Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

у вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з АТ «Укрсоцбанк» та АТ «Альфа-Банк» грошові кошти у наступних розмірах: -213,62 грн. стягнутих з депозитного рахунку, які зникли, та не виплачені з урахуванням індексу інфляції в розмірі 254,70% в сумі 330,47 грн. та 3% річних в розмірі 30,25% в сумі 64,62 грн. за порушення строку виконання грошового зобов?язання з 27.01.2014 року по лютий 2019 року, разом 608,71 грн.; -0,02 грн. з рахунку № [NUMBER] з урахуванням індексу інфляції в розмірі 254,70 % в сумі 0,03 грн. за порушення строку виконання грошового зобов?язання з 27.01.2014 року по лютий 2019 року, разом 0,05 грн.; -компенсації за порушення термінів виконання грошових зобов?язань щодо виплати 7684,55 грн. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 112,71 % в сумі 976,71 грн. та 3% річних в розмірі 1,75% в сумі 134,48 грн. за порушення строку виконання грошового зобов?язання з 27.01.2014 року по 31.08.2014 року, разом 1111,19 грн.; -проценти за користування банком коштами на депозитному рахунку «Капіталіст» № [NUMBER] в розмірі 15% річних з 12.09.2013 року по 31.12.2014 року в сумі 528,75 грн., з 01.01.2015 року по 25.12.2015 року в сумі 295,07 грн., та з 26.12.2015 року по 30.11.2016 року в сумі 419,76 грн., разом 1243,58 грн.; -компенсацію за порушення строку виконання грошового зобов?язання з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у зв?язку із невидачею коштів відповідно до заяви від 27.01.2014 року з рахунку № [NUMBER] на умовах тарифного пакету «Універсальний» коштів у сумі 138,47 грн. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 198,99 % в сумі 137,07 грн. та 3% річних в розмірі 8,25% в сумі 11,42 грн. по 30.11.2016 року, разом 148,49 грн.; -за депозитним рахунком «Капіталіст» № [NUMBER] коштів у сумі 3 000 грн. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 198 % в сумі 2969,70 грн. та 3 % річних в розмірі 8,25 % в сумі 247,50 грн. за порушення строку виконання грошового зобов?язання з 27.01.2014 року по 30.11.2016 року, разом 3217,20 грн.; -за затримку виплати грошових коштів у сумі 430,49 грн. з 30.11.2016 року по лютий 2019 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 127,86 % в сумі 119,93 грн. та 3% річних в розмірі 6,75% в сумі 29,06 грн., разом 148,99 грн.; -грошові кошти, які незаконно стягнуті банком як комісія за: річне обслуговування в сумі 85 грн. за 2014-2016 роки на загальну суму 255 грн., зарахування на рахунок грошового забезпечення в сумі 69,47 грн., отримання готівки в касі банку у сумі 20 грн., запит інформації про залишок коштів на рахунку в сумі 2,5 грн., запит видачі коштів без їх видачі в розмірі 2,37 грн., на загальну суму 16,59 грн., РКО карти в сумі 3 грн., 28,77 грн., 1,92 грн., які незаконно списані з депозитного рахунку «Капіталіст» № [NUMBER] на загальну суму 397,25 грн.; -грошові кошти в сумі 99,37 грн., 213,62 грн., які були наявні на рахунку № [NUMBER] та незаконно списані з урахуванням індексу інфляції в розмірі 254,70% в сумі 153,73 грн.- 330,47 грн., та 3% річних в розмірі 30,25% в сумі 30,06 грн. - 64,62 грн., разом 220,92 грн. - 608,71 грн. за порушення строку виконання грошового зобов?язання з 27.01.2014 року по лютий 2019 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов?язання у зв?язку із невидачею коштів відповідно до заяви від 27.01.2014 року; -стягнути компенсацію за порушення строку виконання грошового зобов?язання з 27.01.2014 року по дату ухвалення судового рішення з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за порушення строків виконання грошових зобов?язань у зв?язку із невидачею коштів з рахунку відповідно до заяви від 27.01.2014 року. З наведених у позовній заяві обставин, вбачається, що 02.12.2008 року позивачем [PERSON] відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] . Позивач зазначає, що судове провадження щодо зобов?язання банку повернути позивачу грошові кошти, закрито на підставі судових рішень. Позивач вказує, що АТ «Укрсоцбанк» перевів грошові кошти позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк». Також, зазначає, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.12.2015 року зобов?язано АТ «Укрсоцбанк» здійснити доплату позивачу процентів за користування коштами. Крім того, позивачем зазначено про те, що 02.12.2008 року останнім відкрито рахунок № [NUMBER] , за обслуговування якого банком незаконно списано грошові кошти. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2019 року року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, надіслав клопотання про судовий розгляд без його участі. Відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступного. З тексту поданої позовної заяви вбачається, що між позивачем [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк» 19.07.2008 року укладено договір про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної катки, згідно умов якого відкрито картковий рахунок № [NUMBER] на умовах тарифного пакету «Універсальний». В подальшому 02.12.2008 року [PERSON] відкрито вклад «Капіталіст» за рахунком № [NUMBER] . Позивач вказує, що судовими рішеннями вирішено питання про зобов?язання банку повернути позивачу грошові кошти, розміщені на рахунках. Підставами для звернення до суду з даним позовом, згідно позовної заяви, є порушенням строку виконання грошового зобов?язання, внаслідок чого позивач порушує питання про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних; стягнення процентів за користування коштами; стягнення комісії за обслуговування банком картки. Таким чином, з наведеного вбачається, що правовою природою виникнення правовідносин між сторонами спору є договори про розміщення вкладу на рахунку, а також питання, пов?язані із виконанням умов договору. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, закріплених у статтях 12 і 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд зазначає, що в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем додано до позовної заяви копії наступних документів: -копію листа на адресу Київського апеляційного суду від 07.08.2019 року, в тексті якого йдеться про питання апеляційного оскарження судового рішення; -аркуш паперу з викладом статей договору банківського вкладу; -лист АТ «Укрсоцбанк» від 04.03.2014 року, який не підписано уповноваженою особою банку; -заяву [PERSON] , датовану 27.01.2014 року, адресат не вказаний; -витяги з роздруківок з різних карткових рахунків; -перші сторінки виконавчих листів; -постанови про відкриття виконавчого провадження. Аналізуючи надані позивачем додатки до позовної заяви в якості доказів, суд зазначає, що з поданих документів взагалі неможливо встановити обставини, на які посилається позивач [PERSON] у поданому позові, зокрема, як щодо укладення між останнім та АТ «Укрсоцбанк» договорів банківського вкладу, так і щодо їх виконання, а саме - стягнення за вказаними договорами грошових кошів на користь [PERSON] , в тому числі: підстави стягнення, дати стягнення, розміру стягнення, а так само періоду невиконання грошового зобов?язання. Приписамист. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями статей 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що матеріали цивільної справи не містять жодних доказів на обґрунтування обставин та вимог, викладених у позові, не здобуто таких доказів і в ході розгляду справи. Оцінюючи на предмет належності та допустимості додатки, приєднані позивачем до позову, суд вказує, що останні є неналежними та недостатніми, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому, збирання доказів у цивільних справах, за загальним правилом не є обов`язком суду. Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК України. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 7.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв?язку із їх недоведеністю.

Outcome: dismissed