Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» про стягнення матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, що становить різницю виплат здійснених страховою компанією та фактичних витрат пов»язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 18 357 грн. 80 коп., а також понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 31.05.2015 року близько 20 год. 40 хв. на вул. Богатирській, 17 у м. Києві з вини[PERSON], який керував автомобілем «Opel» д.н.з. [NUMBER], була скоєна ДТП. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Subaru», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Вина [PERSON] у скоєнні даного ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2015 року за якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Оскільки на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», згідно полісу страхування №АІ/5857304, страховою компанією здійснено страхове відшкодування у розмірі 5 345 грн. 24 коп. При цьому, загальна вартість ремонту автомобіля «Subaru», д.н.з. [NUMBER] на авторизованому СТО склала 23 703 грн. 04 коп. За таких обставин, позивач просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 18 357 грн. 80 коп., яка є різницею виплат здійснених страховою компанією та фактичних витрат пов»язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, виходячи з вимог ст.ст. 22, 1192 ЦК України. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву з підстав викладених у позові. Відповідач та представник ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Причин неявки суду не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. 31.05.2015 року близько 20 год. 40 хв. [PERSON] керуючи автомобілем «Opel» д.н.з. [NUMBER] на вул. Богатирській, 17 у м. Києві маючи намір перестроїтись, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху не переконався, що це буде безпечним і скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru», д.н.з. [NUMBER], що потягло за собоюпошкодження транспортних засобів. Вина водія автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] у скоєнні даного ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2015 року за якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Право власності[PERSON] на автомобіль марки «Subaru», д.н.з. [NUMBER] підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 17). Факт керування водієм [PERSON] автомобілем «Opel» д.н.з. [NUMBER] під час ДТП підтверджується матеріалами про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Оцінивши зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що ДТП сталося з вини [PERSON] Судом встановлено, що між володільцем автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про що було видано поліс №АІ/5857304 чинний на момент ДТП. Згідно вказаного договору ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» взяла на себе обов'язок при настанні страхового випадку при експлуатації наземного транспортного засобу «Opel» д.н.з. [NUMBER] особами які на законних підставах його використовують, відшкодувати у встановленому Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкоду заподіяну життю, здоров»ю, майну та моральну шкоду третім особам, відповідно до встановленого ліміту відповідальності. Згідно виписки по рахунку від 18.03.2016 року ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» здійснено страхове відшкодування у розмірі 5 345 грн. 24 коп. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За правилами ст. 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. В судовому засіданні встановлено і не заперечувалося позивачем, що на його користь ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» здійснено страхове відшкодування у розмірі 5 345 грн. 24 коп. При цьому, загальна вартість ремонту автомобіля «Subaru», д.н.з. [NUMBER] на авторизованому СТО склала 23 703 грн. 04 коп., що підтверджується рахунком - фактурою №АП-0006427 від 03.06.2015 року та актом виконаних робіт №АП-0003792 від 23.06.2015 року ТОВ «Богдан-Авто Поділ» (а.с. 13,14). Згідно ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Таким чином, позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є реальна вартість пошкодженого транспортного засобу, як отримання страхового відшкодування так і вартості робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення пошкодженого автомобіля. Правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Дана позиція збігається зі сталою судовою практикою, яка спростовує заперечення відповідача. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 18 357 грн. 80 коп., яка складає витрати необхідні для повного відновлення пошкодженого транспортного засобу без врахування страхового відшкодування є законними та обґрунтованими. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 551 грн. 20 коп. понесених судових витрат, здійснення яких підтверджуються квитанцією долученою до матеріалів справи. Враховуючи наведене та

Outcome: approved