Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У 2017 році позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 17.12.1993 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу спільних дітей не мають, спір про поділ майна між ними відсутній, однак відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб. Сторони однією сім"єю не проживають з грудня 1994 року, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них постійно виникали сварки й непорозуміння, збереження шлюбу не можливе, їхня сім'я розпалася остаточно, шлюб існує формально. Позивач зустрів жінку, яку покохав та має намір створити з нею сім»ю. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливим. Майнового спору між сторонами не існує. Посилаючись на викладене, позивач просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 грудня 1993 року в Центрально - Міському відділі ЗАГС, актовий запис № 760, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу сторони дітей не мають, спір про поділ майна відсутній. Фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з грудня 1994 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сумісного бюджету не мають, оскільки вони втратили почуття любові й поваги один до одного, у них постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved