Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], в якому просив визначити додатковий строк в два місяці з дня набрання законної сили рішенням суду для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 01 серпня 2014 року. Позов обґрунтовувався тим, що 01.08.2014 р. померла [PERSON], яка склала заповіт на належну їй квартиру [ADDRESS], яку заповіла в рівних частках позивачу та відповідачу - [PERSON] Вказується, що про існування заповіту йому нічого не було відомо, а також те, що відповідач повідомила, що спірну квартиру померла [PERSON] заповідала лише їй. Зазначається, що про існування заповіту позивач дізнався лише 28.10.2016 року у приватного нотаріуса [PERSON] та у цей же день подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], у звязку з пропуском строку для звернення із відповідною заявою. Посилаючись на те, що на момент складання заповіту і на момент смерті [PERSON] позивач у квартирі спадкодавця не проживав, та на відсутність інформації про наявність заповіту на його імя, позивач вказував, що строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропустив з поважних причин і просить визначити йому додатковий строк для подання відповідної заяви. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов підтримав в повному обсязі із підстав, викладених у позовній заяві та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач приховала від позивача інформацію про наявність заповіту від 09.08.2012 року, вмовила його видати їй довіреність нібито з метою оформлення спадкових прав самого позивача, однак, з 01.02.2015 року не вчинила жодних дій для оформлення права на спадщину. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що позивачу було відомо про існування заповіту та останній був з ним особисто ознайомлений одразу після складання заповіту, вказувала про те, що позивач навчався в Національній академії внутрішніх справ, має юридичну освіту та був обізнаний про необхідність подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, у звязку з чим вказували на відсутність поважних причин для надання додаткового строку для прийняття спадщини та просили у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні спору покладалася на розсуд суду та пояснила, що позивач був присутнім в квартирі при складанні заповіту та після його складання був ознайомлений [PERSON] зі змістом заповіту. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №296152 від 18.10.2016 року (а.с. 7). Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 09.08.2012 року за реєстровим номером №746, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належну їй квартиру №31, що розташована у м. Житомирі по вул.Чорновола,6 в рівних частках - [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.41). З матеріалів спадкової справи №3/2015 вбачається, що 28.10.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS] (а.с. 56). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 28.10.2016 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку [ADDRESS], після померлої 01.08.2014 року [PERSON] у звязку із пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 59). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що в день оформлення заповіту [PERSON] - 09.08.2012 року вона як свідок була присутня при його підписанні. Вказувала, що після оформлення заповіту вона та [PERSON] знаходилися на кухні і позивач теж був присутній, та останній знав про зміст заповіту. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] вказувала, що позивач на момент написання заповіту 09.08.2012 року проживав у квартирі [PERSON] та йому було відомо про існування заповіту, оскільки одразу після його оформлення бабуся [PERSON] ознайомила позивача з його змістом та останній тримав його в руках. Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд вважає безпідставними посилання позивача про його необізнаність про наявність заповіту від 09.08.2012 року складеного [PERSON] на його імя, оскільки останні спростовані показами допитаних у судовому засіданні свідків та іншими матеріалами справи. У абзаці шостому пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 роз"яснено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо). Суд не приймає до уваги додаткові доводи представника позивача з посиланнями на положення ст. 3 Конституції, ст. 3 ЦПК України, ст. 1, 3, 4, 8 ЦПК України, ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також доводи про необхідність відступлення від правових позицій Верховинного Суду України з огляду на факт незнання про існування заповіту, що має розглядатися як поважна причина для визначення додаткового строку для прийняття спадщини з позиції реалізації останньої волі заповідача, - оскільки як достовірно встановлено судом позивач [PERSON] був обізнаний як про факт складання 09.08.2012 року його бабусею [PERSON] заповіту, так й про зміст складеного заповіту, а саме включення позивача до складу спадкоємців спадкового майна, а тому обставини необізнаності позивача щодо існування заповіту, на які вказує представник позивача, у даній справі місці не мають та спростовуються наявними матеріалами справи. Суд також вважає безпідставними доводи представника позивача про зловживання з боку відповідача [PERSON] щодо неоформлення нею спадкових прав на позивача після смерті [PERSON] на підставі виданої ним нотаріальної довіреності, оскільки вказана довіреність [PERSON] на представництво його інтересів відповідачем [PERSON] була видана - 05.02.2015 року, тобто вже після пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після відкриття спадщини - 07.08.2014 року, а тому вказані обставин юридичного значення не мають та на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не впливають. З огляду на викладене, враховуючи обізнаність позивача про факт існування заповіту, його зміст, факт відкриття спадщини після померлого спадкодавця, а також те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що перешкоджали позивачу звернутись до нотаріуса із відповідною заявою у встановлений законом шестимісячний строк, суд дійшов висновку про відсутності правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed