overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 30 квітня 1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги відповідач проживає в цивільному шлюбі з іншою жінкою, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з"явилася до суду подала заяву, згідно якої позов підтримала повністю і просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву згідно якої позов визнав повністю і просив строк для примирення не надавати. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 30 квітня 1993 року у відділі реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 672. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, від 22.10.1996 року, що видане відділом реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №1317. Дані обставини повністю підтверджуються заявою позивача, відповідача наданими копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивачка посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сім'ї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 30 липня 2005 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач не з"явилася до суду подала заяву, згідно якої позов підтримала повністю і просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст. 224 - 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 30 липня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №740. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, від 14 лютого 2006 року, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №235. Дані обставини повністю підтверджуються заявою позивача, наданими копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивачка посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сім'ї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача [PERSON] Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 31 серпня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1046. Від спільного проживання у них дітей не має, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги, а тому він вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не з"явилася до суду подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засідання не з"явився до суду подав заяву про визнання позову та просив не надавати строк для примирення. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 31 серпня 2010 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1046. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивачка посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сім'ї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Також, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище "[PERSON]". Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що вона являється власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], в якому з 2002 року зареєстрований, але, починаючи з 2011 року, не проживає відповідач [PERSON] Оскільки відповідач у її /позивачки/ будинку зареєстрований, але не проживає, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, то просила визнати його /відповідача/ таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідач в судове засідання не з»явився, просив справу розглядати без його участі, у своїй письмовій заяві від 03 лютого 2017 року зазначив, що позов визнає у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування житлового будинку від 17 жовтня 2012 року належить житловий будинок [ADDRESS], в якому з 24 квітня 2002 року зареєстрований, але, починаючи з 2011 року, не проживає син бувшого власника зазначеного будинку - відповідач [PERSON] /а.с. 4-12/. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки, як вбачається з позовної заяви та що підтверджується актом, складеним за участю депутата Бородянської селищної ради від 26 грудня 2016 року, жодних заперечень щодо цього відповідач суду не надав, крім того своєю заявою від 03 лютого 2017 року повністю визнав позов, останній не проживає у будинку позивачки більше п»яти років, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідача таким, що втратив право користування даним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS], в якому, окрім неї /позивачки/, зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідач у вказаному будинку проживав нетривалий час, після чого переїхав проживати до будинку [ADDRESS]. Оскільки відповідач у її /позивачки/ будинку не проживає, у добровільному порядку знятися з реєстрації відмовляється, то просила визнати його /відповідача/ таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Сторони в судове засідання не з»явились, просили справу розглядати без їх участі, відповідач своєю заявою від 21 березня 2016 року позов визнав у повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 травня 2007 року приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Пікущою Г.Д., належить будинок [ADDRESS], в якому з 03 листопада 2008 року зареєстрований, але не проживав і на даний час не проживає відповідач [PERSON] /а.с.4,7-14,18/. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач своєю заявою від 21 березня 2016 року повністю визнав позов, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним будинком. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 551,2 грн. та за надання правової допомоги 300 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі є братом її колишнього зятя. В 2005 році відповідача зареєстровано в квартирі позивачки, однак останній там не проживав. Комунальні послуги відповідач не сплачує, витрати по утриманню квартири не несе, кореспонденцію не отримує, тому позивачка просила суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням її квартири. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що є аналогічними наведеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст.224 ЦПК України вважав за можливе провести заочний розгляд даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею [ADDRESS], що підтверджується квідоцтвом про право власності на житло від 13 серпня 1999 року. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, витрати на утримання житла не несе, а його речі у квартирі відсутні, про що зазначила позивачка в своїх поясненнях та підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи справу по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивачка належними доказами довела ту обставину, що відповідач без поважних причини понад один рік не проживає у її квартирі, тому його слід визнати таким, що втрати право користування нею. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2011 року . Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину : доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні й вихованні. Створити міцну сім"ю вони не зуміли , відповідач неодноразово застосовував до неї фізичну силу , а тому з серпня 2014 року припинили спільно проживати, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не бажає, а тому просила суд шлюб з відповідачем розірвати та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини . У судове засідання позивачка не прибула, подала письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини уточнила, просила суд стягнути аліменти у розмірі 1\\4 частини всіх видів його доходів. Відповідач у судове засідання не прибув, подав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов в частині стягнення аліментів визнав повністю, в частині розірвання шлюбу - не визнав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2011 року . ( а.с. 6) Від шлюбу вони мають малолітню дитину : доньку [PERSON] , [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні й вихованні. ( а.с. 7,8 ) Сімейне життя не склалося . Як зазначено у позовній заяві, позивачка зазнає фізичного насилля від відповідача по справі . Відповідно до довідки №11 від 13.01.2015 року громадянка [PERSON] 23.12.2014 року зверталась до Копилівської медичної амбулаторії загальної практики сімейної медицини з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень. ( а.с. 9) За вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей , що мають істотне значення. За вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки, відповідач , заперечуючи розірвання шлюбу будь-яких доказів щодо можливості подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу не зазначив, а також не надав доказів що заперечують посилання позивачки на застосування до неї фізичного насилля ( побиття) , суд вважає, що збереження шлюбу сторін суперечить інтересам дружини позивача по справі [PERSON], а також враховуючи надану довідку медичної установи - ставить під загрозу її життя та здоров'я. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо, може брати участь в утриманні дитини в грошовій або натуральній формі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом. В заяві послалась на те, що 01.08.2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого у них немає спільних дітей. Подружні відносини з відповідачем не склалися, з 2014 року вони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу не можливе, тому просить його розірвати, а її шлюбне прізвище змінити на дівоче «Сняк». Позивачка у судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій вказала. що позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи повторно не з"явився у судове засідання. Про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не подав. Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом ДРАЦС РС Червоноградського МУЮ у Львівській області серії 1-СГ № 213700. Від спільного проживання у сторін дітей немає. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного сімейного господарства. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін в шлюбі неможливе, сімя розпалась остаточно і шанси її збереження втрачено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Тому, позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом в якому вказує, що вона 07.07.2007 року з відповідачем уклала шлюб зареєструвавши його в Іршанській селищній раді Володарсько-Волинського району Житомирській області, актовий запис № 24. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO]. Зазначає, що на даний час подружнє життя не складається по тій причині, що в них різні характери та різні погляди на життя, шлюбні відносини між ними припинено, проживають окремо, а тому вона прийшла до переконання, що сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Позивачка просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу дитину для подальшого проживання залишити з нею. Позивачка до суду направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, в судове засідання не прибув, причину своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із досліджених в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.07.2007 року слідує, що [PERSON] та [PERSON] проживають у шлюбі, який зареєстрували 07.07.2007 року в Іршанській селищній раді Володарсько-Волинського району Житомирській області, актовий запис № 24. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка не має бажання зберегти сім"ю, спільне проживання суперечить її інтересам,проживають окремо, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом в якому вказує, що вона 31 липня 2004 року з відповідачем уклала шлюб зареєструвавши його у виконавчому комітеті Іршанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 29. Від даного шлюбу в них народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Зазначає, що життя з відповідачем не склалося із-за несумісності характерів, відсутності почуття любові, відповідач влаштовує сварки, застосовує фізичне насильство щодо неї, ображає словами нецензурної лайки, шлюбні відносини між ними припинені, а тому вона прийшла до переконання, що сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Позивачка просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка до суду направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в суд не прибув, причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із досліджених в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.07.2004 року та свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 29.10.2009 року та серії [NUMBER] від 10.03.2005 року слідує, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрували 31.07.2004 року у виконкомі Іршанської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис № 29 і вони є батьками дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. - 2 - Як встановлено в судовому засіданні, позивачка не має бажання зберегти сім"ю, спільне проживання суперечить її інтересам, примиритись вона не бажає, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved