Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107 894,00 грн. без урахування обов'язкових платежів за час затримки з 22 січня 2016 року по 24 червня 2016 року, а також моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року по справі №755/12696/15-ц (надалі-Рішення), яке залишено без змін згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 01 червня 2016 року, №6-3536/ск16, його з 26.05.2015 року поновлено на посаді начальника юридичної служби ДІП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» та видано підприємством відповідний наказ, з яким його ознайомлено. На виконання судового рішення від 21.01.2016 року по справі №755/12696/15-ц, платіжним доручення від 24.06.2016 року, №1076, на користь Позивача перераховано грошову суму вимушеного прогулу у розмірі 169 154,00 гривень. Отже, Рішення суду апеляційної інстанції виконано Підприємством станом на 24 червня 2016 року, натомість суму вимушеного прогулу сплачено станом на 21 січня 2016 року, тобто на дату, яка визначена згідно до резолютивної частини рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року по справі №755/12696/15-ц. В той же час, з вини керівництва ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», яке умисно затягнуло виконання судового рішення, Рішення виконано лише 24 червня 2016 року, що потягнуло за собою збільшення періоду вимушеного прогулу на строк, що перевищує 5 календарних місяців. За таких умов, приймаючи до уваги, що відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 лютого 2016 року по справі № 6-3536/ск16 (№755/12696/16-ц), касаційну скаргу Дочірного підприємства «Нафтогазобслуговування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» відхилено, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року по справі №755/12696/15-ц залишено без змін, ДП «Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» зобовязано сплатити на його користь суму вимушеного прогулу за період часу з 22 січня 2016 року по 24 червня 2016 року включно. Розрахунок загальної грошової суми оплати вимушеного прогулу проведено, виходячи із середньоденної заробітної плати працівника у розмірі 1019,00 гривень, з якої виходив суд Апеляційної інстанції при визначенні суми вимушеного прогулу, що належить до стягнення та становить 107 894,00 грн. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав частково. Виходячи з того, що після його звернення з позовом до суду відповідачем самостійно сплачено 86 739,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивач просить стягнути на його користь суму недоплаченого середнього заробітку за період з 22 січня 2016 року по 24 червня 2016 року включно у розмірі 21 155,00 грн. ( 107 894,00 грн. - 86 739,00 грн.). Додатково [PERSON] пояснив, що з 21.01.2016 року, тобто після ухвалення апеляційним судом м. Києва рішення про його поновлення на роботі у ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», він підлягав поновленню на підприємстві. Разом з тим, наказ про його поновлення було видано ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» 02.06.2016 року, з яким він був ознайомлений під підпис 24.06.2016 року. А відтак вважає, що за вказаний період відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування обов»язкових платежів. Зазначив, що після поновлення його судом на посаді начальника юридичної служби дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», він не з»являвся на роботі, оскільки очікував запрошення ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України». Також повідомив, що на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. У зв»язку із систематичним порушенням відповідачем його прав, він зазнав вимушених змін у життєдіяльності, у нього погіршились відносини з оточуючими та членами сім»ї. Позивач зазначає, що він втратив засоби існування та у зв»язку з вимушеною зміною способу життя і повторною необхідністю захищати свої права в суді переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які він оцінює у 30 000,00 грн. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, з підстав викладених у письмових запереченнях. Додатково зазначив, що на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року по справі № 755/12696/15-ц ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» здійснило виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.05.2015 року по 21.01.2016 року у розмірі 169 154,00 грн. та моральну шкоду 1000,00 грн. Також, ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» перерахував на розрахунковий рахунок [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.01.2016 року по 02.06.2016 року у розмірі 87 174,87 грн. Зазначив, що відповідач є платником податків, а тому сума була нарахована до виплати у розмірі 108 014,00 грн. а виплата середнього заробітку була здійснена з відрахуванням обов»язкових платежів та зборів. Крім того, те, що позивачем фактично отримано 86 739,00 грн. а не 87 174,87 грн. середнього заробітку, як було перераховано відповідачем, не є виною останнього, оскільки відповідач не відповідає за правовідносини між банком і його клієнтом, у даному випадку ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] щодо розміру комісії, яка підлягає сплаті за проведений Банком платіж. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то представник відповідача зазначив, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження моральних страждань, зокрема перенесення ним психологічного стресу, про що вказує останній. Крім того, представник відповідача вважає, що не було вини або протиправності діяння ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» та причинного зв»язку із моральними стражданнями позивача. Оскільки Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.02.2016 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року по справі № 755/12696/15-ц до закінчення розгляду касаційної скарги Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ. 01.06.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ було постановлено ухвалу про відмову ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» у задоволенні касаційної скарги та залишено без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року. А відтак вважає, що відповідач діяв в межах і у спосіб визначений законом, скористався своїм правом на касаційне оскарження судового рішення, після чого одразу його виконав, а саме: видав наказ від 02.06.2016 року про поновлення [PERSON] на роботі та сплатив йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.01.2016 року по 02.06.2016 року у сумі 87 174,87 грн., виходячи із розрахунку середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 1019,00 грн. без урахування обов»язкових платежів і зборів. З огляду на означене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року у справі № 755/12696/15-ц, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року, скасовано наказ дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 26.05.2015 року № 166 о/с про звільнення [PERSON] з посади начальника юридичної служби дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» з 26.05.2015 року у зв»язкі із скороченням чисельності штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичної служби дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України». Стягнуто з дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 травня 2015 року по 21 січня 2016 року у розмірі 169 154,00 грн. без урахування обов»язкових платежів та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника або переведеного на іншу роботу працівника підлягає негайному виконанню. Разом з тим, наказ дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» № 50-о/с по особовому складу, яким окрім іншого поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичної служби дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року у справі № 755/12696/15-ц, видано 02.06.2016 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.02.2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року по справі № 755/12696/15-ц до закінчення розгляду касаційної скарги Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01. 06. 2016 року касаційну скаргу ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» відхилено. Рішення апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року залишено без змін. Таким чином, відповідач неправомірно 21.01.2016 року не виніс наказу про поновлення позивача на роботі у ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України», оскільки обов»язок роботодавця негайно після проголошення судового рішення поновити працівника на посаді. Відповідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Судом встановлено, що 02.06.2016 року відповідачем виконано рішення апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року. Доказів виплати позивачу 24.06.2016 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 169 154,00 грн., в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України стороною позивача не надано. Крім того, 11.08.2016 року ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» перерахувало на рахунок позивача 87 174,87 грн. грошових коштів, що підтверджується даними платіжного доручення № 1388 від 11.08.2016 року. Вказані грошові кошти були перераховані в рахунок сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.01.2016 року по 02.06.2016 року. Дана обставина визнається сторонами і у розумінні ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Як було встановлено у судовому засіданні поновлення [PERSON] на посаді начальника юридичної служби дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» відповідно до наказу ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» від 02.06.2016 року та подальше його працевлаштування на підприємстві є предметом розгляду іншої справи, у якій рішення суду не набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розмір відшкодування за час затримки, здійснюється судом відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Середньоденна заробітна плата позивача становить 1019,00 грн., дана обставина встановлена судовим рішенням у цивільній справі № 755/12696/15-ц, що набрало законної сили та визнається сторонами. Суд вважає, що відповідач повинен виплатити позивачеві його середній заробіток за період з наступного дня після рішення апеляційного суду м. Києва - 22.01.2016 року по 02.06.2016 року, тобто по день видачі наказу ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» № 50-о/с по особовому складу, яким окрім іншого, поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичної служби дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року у справі № 755/12696/15-ц та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 169 154,00 грн. та моральну шкоду - 1000,00 грн. Кількість робочих днів в період з 22.01.2016 року по 02.06.2016 року складає 90 днів, з них: у січні - 6 днів, у лютому - 21 день, у березні - 22 дні, у квітні - 21, у травні - 19 днів, у червні - 1 день. За таких обставин, розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні становить 91 710,00 грн. (1 1019,00 грн. х 90 робочих днів). З огляду на те, що відповідачем частково сплачено середній заробіток за вказаний період у розмірі 87 174,87 грн., то з ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.01.2016 року по 02.06.2016 року у розмірі 4 535,13 грн. ( 91710,00 грн. - 87 174,87 грн.). Як убачається із розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» від 19.08.2016 року на рахунок позивача зараховано 86 739,00 грн. від ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» в рахунок оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд погоджується з доводами представника відповідача, щодо відсутності вини ДП Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» у зарахуванні на рахунок позивача 86 739,00 грн. а не 87 174,87 грн. середнього заробітку, як було перераховано відповідачем, оскільки останній не відповідає за правовідносини між ПАТ КБ «Приватбанк» та клієнтом банку - [PERSON] щодо розміру комісії, яка підлягає сплаті за проведений Банком платіж. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач неправомірно 21.01.2016 року не видав наказ про поновлення [PERSON] на посаді начальника юридичної служби дочірнього підприємства Нафтогазобслуговування» НАК «Нафтогаз України» на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2016 року у справі № 755/12696/15-ц. Крім того, середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 22.02.2016 року по 02.06.2016 року відповідачем також було виплачено лише 11.08.2016 року у розмірі 87 174,87 грн. Таким чином, весь означений період часу позивач вимушено з вини відповідача був неправомірно обмежений належно забезпечувати життєві потреби своєї сім»ї, зазнав душевних страждань, переніс емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які погіршили гармонійні адаптовані умови його життєдіяльності і появу негативних психоемоційних почуттів, призвели до порушення душевної рівноваги. А відтак, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд знаходить обґрунтованими. Вирішуючи питання визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з положень ст. 23 ЦК України та приймає до уваги, що на утриманні позивача перебувають малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та дружина [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується належними і допустимими доказами. Враховуючи обставини справи та виходячи із засад розумності, об"єктивності і справедливості, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню у розмірі 1000,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави 1102,40 грн. судового збору, з яких: 551,20 грн. за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 551,20 грн. за вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial