Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2015 року вони зареєстрували шлюб у виконкомі Старокутської сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області, за актовим записом №04. За час проживання в шлюбі в них народилась дочка, [PERSON] [INFO] . Відповідач в добровільному порядку не бажає утримувати сім`ю та не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання їх дитини. А тому, просить вирішити питання про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в сумі по 1500грн. щомісячно до досягнення дочкою, [PERSON] повноліття. Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в розмірі 1200 грн та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги визнає в сумі 1200 грн, які згідний сплачувати на утримання неповнолітньої дочки. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав: Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування сторін в справі, [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] [INFO] . Копією свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER] виданого виконкомом Старокутської сільської ради 03.09.2015 р. стверджується, що батьком дитини [PERSON] [INFO] являється відповідач в цій справі, [PERSON] . Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. А згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] знаходиться повністю на утриманні матері [PERSON] , що не заперечено відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1,2 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] в сумі по 1200грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 10.12.2019р., тобто з дня пред`явлення позивачкою позову. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved