Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У квітні 2021 р. Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в сумі 96 177,53 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 09.08.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів УАЗ 3163-034, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] , що встановлено постановою Богунського районного суду міста Житомира. Автомобіль Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «Вусо», відповідно до договору страхування наземного транспорту від 14.12.2019 № АМ/4856905. На виконання умов вказаного договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 95 307,53 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП не була застрахована, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 1191 ЦК України позивач має право отримати від відповідача суму заподіяних збитків. Ухвалою від 07.06.2021 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засіданні представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки є інвалідом 2ї групи та інвалідом війни. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 14.12.2019 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Вусо» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ/4856905, згідно якого страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Honda Accord», д.н.з. [NUMBER] /а.с. 8/. 09.08.2019 року о 10.20 год. на перехресті вулиць Східна та проспекту Незалежності водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом УАЗ 3163-034, д.н.з. [NUMBER] , здійснюючи рух по проспекту Незалежності, маючи намір повернути ліворуч на вул. Східну, не будучи уважним, на регульованому перехресті вказаних вище вулиць, здійснюючи маневр повороту ліворуч, не надав дорогу транспортному засобу Honda Accord, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який здійснював рух по проспекту Миру в зустрічному напрямку на дозволений зелений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, гр. [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 30.08.2019 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн /а.с. 4/. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля УАЗ 3163-034, д.н.з. [NUMBER] , не була застрахована згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 30.08.2019 року представник власника застрахованого автомобіля звернувся до позивача з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. На підставі наказу № 12179 від 18.11.2019 року згідно до платіжного доручення № 1155161 від 18.11.2019 року та платіжного доручення № 1154251 від 28.10.2019 року позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 95307,53 грн. та 870 грн. витрати на послуги аварійного комісара. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач є інвалідом 2 групи і має пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 20.10.2011 року Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, підпунктом 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі №1-6/2014 зазначив,що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі"(договір підряду, оренди тощо). У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З урахуванням викладеного, зважаючи на той факт, що відповідач [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а тому відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, то відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є учасник бойових дій, який особисто керував транспортним засобом, здійснюється саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а відтак, позовні вимоги є безпідставними. Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed