Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У жовтні 2013 року до суду звернувся ПАТ „Полтава-банк" із вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду направив клопотання про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не прибули, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, письмової заяви про розгляд справи в їх відсутності суду не надали, заперечень суду не направили. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Автозаводської районної ради м. Кременчука у судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука у судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, встановив наступне: У відповідності до положень ст. 224 Цивільно-процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 30.08.2007 року між ПАТ „Полтава-банк" та [PERSON] було укладено договір № 62 про надання кредиту у сумі 100 000 доларів США зі строком повернення до 30.08.22 року. Окрім того, між ПАТ „Полтава-банк" та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 75, відповідно до якого в разі невиконання своїх обов'язків за кредитним договором [PERSON] банк має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Оскільки [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала, рішенням суду від 04.10.11 року було задоволено позовні вимоги банку, а саме: стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ „Полтава-банк" заборгованість по кредитному договору в сумі 1 085 547 грн. 65 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 Житлового Кодексу України, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення ті громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Зміст кредитного договору та договору іпотеки, укладених між ПАТ „Полтава-банк" та [PERSON], не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved