Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з даним позовом та просить розірвати шлюб між сторонами та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох неповнолітніх дітей в розмірі 5000грн., починаючи з дня пред`явлення позову. Позов мотивовано наступним. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Близько півроку до звернення з позовом сторони не підтримують подружніх відносин, оскільки відповідач проживає з іншою жінкою. Між ними втрачено почуття любові та поваги тощо. Відповідач добровільно не надає коштів на утримання дітей. Ухвалою суду від 23.04.2020р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів на дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що згідний розірвати шлюб. Також вказав, що на підставі рішення суду з нього стягуються аліменти на дочку в розмірі 1500грн. щомісячно. Він не має постійної роботи, в нього нерегулярний мінливий дохід, у зв`язку з чим він згідний сплачувати по 2500грн. на двох дітей щомісячно. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. З досліджених в судовому засіданні свідоцтв про шлюб та про народження встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.01.2017р. та у них є двоє спільних неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сторони не ведуть спільного гос¬подарства, не підтримують подружніх стосунків. Між сторонами втрачено любов та взаємоповагу. Сім`я розпалася остаточно, зберегти її - неможливо, а тому, шлюб слід розірвати. Також, позивач просить стягувати з відповідача аліменти. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Окрім цього, у рішенні Європейського суду від 27.11.1992 року справі "Олсон проти Швеції" зазначається "що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Також, особлива увага повинна приділятися найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю, мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (Рішення Європейського суду від 07.08.1996 у справі " Йохансен проти Норвегії"). Відповідачем не надано доказів наявності у нього на утриманні інших непрацездатних осіб, окрім спільних дітей сторін. Також, в нього відсутні обмеження щодо характеру та умов праці, а тому покликання на відсутність постійної роботи є необґрунтованим. За таких підстав, суд дійшов висновку, що стягнення аліментів на неповнолітнього сина слід визначити в розмірі 1500грн. щомісячно, оскільки такий розмір буде достатнім для належного забезпечення першочергових потреб дитини.

Outcome: partial