Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Із Будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] вбачається, що з 03.02.2012 року значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] , а з 03.08.2016 року зареєстрована її неповнолітня, дочка [PERSON] , [INFO] . Фактично з моменту реєстрації в зазначеному житловому будинку відповідачі не проживають, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання домоволодіння від 11 грудня 2020 року. Довідки виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 15.12.2020 року за № 171, 172 також свідчать про те, що в житловому будинку по [ADDRESS] громадянка [PERSON] , [INFO] та громадянки [PERSON] , [INFO] зареєстровані, але за місцем реєстрації вони не проживають. Крім того, факт відсутності за місцем реєстрації гр. [PERSON] та гр. [PERSON] можуть підтвердити також свідки. [PERSON] вийшла заміж та разом із своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] змінили місце проживання та виїхали за кордон на постійне місце проживання, однак в добровільному порядку Вони не знялися з реєстрації. [PERSON] з моменту реєстрації не допомагає вести господарство, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, їхніх особистих речей в будинку немає і взагалі будинком вона не цікавиться. Реєстрація відповідачів за зазначеною адресою не дозволяє позивачці, власнику будинку, розпоряджатись будинком на власний розсуд та значно обмежує законні права, так як для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Вона має намір продати належний їй на праві приватної власності вказаний вище житловий будинок та змінити своє місце проживання. Позивачка вважає, що відповідачі - [PERSON] , [INFO] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому [PERSON] , як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, так як відповідачі створюють перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Отримання такого рішення необхідно для зняття відповідачів - [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] з реєстрації у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в її відсутність. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, але до суду через свого представника адвоката Сойма Д.Д. подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, однак про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та неодноразово. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи відповідач та її малолітня донька у вищевказаному будинку не проживають, а лише зареєстровані, що підтверджується матеріалами справи копією паспорта [PERSON] ( а.с. 7 - 8 ), копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 9 ), копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 10 ), довідками виданими виконавчим комітетом Миколаївської селищної ради Одеської області ( а.с. 11 - 12 ), копією Будинкової книги ( а.с. 13 - 15 ), Актом обстеження матеріально - побутових умов ( а.с. 16 ), Дозволом на зняття з реєстрації малолітньої [PERSON] ( а.с. 17 ), клопотанням про розгляд справи за відсутності відповідача та клопотанням про приєднання письмових доказів [PERSON] ( а.с. 34 - 43 ). Реєстрація відповідача за зазначеною адресою не дозволяє позивачці розпоряджатись будинком на власний розсуд, та значно обмежує її права, оскільки для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб, необхідна згода проживаючих в ній осіб. Органом опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації надано позивачці дозвіл на зняття з реєстрації неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з її будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого 'протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 29 ЦК України, яка визначає поняття «місце проживання» та встановлює осоюливості визначення місця проживання дітей залежно від їх віку, градіюючи осіб до 10 років, від 10 до 14 років та від 14 років (неповнолітніх), а саме місце проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання фізичної особи, яка не досягла 10-ти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до матеріалів справи відповідачка [PERSON] [INFO] та її малолітня донька [PERSON] [INFO] проживають у Республіці Польща за адресою [ADDRESS] воєводство, де і зареєстровані ( а.с. 38-43). В свою чергу відповідачі - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які не являються власниками будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та не проживають в зазначеному будинку, втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності без поважних причин понад встановлені строки. Таким чином відповідачка та її малолітня донька проживають разом, мають житло в якому також і зареєстровані, а саме житло в Республіці Польща. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст, 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім"ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. . В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина, не може вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, беручи до уваги всі докази, які містяться в матеріалах справи, проаналізувавши норми права, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved