Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] і [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], стверджуючи, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. До судового засідання після перерви позивачка (її представник) не з'явилась. Представник позивача [PERSON] надав заяву про вирішення спору за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та представник Приморської райадміністрації, як орган опіки та піклування до суду не з'явились, про час і місце слухання справи сповіщені. Від Приморської райадміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу відповідачі мають дочку [PERSON], [INFO] - актовий запис про народження №334, вчинений Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси. Батьки дівчинки вели антисоціальний образ життя: зловживали алкоголем і наркотиками, за вчинення протиправних діянь періодично перебували під слідством, вихованням та утриманням дитини не займались, тому з 2009 року [PERSON], [INFO] проживає з рідною тіткою (сестрою матері) [PERSON], яка у повному обсязі виконує обов'язки батьків стосовно дівчинки. В 2010 році дитині лікарі діагностували тяжке захворювання - остеогенна саркома, після підвертальної ампутації лівого стегна і післяопераційної хімічної терапії дитина отримала посвідчення інваліда. Батьки будь-якої участі в лікуванні дочки не приймали, долею дитини не цікавились. Батько дитини [PERSON] вироком Малиновського райсуду м.Одеси від 20.09.2010 року був засуджений за ст..311 ч.2 КК України до трьох років позбавлення волі. 28.05.2013 року апеляційний суд Одеської області змінив вирок райсуду щодо [PERSON] і визнав його засудженим за ст.313 ч.3, ст..311 ч.2 ст.309 ч.2 23.08.2016 року до 6 років позбавлення волі. [PERSON] і [PERSON] надали письмові заяви про їх згоду з вимогами про позбавлення батьківських прав стосовно дочки [PERSON],[INFO] і про їх згоду на усиновлення дівчинки [PERSON] Заяви подружжя [PERSON] нотаріально посвідчені. На підтвердження вимог про позбавлення батьківських прав позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання позивачки та дитини, акт обстеження житло-побутових умов, складений працівниками служби у справах дітей, свідоцтво про народження [PERSON], довідку з учбового закладу, що відвідує дівчинка, копії медичних документів щодо стану здоров'я дитини, копії вироку і ухвали апеляційного суду щодо батька дитини, нотаріально посвідчені заяви відповідачів про їх згоду з вимогами про позбавлення батьківських прав, висновок рай адміністрації як органу опіки та піклування від 28.04.2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON],[INFO]. При викладених обставинах суд вважає позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] і [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] обгрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачами своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дочки [PERSON],[INFO], оскільки протягом тривалого часу вони не проявляли відносно дитини належної турботи та уваги, не приймали участі у її вихованні та утриманні, не піклувались про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язані були це робити. Право позивачки звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України.

Outcome: approved