Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з вказаним позовом, вказавши в позові, що 07 серпня 2008 року у виконкомі Нижньопетрівецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області позивачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], про що зроблено актовий запис № 18. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. 30 січня 2017 року рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. На даний час подружні відносини між ними фактично припинені, так як вони не проживають разом вже понад три роки. Цьому передували систематичні сварки та скандали, що виникали на побутовому ґрунті з різного роду причин, що призвело до втрати почуття любові та довіри між ними. Відповідач не надає фінансову допомогу на утримання сім"ї в цілому та сина зокрема. На даний момент сторони проживають окремо один від одного. В даний час відповідач офіційно не працює, однак позивачці відомо, що він працює неофіційно на сезонних будівельних роботах в м. Одеса і він має можливість у розмірі, встановленому законом, надавати грошову допомогу на утримання дитини. В даний час позивачка працює на посаді педагога організатора в Купському НВК № 2. Інших стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. [PERSON] не володіє відомостями щодо наявності постійної роботи у відповідача, тому вважає за необхідне просити суд відповідно до статті 184 Сімейного кодексу України визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] з дитинства хворіє на змішаний астигматизм та амбліопію слабого ступеню і йому необхідно пройти обстеження в м. Одеса в клініці імені Філатова та в подальшому лікування, на яке необхідні значні кошти. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 06 серпня 2018 року [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що в нього є можливість сплачувати аліменти в сумі по 1000 грн. щомісячно. 07 серпня 2018 року [PERSON] направила до суду відповідь на відзив, в якому надала суду докази підтвердження хвороби спільної дитини сторін, просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, в своїх поясненнях підтвердили обставини, що викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити в повній мірі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, погоджуючись на аліменти в сумі 1000 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Так, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], підтверджується, що [PERSON], народився [INFO] року, і його батьками є зазначені сторони у справі. Відповідно до довідки №20 від 21 червня 2018 року виданої Купським НВК №2, [PERSON] працює в даному закладі на посаді педагога організатора. Згідно довідки №21 від 21 червня 2018 року виданої Купським НВК №2, [PERSON] навчається в 2-му класі даного навчального закладу. Згідно довідки МОЗ України Чернівецького облздраввідділу Глибоцької Райполіклініки №510 від 27 червня 2018 року [PERSON] [INFO] року хворіє на змішаний астигматизм та амбліопію слабого ступеню. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, те що відповідач фізично здоровий, належних і допустимих доказів протилежного суду не було надано, інших утриманців не має, стягнення по виконавчих листах з нього не проводиться. Також те, що позовні вимоги визнав частково. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку позовні вимоги задовольнити частково, а саме в розмірі 1600 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат в частині стягнення витрат на правову допомогу, а також транспортних витрат позивачки для забезпечення явки в суд, суд дійшов висновку, що вони не знайшли свого обґрунтування при розгляді справи, оскільки суд не надано належних і допустимих доказів щодо їх здійснення, також не надано розрахунку судових витрат, а тому у їх стягненні слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial