Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

у квітні 2021 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява із Подільського районного суду м. Києва на підставі ухвали суду 19.04.2021 за підсудністю. У зв`язку з невідповідністю поданої заяви вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, ухвалою від 26.05.2021 позивачу було надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.06.2021 позовну заяву визнано такою, що не подана та повернуто позивачу. Не погодившись з зазначною ухвалою суду 02.06.2021 позивачем подана апеляційна скарга. Постановою Київського апеляційного суду від 27.07.2021 ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 19.08.2021 про відмову у відкритті провадження у справі було скасовано та направлено справу для продовження розгляду. Ухвалою суду від 10.09.2021 у справі відкрито провадження та призначено до підгтовчого розгляду. Ухвалою суду від 21.10.2021 у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив суд зобов`язати відповідача видати йому ордер на житлову площу у гуртожитку на вселення у житлову кімнату 227 (після зміни номеру [NUMBER]), житловою площею 13.6 кв.м, у гуртожитку за аддресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи вимоги тим, що позивач з 11.11.2010 по 25.05.2015 працював у відповідача. 04.05.2011 звернувся з заявою про виділення йому місця для проживання у гуртожитку. У подальшому було прийнято рішення про виділення позивачу ліжко-місця № 227 у гуртожитку відповідача. 25.05.2011 між Автобусним парком №5 КП «Київпастранс» було укладено договір найму житлового приміщення відповідно до якого «Наймодавач» здає належну йому житлову площу у гуртожитку Автобусного парку №5 по [ADDRESS] , яка складається з одного ліжко-місця у кімнаті №227, яка має житлову площу 13,6 кв.м. у стані придатному для проживання, на період роботи у комунальному підприємстві КП «Київпастранс». Як зазначив позивач він з 20.09.2011, постійно зареєстрований у гуртожитку по [ADDRESS] . Як зазначив позивач договір найму було укладено, проте ордеру йому ніхто не надавав. 13.01.2021 він звернувся до відповідача з заявою де просив надати йому ордер. На що отримав відповідь про відсутність підстав для отримання ордеру. За переконанням позивача, оскільки відповідач після припинення роботи у відповідача не ставив питання про його виселення, він постійно користується комунальними послугами, здійснює їх оплату.Посилаючись на те, що він зареєстроавний у спірному приміщенні з 2011 р., з підстав що несуперечить положеннням "Примірного положення про гуртожитки", тримвалий час ним користується - майже протягом 10 років, та за переконання позивача відповідач зобов`язаний надати йому ордер. 11.10.2021 до суду надійшов відзив на позов в якому відповідач заперечував проти вимог позивача з підстав його необгрунтованості. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] , заявлені вимоги підтримав з підстав викладених у позові. У судовому засіданні представник відповідача проти вимог позивача заперечував з підстав необгрунтованості, та наданих у відзиві заперечеь. Суд всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач з 11.11.2010 по 25.05.2015 працював у КП «Київпастранс» та 04.05.2011 звернувся з заявою про виділення йому місця для проживання у гуртожитку. У подальшому було прийнято рішення про виділення позивачу ліжко-місця № 227 у гуртожитку відповідача. 25.05.2011 між Автобусним парком №5 КП «Київпастранс» було укладено договір найму житлового приміщення відповідно до якого «Наймодавач» здає належну йому житлову площу в гуртожитку Автобусного парку №5 по [ADDRESS] , яка складається з одного ліжко-місця в кімнаті №227, яка має житлову площу 13,6 кв.м. у стані придатному для проживання, на період роботи в комунальному підприємстві КП «Київпастранс». Дані обставини судом не досліджувались так як не оспорювались учасниками процесу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Згідно з п. З Договору даний договір найму житлового приміщення укладається з 25.05.2011 і діє до моменту звільнення «Наймача» з комунального підприємства «Київпастранс». Таким чином, позивача було поселено на ліжко-місце у кімнаті №227 гуртожитку, який належить КП «Київпастранс». При цьому, Позивач звертається з вимогою щодо надання ордеру на жилу кімнату у гуртожитку, а не на ліжко-місце. Згідно з нормою ст. 127 Житлового кодексу Української РСР із внесеними змінами та доповненнями, гуртожиток призначений для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до наказу Головного управління з питань майна Київської міської державної адміністрації від 10.04.2002 №30 «Про закріплення основних фондів комунальної власності територіальної громади міста Києва" гуртожиток перебуває на балансі Автобусного парку № 5 і має статус гуртожитку для проживання одиноких громадян - працівників КП "Київпастранс", у тому числі працівників філії КП «Київпастранс» Автобусного парку № 5. 25.11.2014 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна було проведено інвентаризацію будівлі гуртожитку Автобусного парку № 5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що у Святошинському районі міста Києва. Відповідно до отриманого технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] статус гуртожитку не змінювався. На даний час [PERSON] не є працівником КП «Київпастранс», в оперативному управлінні якого знаходиться гуртожиток по [ADDRESS]. Згідно ст. 129 Житлового кодексу Української РСР, із внесеними змінами та доповненнями, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суд вважає за необхідне зазначити, що порядок надання жилої площі у гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування та виселення з гуртожитків, їх утримання регулюються ст.ст. 127 - 132 Житлового кодексу України, та «Примірним положенням про гуртожитки», затвердженим Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. За № 208. Відповідно до ч. 2 ст. 128 Житлового кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Згідно з ст. 129 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до ст. 131 Житлового кодексу України відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами. Відповідно до ст. 130 Житлового кодексу Української РСР зазначено, що користування жтитловою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи станом на 01.03.2019 [PERSON] з 20.09.20211 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Встановлено і не оспорюється учасниками процесу, що ордер [PERSON] для вселення на жилу площу у гуртожитку Автобусного парку не видавався та останній був поселений на підставі договору на ліжко-місце у кімнаті №227 гуртожитку. Окрім того, встановлено, що [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про надання ордеру, після того як був звільненнйи з КП «Київпастранс». Відповідно до п. 8 Договору по закінченню терміну дії договору найму житлового приміщення, а також у разі його дострокового розірвання «Наймач» зобов`язаний звільнити його на протязі 3 днів, якщо в додатковій угоді з «Наймодавачем» не подовжить терміну дії договору найму житлового приміщення (ліжко-місця). Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 №208 робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані, серед іншого, своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Аналогічна вимога передбачена і в п. 11 Примірного положення про користування гуртожитком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 №498. З врахуванням вищевикладеного, бухгалтерія філії КП «Київпастранс» Автобусного парку № 5 та відокремленого підрозділу Служба утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури здійснює нарахування коштів за фактичне використання житлової площі кімнати № [NUMBER] та за надані житлово- комунальні послуги, що нараховуються з врахуванням фактично займаної площі в гуртожитку, а саме за ліжко-місце. Відповідно до наказу КП «Київпастранс» від 08.06.2021 №98 «Щодо передачі майна» гуртожиток за адресою [ADDRESS] передано на баланс Службі утримання рухомого складу та транспортної інфраструктури. Встановлено, що в кімнаті №327, крім позивача, з 2003 року і на даний час проживає ще одна особа [PERSON] ҐЩо свідчить проте, що позивачу надавалось саме ліжко-місце для проживання, а не кімната. Як зазначив відповідач позивач з травня 2020 р. фактично не проживає у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку КП «Київпастранс», про що складені відповідні акти. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що права позивача відповідачем жодним чином не порушено, порушення його прав відповідачем не доведено, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed