької сільської ради народних депутатів від 25 липня 1995 року №38, КСП ім. Шевченка 30 грудня 1995 року отримано державний акт на право колективної власності на землю серії КР-3 000004, за яким у колективну власність господарства передано 7092,3 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 22-24). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 4. Додатком 1 до Акта за його змістом значиться список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. 01 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до сесії Іванковецької сільської ради з заявою, в якій вказала, що у період з 1986 року вона працювала та була членом КСП ім.Шевченка на посаді вихователя колгоспного дитячого садка. У 1999 році її прийнято у члени КСП ім.Шевченка на посаду завідувача садочка, що підтверджується архівними довідками від 13 лютого 2020 року, виданими Іванковецькою сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області. Просила включити її у додаток до державного акта - список членів КСП ім.Шевченка, які мають право на земельну частку (пай) з подальшим виділенням земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області (а.с. 20). Рішенням сесії Іванковецької сільської ради від 20 жовтня 2020 року №1726, [PERSON] , відмовлено у включенні її до додатку до державного акта на право колективної власності на землю серії КР-3 000004 - списку членів КСП ім.Шевченка, які мають право на земельну частку (пай). Роз`яснено, що на території Іванковецької сільської ради є вільні земельні ділянки із чила внутрішньогосподарського резерву КСП ім.Шевченка, за рахунок яких, може бути виділена їй у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за наявності у неї документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), передбачених ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) не витребуваних часток (паїв)», а саме рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Крім того, у вказаному листі вказано, що КСП ім.Шевченка ліквідовано та у Іванковецькій сільській раді Знам`янського району Кіровоградської області, відсутні повноваження щодо включення громадян у додаток до державного акта - список членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 21). Крім того судом встановлено, що позивач раніше зверталася до Знам`янського міськрайонного суду з позовом до Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай). 10 березня 2020 року судом прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено, визнано за [PERSON] , право на земельну частку (пай) за рахунок земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, що знаходилося на території Іванковецької сільської Ради Знам`янського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель комунальної власності Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Вказане рішення було оскаржено до Кропивницького апеляційного суду, та 19 серпня 2020 року апеляційною інстанцією рішення скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до Іванковецької сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай), відмовлено (а.с.11-12, 13-19). Наразі позивач звернулася до суду з позовною заявою з тим же самим предметом, але з інших підстав. Відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Іваноковецька сільська рада (ЄДРПОУ 04365276, місце знаходження: вул.Шевченка, 1, с.Іванківці, Знам`янського району Кіровогроадської області) - припинена, її правонаступником є Дмитрівська сільська рада. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Колгоспні правовідносини за часів СРСР регулювались з 1935 року примірним статутом колгоспу, прийнятим Другим всесоюзним з`їздом колгоспників, з 1969 року, Третім всесоюзним з`їздом колгоспників, з 1988 року - Четвертим всесоюзним з`їздом колгоспників. Положеннями Примірних статутів визначено, що рішення про прийняття в члени колгоспу приймають загальні збори колгоспників. За постановою Ради міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №10 колгоспникам почали видавати трудові книжки колгоспника. Відповідно до п.6 Примірного статуту колгоспу, затвердженого 25 березня 1988 року Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників членство в колгоспі зберігається за колгоспниками у випадках: проходження дійсної строкової військової служби; на період навчання з відривом від виробництва; направлення на роботу в інші колгоспи, міжгосподарські підприємства і організації, в промисловість або в інші народного господарства на строк, встановлений правлінням колгоспу. Членство в колгоспі також зберігається за колгоспниками, які припинили роботу по старості або інвалідності. За змістом положень статті 5 Земельного кодексу України у редакції закону від 11 березня 1992 року № 2196-XII, статті 3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право власності колективної власності на землю. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай)з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. До вручення акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках. Тобто власниками розпайованої землі є громадяни (власники своїх паїв), а земля резервного фонду залишається у власності держави. Пунктом 7 Указу Президента "Про порядок паювання земель» передбачено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання в користування земельних ділянок громадянам, зайнятим переважно в соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств, або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. У Рекомендаціях щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням (розділ 2 Порядок перерозподілу земель резервного фонду для задоволення потреб у земельних частках (паях) новоприйнятих членів недердавних сільськогосподарських підприємств) зазначено, що орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів недержавного сільськогосподарського підприємства, клопотання комісії по перерозподілу, з метою використання за цільовим призначенням земель резервного фонду та за погодженням з органом управління цього підприємства в місячний термін приймає рішення щодо передачі в колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян. З матеріалів справи вбачається, що державний акт на право колективної власної на землю КСП «Ім. Шевчена» Іваноквецької сільської ради, в якому працювала позивач та була його членом, було видано 30 грудня 1995 року. [PERSON] з членів КСП Ім. Шевченка» вперше була звільнена 25 серпня 1994 року за власним бажанням, тобто до отримання КСП державного акта на право колективної власності на землю та за обставин, які не зберігають членства в підприємстві. Вдруге позивач була прийнята в члени КСП ім. Шевченка лише 01 вересня 2000 року, тобто вже після видачі державного акта на право колективної власної на землю. Таким чином, позивач не має права на отримання рівної з іншими членами колективу земельної частки (паю). Разом з цим, позивач могла отримати земельну ділянку з резервного фонду для інших потреб, як це передбачено п.7 Указу Президента від 08 серпня 1995 року№ 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», за умови, що орган місцевого самоврядування на підставі її заяви як новоприйнятого члена КСП, клопотання комісії по перерозподілу, з метою використання за цільовим призначенням земель резервного фонду та за погодженням з органом управління цього підприємства в місячний термін прийняв рішення щодо передачі в колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян. Проте, стороною позивача доказів на підтвердження умов за якими позивач могла отримати земельну ділянку суду не надано. Зрештою предметом позову є не визнання за позивачем права на земельну ділянку з резервного земельного фонду, а визнання права на земельну частку (пай). За неведених в позовній заяві доводів та наданих на їх обґрунтування доказів, позивач не має права на отримання земельної частки (паю) за рахунок земель КСП ім.Шевченка. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог. Щодо застосування строку позовної давності на який вказує відповідач, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Враховуючи наведене, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а сааме ЦК УРСР. Відповідно до ст.ст.71,75 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється позовна давність в три роки і застосовується судами незалежно від заяви сторін. За загальним правилом, сформульованим у ст.76 ЦК УРСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Разом з тим, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18) про те, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. З наведеного вбачається, що суд не може відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, якщо він одночасно посилається на наявність й інших підстав для відмови у задоволенні позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, сплачений позивачем судовий збір за подання даного позову до суду з відповідача на її користь стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed