Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав щодо малолітньої [PERSON] - [INFO] та стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] , є матір`ю двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Батько неповнолітньої [PERSON] відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження записаний згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Службою у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації було отримано лист Калинівської селищної ради від 06.08.2019 № 1038 в якому повідомлялося, що на обліку сімей, що перебувають в складних життєвих обставинах перебуває родина [PERSON] . Мати одиначка [PERSON] схильна до вживання алкогольних напоїв, вона виїхала в м. Рені Одеської області, залишивши дочку - [PERSON] , [INFO] вдома. Через конфлікт з дядьком - [PERSON] , який проживає разом з сім`єю сестри, дитина пішла з дому та проживала у подруги за адресою: [ADDRESS] , додому не поверталася. У матері немає коштів, щоб [PERSON] приїхала до неї. Без належного нагляду [PERSON] проводить весь час, так продовжується тривалий період, надходили скарги щодо бездоглядності дівчини. За даним повідомленням 07.08.2019 було здійснено виїзд начальника служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації [PERSON] , фахівця соціальної роботи БРЦССДМ [PERSON] , психолога БРЦССДМ [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Інформація про залишення дитину без нагляду дорослих підтвердилась. Під час приїзду дитини вдома не було, вона знаходилась в сторонніх осіб вже більше місяця. Зовнішній вигляд дитини свідчив про низький рівень гігієни недоглядність, занедбаність. Дитина повідомила, що матір залишила її вдома та поїхала з молодшим братом до м. Рені, Одеської області. [PERSON] не впускає її до квартири, в якій вона разом з матір`ю проживала. Таким чином було виявлено, що неповнолітня, залишена сама і проживає без будь якого контролю з боку рідних. До відома відповідача в телефонному режимі було доведено інформацію про становище [PERSON] , але ніяких результативних дій нею здійснено не було, тому було прийняте рішення вилучити дитину з сім`ї. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання складеного фахівцем з соціальної роботи [PERSON] . Відповідач з дітьми проживає в трикімнатній квартирі разом з братом [PERSON] . Кімнати квартири мебльовані, обладнані необхідним інвентарем, все має неохайний вигляд, потребує прибирання та ремонту. Квартира не приватизована, рахується за нині покійною матір`ю відповідача та її братів. Відповідач не працює, вживає алкогольні напої та палить. Сім`я перебуває на обліку сімей, що перебувають в складних життєвих обставинах. Діти відвідують школу та дитячий садочок відповідно до віку. Мати безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, неодноразово їй на це було вказано на засіданні виконкому Калинівської селищної ради, при проведенні обстежень. У дітей несформовані звички належної поведінки, спілкування, ставлення до власної гігієни та навчання. На сьогоднішній день дитина перебуває в комунальному закладі «Дитячий будинок «Надія», для дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування». На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Броварської районної державної адміністрації 13.08.2019 була присутня відповідач, яка підтвердила, що не приділяє донці належної уваги та, що у неї немає порозуміння з донькою та погодилась на відібрання дитини без позбавлення її батьківських прав. Органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 22 серпня 2019 року № 1290/01-21 було прийнято рішення про доцільність відібрання неповнолітньої дитини у [PERSON] без позбавлення батьківських прав. У зв`язку із вищенаведеним позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 25 вересня 2019 року провадження у вказаній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київській області Радзівіл А.Г. від 04 листопада 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала. Представник третьої особи Закревська Ю.В. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила, справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 7) Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, дитиназареєстрована відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України. Батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] ; мати - [PERSON] (а.с. 8). Згідно із акту про обстеження житлово - побутових умов від 13 серпня 2019 року, проведений фахівцем з соціальної роботи [PERSON] , висновку органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації про доцільність відібрання неповнолітньої дитини у матері без позбавлення батьківських прав № 1290/01-12 від 22 серпня 2019 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають: мати - [PERSON] ; донька - [PERSON] ; син - [PERSON] , мати перебуває на обліку управління соціального захисту населення Броварської районної державної адміністрації, як одинока. Сім`я проживає в трикімнатній квартирі разом з братом [PERSON] . Кімнати квартири мебльовані, кухня обладнана необхідним інвертарем, все має неохайний вигляд, потребує ремонту, квартира не приватизована, рахується за нині покійною матір`ю. [PERSON] не працює, здатна до зловживань спиртними напоями та тютюнопаління, безвідповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків. На початку літа [PERSON] , взявши сина [PERSON] , залишивши [PERSON] поїхала на відпочинок в м. Рені Одеської області. [PERSON] посварилася з дядьком який вигнав її з дому, таким чином дитина була залишена сама та пішла жити до подруги. До відома відповідача в телефонному режимі було доведено інформацію про становище доньки, але ніяких результативних дій нею здійснено не було, тому було прийняте рішення вилучити дитину з сім`ї. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Броварської районної державної адміністрації була присутня відповідач, яка підтвердила, що не приділяє донці належної уваги та, що у неї немає порозуміння з донькою та погодилась на відібрання дитини без позбавлення її батьківських прав. Тому органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 22 серпня 2019 року № 1290/01-21 було прийнято рішення про доцільність відібрання неповнолітньої дитини [PERSON] у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с. 9, 10-11). Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва ( п. 2-5 ч. 1). Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" у п. 16 роз"яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 2 ст. 170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у частині другій статті 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обґрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Аналізуючи наявні в матеріалах справи та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що дійсно умови проживання [PERSON] були небезпечними для її життя та здоров`я, мати не працює, не надані відповідні докази працевлаштування, у зв`язку з неналежним доглядом дитина потребувала піклування. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину ( ст. 19 Конвенції про права дитини). За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України , регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки є обґрунтованими та законними, послідовними та логічними і саме головне не суперечать інтересам малолітньої [PERSON] , а навпаки сприятимуть її безпечному вихованню, навчанню та життю. Відповідно до ст. 9 вищенаведеної Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Батьки зобов`язані забезпечити своїм дітям достатній рівень життя та несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved