Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, зазначивши, що вона перебуває з відповідачем в шлюбі зареєстрованому 12 листопада 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чигиринського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 74. Від цього шлюбу мають спільних неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Підставою для розірвання шлюбу позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось. Відповідач безвідповідально ставився до своєї поведінки, що проявлялося в його небажанні поважати позивача як дружину, постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, що кожен раз спричиняло позивачу та їхнім спільним дітям тяжких душевних та фізичних страждань. Сімя фактично розпалася, шлюбні відносини між ними припинилися з серпня 2015 року і до цього часу вони не відновили стосунки. Позивач самостійно не взмозі утримувати неповнолітніх синів та створити їм належні умови для розвитку, а відповідач добровільно не хоче приймати участі у вихованні та утриманні дітей, просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 часини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з дня подання позовної заяви до суду - 27 липня 2016 року, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та прохала розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки через постійні сварки і непорозуміння шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо, тому наміру відновлювати стосунки з відповідачем вона не бажає і на примирення не згідна, також додала те, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні синів, матеріальну допомогу не надає, а тому вона просить також стягнути з відповідача аліменти на дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, згідний на розірвання шлюбу з позивачем, строк на примирення не потрібний, але заперечував проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання синів, оскільки являється інвалідом І групи загального захворювання, де отримує пенсію в сумі 1448,99 грн. на місяць. Суд, вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СР № 067972 від 12.11.2010 року. Від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СР № 033977 від 21.10.2006 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СР № 115977 від 12.11.2010 року. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Так, судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають, щоб судом їм був наданий строк для примирення, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, де неповнолітніх дітей слід залишити проживати разом з їх матірю - [PERSON]. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд встановив наступне. Як зазначалось вище, від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., які, відповідно до довідки виконавчого комітету Боровицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 14.07.2016 року № 843, проживають разом з позивачем за адресою: вул. Кірова, 28, с. Боровиця Чигиринського району Черкаської області. При визначені розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання дітей, суд з урахуванням положень ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дітьми, так і становище відповідача, який проживає окремо від родини, матеріальної допомоги родині в повній мірі не надає. Так, як вбачається з довідки Чигиринської центральної районної лікарні від 14.07.2016 року № 749/01 позивач працює в Чигиринській центральній районній лікарні на посаді фельдшера-лаборанта клінічної лабораторії з 16.07.2001 року і по теперішній час, де отримує заробітну плату в середньому за останні 6 місяців в сумі 2829,5 грн. на місяць. Відповідно до ст.ст.180, 182 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; судом при визначенні розміру аліментів враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з пенсійного посвідчення серії ААЄ № 1333861, виданого 26.07.2011 року довічно, відповідач є інвалідом першої групи загального захворювання, непрацездатний, що підтверджується довідками до акту огляду МСЕК серії 10 АА № 255471, серії 10АА № 005359 та випискою із акта огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА № 005359. З відповіді від 23.08.2016 року № 3159/10 виданою Чигиринським об"єднаним управлінням ПФУ Черкаської області вбачається, що інформація про розмір пенсії відповідача- є конфіденційною, будь-яких довідок щодо цього, як і інших доказів на обгрунтування свого заперечення про ти даної частини позовних вимог з боку відповідача суду не надано, а тому до уваги береться встановлено судом факт, який жодною зі сторін не оспорюється, що, як вказав відповідач, він отримує пенсію як інвалід першої групи в сумі 1448, 99 грн. на місяць. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи, що відповідач є інвалідом першої групи загального захворювання, який є непрацездвтний, розмір зарплати позивача - розмір аліментів, зазначений у позовній заяві є для відповідача занадто великим, суд дійшов висновку, що розмір стягуваних аліментів слід зменшити і стягувати щомісячно з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з дня подання позовної заяви до суду 27 липня 2016 року, вважаючи, що саме такий їх розмір буде достатнім і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання. За таких обставин заперечення відповідача про неможливість надавати систематичну матеріальну допомогу на утримання синів суд знаходить необґрунтованими та не можуть бути підставою для обмеження права дитини на достатній життєвий рівень, як то передбачено ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства", а тому позов підлягає до задоволення частково. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, а судові витрати необхідно покласти на рахунок держави, враховуючи , що сторони звільнені від сплати судового збору (ч. 1 п. 3, п. 9 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"). На підставі викладеного, ст.105, 110, 112 -115, 180, 181-183 СК України,

Outcome: partial