Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 21.03.2017 року під час виконання трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав численні травми тіла: ЧМТ, струс головного мозку, забій, садна виличної області зліва; забій грудної клітини справа; забій спинного мозку з явищами мієлопатії, порушенням функції тазових органів; забій грудо-поперекового відділу хребта; забій нижньої третини лівого передпліччя, ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої ступні; садна грудо-поперекового відділу хребта, правого тазостегнового суглобу, нижньої третини лівого передпліччя; синець середньої третини нижньої третини правого плеча. Цей факт підтверджується Актом форми Н-5 від 23.03.2017 року та актом форми Н-1 від 23.03.2017 року. Довідками МСЕК від 17.07.2017 року йому встановлена втрата працездатності в розмірі 60% повязана з даним нещасним випадком з черговим переоглядом через два роки. Внаслідок трудового каліцтва йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 80 000 грн. Вказану моральну шкоду повинно відшкодовувати підприємство, з яким він знаходився у трудових відносинах. Вказує, що в результаті отриманої ним травми йому були заподіяні, перш за все, фізичний біль, фізичні і душевні страждання. Пошкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких, як право на охорону здоров'я, безпечну працю. Травма стала причиною, по якій його звільнили з роботи за станом здоров'я, він позбавлений можливості продовжувати працювати. У звязку з отриманою травмою він позбавлений можливості знайти рівноцінну за оплатою роботу для гідного забезпечення своєї сім'ї. Зазначені негативні наслідки після травми порушили його звичайний спосіб життя і вимагають від нього додаткових зусиль для нормалізації своєї життєдіяльності. Таким чином, у звязку з травмою на виробництві і негативними наслідками, які настали, йому було завдано істотної моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень, яку він просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення Представника позивача, адвокат [PERSON], діючий на підставі договору, підтримав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, з підстав викладених в позові та не заперечував проти винесення заочного рішення. Вказував на те, що моральна шкода, заподіяна його клієнту, полягає у заподіянні фізичного болю та моральних переживаннях та стражданнях позивача. Внаслідок травми для позивача настали негативні наслідки, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, внаслідок травми була порушена звичайна життєдіяльність позивача, а саме внаслідок стану здоров»я він був звільнений з роботи, що вимагає від нього додаткових зусиль для пошуку нової роботи, у зв»язку з травмою він тривалий час знаходився на лікуванні, яке продовжує по сьогоднішній день отримувати. Стан його здоров»я не дає йому можливості використовувати свої здібності в тій мірі, в якій він використовував їх до отримання травми. Життя позивача після травми зазнало суттєвих змін, що негативно позначається на його душевному стані.\~ Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.41). Причину своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивач та його представник не заперечували. Вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в звязку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», що підтверджується як копією трудової книжки (а.с.7), так і актами Н-5 та Н-1 від 23.03.2017 року (а.с.8-11, 13-15). Під час виконання трудових обовязків, 21.03.2017 року, з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму, цей факт підтверджується актом проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 23.03.2017 року (а.с.8-11) та Актом №5 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом форми Н-1 від 23.03.2017 року (а.с.13-15). З акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 23.03.2017 року (а.с.8-11) та акту №5 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом форми Н-1 від 23.03.2017 року (а.с.13-15) вбачається, що внаслідок нещасного випадку, який трапився з [PERSON] 21.03.2017 року у зв»язку з падінням консолей, останній отримав множинні травми тіла: забій, садна виличної області зліва; забій грудної клітини справа; забій грудо-поперекового відділу хребта; забій нижньої третини лівого передпліччя, ІІ, ІІІ, ІV пальців лівої ступні; садна грудо-поперекового відділу хребта, правого тазостегнового суглобу, нижньої третини лівого передпліччя; синець середньої третини і нижньої третини правого плеча. Причинами настання нещасного випадку визнано незадовільний технічний стан виробничих об»єктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, територій та невиконання вимог інструкції з охорони праці. Згідно вказаних актів особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є: [PERSON] - начальник дільниці з ремонту забійного обладнання шахти «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», який не слідкував за безпечним станом складованого на промисловому майданчику обладнання, чим порушив пункт 3.6 «Посадової інструкції начальника дільниці з ремонту забійного обладнання»; та сам позивач - [PERSON], який не слідкував за особистою безпекою при виконанні робіт з навантаження секції і консолей колишнього використання, чим порушив п.1.10 «Інструкції з охорони праці №4 для електрослюсаря підземного». Висновком обласної МСЕК від 17.07.2017 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом 21.03.2017 року з 17.07.2017 року до 01.08.2019 року, що підтверджується довідками МСЕК №0049375, №0869088 від 17.07.2017 року (а.с.17,18). Копією трудової книжки [PERSON] підтверджується, що 18.07.2017 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя (а.с.7). Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України Про охорону праці передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом. Робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об'єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров'я та життя працівників. Частиною 4\~статті 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Саме на власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці. Вимогами ч. 1\~ст. 6 Закону України «Про охорону праці»\~передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП і що саме відповідач не забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та актом проведення розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві. При цьому, приходячи до такого висновку, судом враховувалася і окрема думка голови ППО НПГУ шахти «Добропільська» [PERSON] (а.с.12), яка є додатком до акту розслідування нещасного випадку, що стався 21.03.2017 року з позивачем. Зі змісту вказаної окремої думки вбачається, що вказана посадова особа вважає, що вини [PERSON] у настанні нещасного випадку немає, так як останній був залучений до понаднормової праці, без дозволу профспілки. Крім того, зазначено, що порушень п.1.10 Інструкції з охорони праці з боку [PERSON], як електрослюсаря підземного, не вбачається, так як останній на момент травми фактично виконував функції стропальника, на які у нього є дозвіл, а тому п. 1.10 Інструкції з охорони праці для електрослюсаря підземного не мають ніякого відношення до роботи стропальника. Також, зі змісту окремої думки [PERSON] вбачається, що вини [PERSON] та [PERSON] він не вбачає, так як вважає, що винними за вказаний нещасний випадок є інші особи, в тому числі і головний інженер, який повинен був контролювати дотримання безпечних умов праці, і усунути наявні порушення, а саме складування обладнання на промисловому майданчику. Зазначені небезпечні умови праці стали однією із причин нещасного випадку на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманої травми отримав ушкодження здоровя. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов»язків на підприємстві відповідача, ушкодження здоров»я, за наслідком якого виникла втрата 60% професійної працездатності, відбулось у зв»язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про нещасний випадок на виробництві, акт розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, виписка з історії хвороби, виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON]. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоровя, що є підставою для задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок виробничої травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Внаслідок ушкодження здоровя позивача було звільнено з роботи за станом здоровя. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоровя, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 року, з якого вбачається, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 21 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 80 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial