Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

У квітні 2021 року Виконавчий комітет Ніжинської міської ради, як орган опіки та піклування, в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , та стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу). Позов обгрунтований тим, що відповідач, який є батьком даної дитини, не бере участі у його вихованні та утриманні, мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Вихованням, розвитком та утриманням [PERSON] займається бабуся [PERSON] , останні проживають в [ADDRESS] , дитина перебуває на обліку з приводу складних життєвих обставин. У березні 2021 року неповнолітній [PERSON] виявив бажання отримати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, про що наданий відповідний висновок про доцільність позбавлення. Ухвалою суду від 09 липня 2021 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до розгляду по суті. Згідно заяв від 16 серпня 2021 року представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Світлійша Ю.Ю. та представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради Мальована В.В. позов підтримують, просять розглянути справу за відсутності, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Положеннями ст.6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до повідомлення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 14 травня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд, останнім не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи викладене та позицію представника позивача [PERSON] згідно заяви від 16 серпня 2021 року в судовому засіданні встановлені підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , яка померла [INFO] , та відповідач [PERSON] . Актом обстеження умов проживання від 06 квітня 2021 року встановлено, що неповнолітній [PERSON] фактично проживає разом із своєю бабусею [PERSON] , 1940 року народження, в [ADDRESS] . Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради №7 від 06 квітня 2021 року [PERSON] , 12 червня 2005 року, взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради згідно висновку від 08 квітня 2021 року вважає за доцільне позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON] з підстав систематичного ухилення від участі в утриманні та вихованні дитини. Докази на спростування даного висновку суду не подані. Також судом враховується, що даний висновок наданий органом опіки та піклування за зверненням саме неповнолітнього [PERSON] , при цьому згідно копії заяви від 31 березня 2021 року [PERSON] не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] та розглянути дане питання у його відсутність. Поведінка відповідача під час судового розгляду не змінилася, він своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до сина та бажає утримувати і виховувати його, також останній не надав суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Зазначені фактори в сукупності розцінюються судом як ухилення відповідача від виховання свого неповнолітнього сина, оскільки відповідач свідомо, без поважних причин нехтує своїми батьківськими обов"язками, що не спростовано, і є підставою для задоволення позову в даній частині та позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України. Підстави на підтвердження необхідності зміни ставлення відповідача до виховання дитини в судовому засіданні не встановлені. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 2 ст.182 СК України встановлює, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України встановлено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не здійснює матеріального утримання свого сина [PERSON] , при цьому батьки повинні утримувати дитину до досягнення ним повноліття відповідно до ст.180 СК України, останнім не подані докази щодо неможливості утримання дитини. Позивачем заявлений позов про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у частці від заробітку (доходу) відповідача. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлений у 2021 році прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років з 1 липня - 2510 гривень. Як зазначено вище мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного її розвитку. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини відповідно до ст.182 СК України, і вважає за необхідне стягнути аліменти у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) відповідача, що є підставою для задоволення позову в даній частині. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, при цьому орган опіки та піклування при зверненні до суду в інтересах дитини звільнений від сплати судового збору, що є підставою в порядку ст.141 ЦПК України для стягнення із відповідача 1816 грн. (908*2=1816) судового збору в дохід держави. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved