Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2007р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», був укладений Договір №001/19224/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Згідно умов вказаного договору, Банк відкрив картковий рахунок і видав платіжну картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі 1000 грн., однак відповідач порушувавзобов'язання по погашенню кредиту, у нього виникла перед банком заборгованість. Оскільки у відповідача виникла значна заборгованість, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 21678,97 грн. та судовий збір у сумі 1600 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив слухати справу у свою відсутність. Відповідач, його представник у судове засідання також не з'явилися. Разом з тим представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності та застосувати строки позовної давності. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 02.10.2007р. між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», був укладений Договір №001/19224/07 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток.Згідно умов вказаного договору, Банк відкрив картковий рахунок і видав платіжну картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі 1000 грн. При цьому, п.3.3.1 Договору передбачено, що позичальник зобов'язується вчасно та в повному обсязі погашати Банку суму боргових зобов'язань, але не менше суми мінімального платежу, а також сплатити відповідну платню за користування Кредитом, в тому числі построченим кредитом та овердрафтом (п.5.1 Договору) 22.12.2014р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, відповідно до умов якого Банк передав, а Фактор прийняв право вимоги до Позичальника, що випливають із умов Кредитного договору №2006797937, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією договору факторингу та Витягом з Акту приймання-передачі реєстру боржників до цього Договору. Відповідно до п. 5.7. Договору, Позивач має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Відповідачем своїх боргових зобов'язань за цим Договором. 31 березня 2015 року Позивачем було здійснено вимогу дострокового виконання Відповідачем його зобов'язань за Договором в повному обсязі шляхом направлення досудової вимоги № 200409650 від 31.03.2015 р. Зазначена Вимога підлягала виконанню протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надіслання відповідної вимоги, але станом на дату подання цього Позову вона Відповідачем не виконана та відповідні суми Позивачу не сплачені. Згідно з п. 5 Договору та Тарифів на обслуговування кредитної картки Visa Classic за користування кредитом Відповідач зобов'язаний сплатити Банку (Позивачу) відповідну плату. На підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед банком в розмірі 21 678,97 грн. сторона позивача надала Витяг з Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 22.11.2014р. (а.с.16) Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких вказав, Відповідач заперечує наявність з її боку заборгованості за Договором, оскільки Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вказана заборгованість взагалі існує. Представник зазначив, що Позивач стверджує, що на момент укладання угоди про відступлення права вимоги первісним кредитором, та станом на день звернення Позивача із цією позовною заявою до суду, заборгованість Відповідача становить 21 678 гривень 97 копійок. На підтвердження наявності заборгованості та її розміру Позивач посилається на розрахунок, що додано до позовної заяви. Однак, ні з розрахунку, ні з будь-якого іншого документу не вбачається, яку саме суму кредитних коштів використала Відповідач, яку повернула, яку ні, та чи взагалі Відповідач користувалася наданою їй кредитною лінією. Тобто, Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач користувалася кредитною лінією,що реально наявна заборгованість саме розмірі 21 678 гривень 97 копійок.Крім того, як зазначає Позивач, ним було направлено Відповідачу повідомлення від 31.03.2015 року, в якому повідомлялось, що на підставі договору факторингу від 24.12.2014 року новим кредитором є TOB «ОТП Факторинг Україна», та просить сплатити заборгованість на рахунок TOB «ОТП Факторинг Україна». Проте, представник відповідача зауважив, що Відповідач не отримував вказаного повідомлення, а з його текстом як із інформацією про начебто наявність заборгованості, ознайомилась лише після отримання копії позовної заяви із додатками. Крім того, до вказаних заперечень було долучено заяву про застосування судом позовної давності - відмови у задоволенні позову. Згідно до приписів ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Верховний Суд України у своїй постанові по справі №6-116цс13 від 29.10.2014,висловив наступну правову позицію. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. В силу імперативних положень ст.360-7 ЦПК України такі рішення є обов'язковими у правозастосуванні для всіх судів України. Позивачем до позовної заяви не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором №001/19224/07, а тому суд не може достовірно встановити час, з якого відповідач перестала сплачувати заборгованість і яку саме суму кредитних коштів використала, повернула, або ні, та чи взагалі Відповідач користувалася наданою їй кредитною лінією. За положеннями ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до положень сі. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Приписами ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Зважаючи на те, що представник позивача скористався правом надати заяву про розгляд справи за його відсутності а суд, беручи до уваги положне ня ст. 10 ЦПК України, позбавлений можливості перебрати на себе обов"язок доказування, суд вважає за можливе задовольнимти заяву представника позивача та застосувати наслідки пропуску строку прпозовної давності, а отже відмовити у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed