Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] (надалі відповідачі) в якому просило, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 13 травня 2016 року, стягнути з [PERSON] на користь позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 26.08.2013 року реєстровий № 2066, а саме: на квартиру двокімнатну, що розташована за адресою [ADDRESS], з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 29 від 21.08.2013р., в розмірі 122 471, 55 грн., з якої: загальна заборгованість за кредитом 97 998,39, грн., загальна заборгованість за процентами 13 904,03 грн., загальна заборгованість за комісійними винагородами - 8,39 грн., загальна заборгованість за штрафними санкціями 10 560,74 гри., встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 879 200 грн., без урахування ПДВ, що визначена згідно Звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 03.02.2016 р. суб'єктом оціночної діяльності ПП «Експерт-Рівне-Консалт», визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; надати позивачу право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в органах державної реєстрації прав - структурних підрозділах територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу вказаної квартири; на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління позивача, у порядку ст. 34 Закону України „Про іпотеку"; виселити всіх мешканців, а саме: [PERSON] та [PERSON], з вказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Рівне без права надання іншого житла та в порядку ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та позбавити права користування житловим приміщенням, та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 5 959 грн. 61 коп. та витрати на проведення експертної оцінки у розмірі 800,00 грн. на підставі договору № 160203/1 від 03.02.2016 р. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 серпня 2013 року між позивачем та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 29 (надалі - кредитний договір) за умовами якого відповідач отримала в Рівненському обласному управлінні АТ "Державний ощадний банк України" максимальний ліміт кредитування в сумі 100 000,00 гривень з відсотковою ставкою 19,8 % річних, з терміном погашення не пізніше 19 серпня 2016 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору [PERSON] було передано в іпотеку квартиру загальною площею 46,5 кв. м. за адресою [ADDRESS] (іпотечний договір посвідчений 21.08.2013 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2067). Кредит також був наданий під поруку фізичної особи [PERSON] - договір поруки №29/1 від 21.08.2013р. Також з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з [PERSON] було укладено іпотечний Договір від 21.08.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2066. Предметом іпотечного Договору згідно п. 1.2 даного договору є нерухоме майно, а саме: квартира двокімнатна, що розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею - 28,4 кв.м. Право власності [PERSON] на квартиру підтверджується договором дарування, укладеним між нею та [PERSON] від 22.12.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області [PERSON]О та зареєстрованим у реєстрі за №3-1724. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 125866256101 згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 7565174 від 05.08.2013 р. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, що призвело до утворення, станом на 13.05.2016 року, заборгованості в розмірі 122 471, 55 грн., з яких: загальна заборгованість за кредитом 97 998,39 грн.; загальна заборгованість за процентами 13 904,03 грн.; загальна заборгованість за комісійними винагородами - 8,39 грн.; загальна заборгованість за штрафними санкціями 10 560,74 грн. Вимогами позивача повідомлено [PERSON] про необхідність погашення заборгованості, попереджено про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги та попереджено відповідачів про звільнення житлового приміщення. У відповідності до\~ст. 7 Закону України «Про іпотеку», позивач має право задовольнити свою вимогу за рахунок предмета іпотеки. Відповідно ст.\~ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 9, 109 ЖК України, звернення стягнення на предмет іпотеки, саме на передане в іпотеку житлове приміщення, є підставою для виселення всіх мешканців. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Наявність зареєстрованих осіб у домоволодінні, на яке звертається стягнення негативно відобразиться на ціні продажу, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки на стадії виконання судового рішення органами ДВС. Відповідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття із реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить суд позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, всебічно дослідивши встановлені обставини та надані докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 21 серпня 2013 року між позивачем та фізичною особою - підприємцем [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 29 за умовами якого остання отримала в Рівненському обласному управлінні АТ "Державний ощадний банк України" максимальний ліміт кредитування в сумі 100 000,00 гривень з відсотковою ставкою 19,8 % річних, з терміном погашення не пізніше 19 серпня 2016 року. Згідно положень п.5.3.2. Кредитного договору позичальник зобовязався точно в строки, обумовлені цим Договором, погашати Кредит та своєчасно у визначені цим Договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань за цим Договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно п.п.5.2.1 та 5.2.7. Кредитного договору, Банк має право вимагати від Позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобовязань цим Договором, звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) відповідно до документів забезпечення та задовольнити в повному обсязі за рахунок його вартості свої вимоги за цим договором у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором та/або будь-яким іншим договором про надання кредиту, або договором про надання банківської гарантії, або договором про відкриття акредитиву, укладеним між банком (установою АТ «Ощадбанк») та позичальником.\~\~ Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачувати проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно\~ст. 1052 ЦК України\~у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового погашення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Як слідує з\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання. Згідно ч.1\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Взяті на себе зобов'язання позичальник не виконав, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Дослідженим в судовому засіданні доданим заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог розрахунком заборгованості підтверджується загальна сума заборгованості станом на 13 травня 2016 року за Кредитним договором № 29 від 21.08.2013 року, яка становить 122 471, 55 грн., з яких: загальна заборгованість за кредитом 97 998,39 грн.; загальна заборгованість за процентами 13 904,03 грн.; загальна заборгованість за комісійними винагородами - 8,39 грн.; загальна заборгованість за штрафними санкціями 10 560,74 грн. Даний розрахунок суд визнає обґрунтованим і таким, що відповідає умовам договору. Встановлено, що 21.08.2013 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивачем з [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2066, згідно якого [PERSON] передано в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру двокімнатну, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею - 28,4 кв.м., та належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, укладеним між нею та [PERSON] від 22.12.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області [PERSON]О та зареєстрованим у реєстрі за №3-1724. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 125866256101 згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 7565174 від 05.08.2013р. Згідно до ч.1\~ст.573 ЦК України\~в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншим кредиторами цього боржника. На підставі ч.1\~ст.589 ЦК України, у разі не виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право стягнення на предмет застави. Згідно ч. 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі не виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В силу умови п.6.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними. При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення зобов'язання, або зобовязань передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного тридцятиденного строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання або вчинення виконавчого напису відповідно до умов цього договору. Згідно умови в п.6.2. Договору іпотеки, визначено, що за вибором іпотеко держателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотеко держателя: за рішенням суду; іншими способами, передбаченими законодавством на момент звернення стягнення та умовами цього договору. Дослідженими в справі доказами підтверджено, що вимогами позивача від 09.12.2015 року №09-12/4384 та №09-12/4386 на ім'я позичальника та іпотекодавця було повідомлено відповідача, Іпотекодавця Іпотечного договору від 21.08.2013 року [PERSON] про усунення порушення зобовязань, необхідність погашення заборгованості за договором кредитної лінії №29 від 21.08.2013 року та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Вказані вимоги направлено за місцем зареєстрованого постійного місця проживання відповідача та отримані нею, що було визнано [PERSON] в судовому засіданні. Встановлено, що протягом встановленого 30-денного строку із дня направлення вимоги відповіді не надходило, вимога Іпотекодержателем залишена без задоволення. Вказані встановлені судом обставини оцінюються достатньою підставою для задоволення позовних вимог про звернення стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №29 від 21.03.2013 року на предмет іпотеки - квартиру двокімнатну, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею - 28,4 кв.м., та належить на праві власності [PERSON] Відповідно до\~ст. 39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1\~ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. За наведених встановлених судом обставин, положень чинного законодавства та з метою уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення, суд вважає такими, що обґрунтовані, доведені та підлягають до задоволення вимоги про визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною реалізації предмета іпотеки 879\~200 грн., без урахування ПДВ, що визначена згідно Звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 03.02.2016 року субєктом оціночної діяльності ПП «Експерт-Рівне-Консалт», із наданням ПАТ\~«Державний ощадний банк\~України»\~в особі філії\~- Рівненського обласного управління АТ „Ощадбанк\~права на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в\~органах державної реєстрації прав - структурних підрозділах територіальних органів Мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру\~та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів, довідки), необхідних для продажу квартири двокімнатної, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 46,5 кв.м, житловою площею - 28,4 кв.м., та відповідно до п.6.4 Іпотечного договору,\~\~передати предмет іпотеки\~\~в управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на період реалізації. В частині позовних вимог щодо виселення відповідачів з квартири, яка є предметом договору іпотеки, суд дійшов наступних висновків. Дослідженими судом вимогами Іпотекодержателя від 09.12.2015 року №09-12/4385 та №09-12/4387 було повідомлено відповідачів про необхідність звільнення в добровільному порядку протягом місяця житлового приміщення - квартири [ADDRESS] в м Рівне. Вказані вимоги направлено за місцем зареєстрованого постійного місця проживання відповідачів, які відповідачі отримали, про що вони заявили в судовому засіданні. Встановлено, що протягом встановленого 30-денного строку із дня направлення вимоги співвідповідачами така вимога залишена без задоволення. Згідно із частиною третьою\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~\~ звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Таким чином, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту (що має місце у даному випадку і не заперечується сторонами), який забезпечений іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР). Зазначена вище правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа № 6-1892цс15), від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1033цс15) тощо. З огляду на те, що у даній справі квартиру, яка належить відповідачу [PERSON] і яка є предметом договору іпотеки, було придбано не за рахунок отриманого позичальником кредиту, що підтверджується договором дарування, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 22.12.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за №3-1724, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2013 року, а іншого житла у відповідача немає, суд дійшов висновку про неможливість виселення відповідачів із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення із зняттям з реєстраційного обліку та позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, оскільки визнання відповідачами позову у вказані частині суперечить закону суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачами позову у вказаній частині та відмовляє у позові в частині виселення відповідачів із вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення із зняттям з реєстраційного обліку та позбавлення права користування житловим приміщенням. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, на підставі частини 1 статті 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути 4\~581 грн. 61 коп. судового збору та 800 грн. на користь позивача в якості відшкодування понесених ним у справі витрат.

Outcome: partial