Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просила суд стягнути з відповідача понесені витрати по утриманню нерухомого майна та оплату комунальних платежів у розмірі 6751,48 грн. , що відповідає 1/3 частки майна відповідача у спільній частковій власності та моральну шкоду у розмірі 500 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є співвласником 2/3 частини (загальна площа - 28,06 кв.м., житлова площа-18,8 кв.м.) двокімнатної квартири [ADDRESS], а також одноосібним власником особового рахунку [NUMBER] цієї квартири. Власником іншої 1/3 частини спірної квартири євідповідач по справі. Посилається, що з 23.09.2008 відповідач за власною згодою виїхала та була знята з реєстраційого обліку у спірній квартирі, однак у квітні 2011 року знову була зареєстрована за вказаною адресою. Позивач зазначає, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі, особистих речей та майна у квартирі немає. З моменту реєстрації за вказаною адресою не з'являється, з позивачем не спілкується, родинні стосунки не підтримує. Також позивачу не відомо де працює та проживає відповідач, який спосіб життя вона веде. У зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві з метою розшуку місця проживання та знаходження відповідача. Зазначає, що відповідач є споживачем обов'язкових комунальних послуг відповідно до своєї частки (1/3 від загальної площі квартири) у праві спільної часткової власності, але вона не сплачує ніяких коштів на утримання та збереження спільного майна з 2010 року. Не здійснює оплату за обов'язкові житлово-комунальні послуги, а саме: утримання будинків та прибудинкової території (послуга надається незалежно від факту проживання в даній квартирі (сміття вивозиться, двір прибирається); централізоване опалення; газ. Квартирну плату та плату за обов'язкові комунальні послуги здійснює позивач особисто. Посилається, що у період з жовтня 2015 року по серпень 2017 року своїми діями та бездіяльністю [PERSON] завдала позивачу майнової шкоди у розмірі 6751 грн. 48 коп., яку позивач витратила із власних коштів на утримання 1/3 частки майна, що належить на праві співвласності [PERSON] Крім того вказує, що позивач зазнала моральних страждань, внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 04.12.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 04.12.2017 в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду . Ухвалою суду від 04.04.2018 закрито підготовче провадження по справі та справу було призначено до розгляду в судовому засіданні. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст.4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 липня 1998 року Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, співвласниками спірної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.7). На підставі договору дарування, посвідченого 24.09.2003 приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №5505, [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Солом"янського районного суду м. Києва від 12.01.2016 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму витрат за оплату комунальних платежів у розмірі 4045,29 грн. за період з 10.10.2012 по 10.09.2015 р.р. Відповідно до положень ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що за період з жовтня 2015 року по серпень 2017 року по спірній квартирі було нараховано житлово-комунальні послуги за проживання двох осіб. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно здійснюється оплата витрат по утриманню житла та житлово-комунальних послуг, що підтверджується квитанціями, що містяться в матеріалах справи (а.с.9-35). Таким чином, витрати із загальної суми за утримання спірної квартири, в т.ч. комунальним платежам за період з 10.10.2015 по 10.10.2017, що відповідає 1/3 частки відповідача у праві власності на спірну квартиру становить 6751,48 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком. Доказів того, що відповідачем сплачено понесені позивачем вказані вище витрати, відповідачем не надано. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Отже, враховуючи те, що відповідач по справі є співвласником та зареєстрованою особою квартири за адресою: [ADDRESS], не здійснює плати за житлово-комунальні послуги, а саме: щодо утримання будинків та прибудинкової території, централізоване опалення, газ, а позивачем здійснено оплату вказаних комунальних послуг в повному обсязі за спірний період, то зазначена сума у розмірі 6751 грн. 48 коп. підлягає відшкодуванню позивачу у повному обсязі в порядку регресу. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат по утриманню житла та комунальним платежам за період з з 10.10.2015 по 10.10.2017 р.р. у розмірі 6751,48 грн., підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що договором між сторонами та законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає заявлені вимоги в цій частині необґрунтованими. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням, вищевикладеного, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 704,80 грн.

Outcome: partial