Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, позовні вимоги якого в ході розгляду справи змінив та просив надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO] в період з 24.12.2018 року по 12.01.2019 року та в період з 01.06.2019 року по 31.08.2019 року, терміном не більше тридцяти календрних днів, до країни прямування - Федеративна Республіка Німеччина, Республіка Польша без згоди та супроводу матері - [PERSON]. В обґрунтування позову зазначив, що в 25.01.2003 року зареєстрував з відповідачем шлюб, в якому 30.06.2005 року народився син [PERSON]. 30.05.2016 року шлюб між ним було розірвано, а дитина залишилась проживати за їх спільною зголою, з ним. Вихованням сина займається виключно він. відповідач участі у вихованні сина не приймає. Місце знаходження відповідача йому не відомом. У нього є рідна сестра - [PERSON], яка має дозвіл на постійне проживання в Федеративній Республіці Німеччина, з 01.05.2002 року постійно проживає на території Федеративної Республіки Німеччина, в м. Аусбург. Наразі в нього разом із сином виникла можливість з сином відвідати його сестру та її сім"ю. Проте враховуючи ту обставину, що йому не відомо, де точно на даний час знаходиться відповідач, він не може отримати від неї дозвіл на тимчасовий виїзд їхнього сина за кордон. Така ситуація негативно відобразиться на дитині, оскільки запланована поїздка за кордон виключно заради сина, його культурного та духовного розвитку, відпочинку, розширення кругозору та ознайомлення з традиціями та звичаями іншої країни, спілкування з ріднею, підтримка родинних стосунків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовільнити. Відповідач в судове засідання не прибув. При цьому судом вживалися заходи для належного повідомлення відповідача шляхом направлення судових повісток, які поверталися за спливом строку зберігання. Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей міської ради [PERSON] в судове засідання не з"явилась, проте надала письмову заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Згідно із статтею 223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.2003 року, який рішенням Козятинського міськрайонного суду від 30.05.2016 року було розірвано (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АМ №392442 батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10) Позивач - [PERSON], зареєстрований та проживає в [INFO], що підтверджується копією паспорта серії АА 992113 (а.с.19-20). Місце знаходження відповідача - [PERSON] невідоме. Із довідки Голови ОСББ "Молодіжний" від 11.06.2018 року, вбачається, що [PERSON] в період з 14.10.2012 року по 15.09.2016 року проживала в [INFO] (а.с.22 зворотня сторона), даний факт також підтверджується актом від 10.06.2018 року (а.с.22). Відповідно до висовку комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради про реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за місцем реєстрації батька - [PERSON], затвердженого рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради від 01.03.2018 року №73, позивачу надано дозвіл на реєстрацію малолітнього сина [PERSON] разом із ним за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16,17) Із довідки №721 про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.11) Рідна сестра позивача - [PERSON], проживає за межами країни на території Федеративної Республіки Німеччина в м. Аугсбург, що підтверджується посвідкою на проживання Y00VH5GVY від 01.01.2005 (а.с.24) Позивач має намір відвідати свою рідню разом із сином, проте місце перебування матері дитини не відомо, у зв"язку із чим немає згоди матері на виїзд дитини за кордон.Рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області за №45 від 20.09.2018 року, надано дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO] за кордон, який передбачається з 24.12.2018 року до 12.01.2019 року, без згоди та супроводу матері [PERSON]. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обовязком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно із ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності з п.п.2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На думку суду дії кожного із батьків не повинні обмежувати права один одного та їх спільної неповнолітньої дитини щодо можливості перетину кордону для організації оздоровлення дитини та відпочинку, а також для спілкування із родичами. На підставі зазначеного суд вважає можливим надання згоди на тимчасовий виїзд дитини без згоди матері до Федеративної Республіки Німеччина, терміном з 24.12.2018 року до 12.01.2019 року. Що стосується надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд за межі України з малолітнім сином [PERSON], 30.06.2005 року народчення, в період з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року, то в цій частині, слід відмовтити, оскільки вказані вимоги є передчасними.

Outcome: partial