Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач, як власник нерухомого майна (будинок по [ADDRESS], гуртожиток) звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв»язку з тим, останній в гуртожитку не проживає останніх п»ять років. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити та постановити заочне рішення. Пояснила, що [PERSON] був зареєстрований на ліжко-місце в гуртожитку в 1992році, ордер на вселення йому не видавався, не проживає з початку 1990-х років, але цим питанням не займались, докази є, що останніх п»ять років не проживає, виїхав, забрав свої речі, про зміну місця проживання не повідомив, за користування гуртожитком платежі не сплачує. Просила розглянути справу в з ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно, через оголошення в пресі (газета «Урядовий кур»єр від 06.12.2014р., редакція №228(5357) . Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником гуртожитку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2014р.( а.с.6) Згідно довідки форми №2216 відділу Внутрішніх справ Дніпровського р-ну м.Києва ( станом на 1992р) [PERSON] зареєстрований на ліжко-місце в гуртожитку по [ADDRESS] з 12.06.1992р., працював на заводі слюсарем. Відповідач не проживає у гуртожитку з 2009р., що підтверджується складеним Актом від 12.07.2014р. Відповідно до цього Акту від 12.07.2014р., складеного ДП «ЖЕК-ЛК» ВАТ «ЗЛК» в складі голови комісії завідуючим гуртожитком [PERSON] та членів комісії : двірник [PERSON], черговий по гуртожитку [PERSON], відповідач не проживає в гуртожитку з 2009 року, по даний час його місце перебування не відомо. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням Відповідач і досі зареєстрований в даному гуртожитку, хоча фактично в ньому не проживає.Суд перевірив інформацію щодо перебування відповідача за місцем його народження в с.Перемога Баришівського району. Отже, з відповіді Перемозького сільського голови Баришівського району Київської області вбачається, що відповідно до господарської книги №8 за 1983-1985роки, [PERSON] вибув з села Перемога у 1983 році, і з того часу не з»являвся. Крім того, відповіді з відділу РАЦС Баришівського рай управління юстиції про підтвердження факту смерті відповідача не надійшло. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки , провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований у гуртожитку, не проживає, місце його перебування невідомо, позивач є власником вказаного гуртожитку, має право на захист права власності , суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved