Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі по 1712 грн. щомісячно на кожного. Вимоги позову мотивовані тим, що відповідач є сином позивачів, проте не надає їм допомоги в утриманні. При цьому вони як батьки ніколи не ухилялись від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей. В позивачів окрім відповідача є донька, яка завжди допомагала їм, наразі заміжня та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. При цьому, позивачі є непрацездатними особами, отримують пенсію за віком. [PERSON] має низький рівень пенсійного забезпечення, має онкологічне захворювання, яке потребує хірургічного втручання та хіміотерапії, є особою з інвалідністю ІІІ групи. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є ветераном праці, має захворювання паркінсонізм, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. З огляду на вказане позивачі потребують матеріальної допомоги з боку сина. 08.10.2020 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 07.12.2020 ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Від представника позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи за ї відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, та не подав до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що відповідач є сином позивачів, що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Зазначена вище квартира на праві власності належить сторонам по справі та [PERSON] в рівних долях. Позивач [PERSON] перебуває на пенсії за віком, є особою з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується наданими до суду доказами. Згідно з довідкою ГУПФУ в м. Києві від 18.09.2020 №36526 [PERSON] за період з квітня 2020 по вересень 2020 отримала пенсію на загальну суму 14 347, 44 грн. Позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на пенсії за віком, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Згідно з довідкою ГУПФУ в м. Києві від 18.09.2020 №36527, [PERSON] за період з квітня 2020 по вересень 2020 отримав пенсію на загальну суму 42 218, грн. (близько 7 148, 44 грн. щомісячно). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами СК України. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 202 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. В ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є пенсіонером, є особою з інвалідністю ІІІ групи, має онкологічне захворювання, а також отримує пенсію, яка щомісячно складає близько 2 255, 42 грн., і яка не забезпечує її потреб на харчування та лікування. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] , суд керується принципом розумності та справедливості, а також тим, що відповідачем не надано до суду доказів перебування на його утриманні інших осіб, дітей, дружини, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1712 грн. щомісячно. Суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача [PERSON] , суд зазначає наступне. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі №212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому, сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 у справі №6-3066цс15. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17. Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021» визначено на 2021 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Як вбачається з довідки ГУПФУ в м. Києві від 18.09.2020 №36527, [PERSON] за період з квітня 2020 по вересень 2020 отримав пенсію на загальну суму 42 218, грн., близько 7 148, 44 грн. щомісячно, що в чотири рази перевищує прожитковий мінімум, встановлений вище вказаним Законом. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що отримувана позивачем [PERSON] пенсія не забезпечує його потреб, що він здійснює значні витрати на: харчування, оплату житлово-комунальних послуг, лікування, які не покриваються його пенсією позивачем надано не було, а відтак [PERSON] не довів, що потребує матеріальної допомоги. У такому разі [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.1 ст.202 СК України. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] . Оскільки позивач при подачі позові були звільнені від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню сума судового збору.

Outcome: partial