Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DNIVGA00000007 від 05 вересня 2007 року у сумі 120627,26 доларів США, звернути стягнення на будинок загальною площею 411,30 кв.м., житловою площею 120,20 кв.м. та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Виноградна, 17, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № DNIVGA00000007 від 05 вересня 2007 року; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], із займаного помешкання, яке знаходиться за адресою:Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Виноградна,17, та стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 вересня 2017р. між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № DNIVGA00000007 на наступні цілі: придбання нерухомості квартири № 27 секції № 1 в житловому будинку, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Білостоцького, буд.4 та квартири № 29 секції № 1, розташованою за цією ж адресою у розмірі 249550 дол. США, а також на проведення ремонтних робіт у зазначених квартирах у розмірі 50450,00 дол. США, та на сплату страхових платежів відповідно до п. 2.1.3, 2.2.7 вказаного договору.\~ Відповідно до умов договору, позивач надав [PERSON] кредит в іноземній валюті у сумі 333919,80\~ доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 05 вересня 2017р. У забезпечення виконання зобовязання за договором про надання споживчого кредиту, 05 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно а саме житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 411,3 кв.м., житлова площа 120,2 кв.м., із земельною ділянкою на якій вони розташовані, які знаходяться за адресою с. Генічеська Гірка, Генічеського району Херсонської області, вул. Виноградна,17, які є власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Щасливцівською сільською радою Генічеського району, 08 травня 2007 року на підставі рішення виконкому Щасливцівської сільської ради від 18 квітня 2007 року за № 361. Однак, [PERSON] не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 28 січня 2016 року за нею утворилася заборгованість в розмірі 120627,26 дол. США, що за курсом 24,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 січня 2016 року складає 2999999 грн. 95 коп., тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки та з вартості реалізації предмета іпотеки задовольнити вимоги банку, крім того, просить виселити зареєстрованих осіб з іпотечного майна та стягнути на користь банку суму сплаченого судового збору. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову не визнали повністю, зазначивши що позивач не довів факту отримання відповідачем кредитних коштів. Крім того, діюче законодавство не передбачає виселення з іпотечного майна без надання іншого житла, оскільки спірний будинок придбався відповідачем не за рахунок кредитних коштів. Також, [PERSON] та [PERSON] є неповнолітніми, які зареєстровані та проживають у спірному житловому будинку, вказаний будинок для них є єдиним житлом, тому їх виселення буде порушенням діючого законодавства України з питань захисту прав дітей. На підставі викладеного, просили у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, надіслали до суду заяву в якій просили розглянути справу у їх відсутність, зазначили, що позов у повному обсязі не визнають, просили в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що заперечує проти примусового виселення з житлового будинку розташованого за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Генічеська Гірка, вул. Виноградна,17 неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки вказаний будинок, в якому зареєстровані та мешкають діти, є єдиним житлом для них, тому їх виселення буде порушенням діючого законодавства України з питань захисту прав дітей, у решті позову поклався на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 вересня 2017р. між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № DNIVGA00000007 у сумі 333919,80 доларів США, що еквівалентно 1686294,99 грн., на наступні цілі: придбання нерухомості квартири № 27 секції № 1 в житловому будинку розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Білостоцького, буд.4 та квартири № 29 секції № 1, розташованою за цією ж адресою у розмірі 249550 дол. США, а також на проведення ремонтних робіт у зазначених квартирах у розмірі 50450,00 дол. США, та на сплату страхових платежів відповідно до п. 2.1.3, 2.2.7 вказаного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а [PERSON] зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 05 вересня 2017р. Відповідно до п. 7.1 Договору, відповідач повинна повертати кредит щомісяця у період з 21 по 28 число у сумі 4765, 40 дол. США, шляхом зарахування коштів на рахунок №29098050257655. У забезпечення виконання зобовязання за договором про надання споживчого кредиту, 05 вересня 2007 року між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 411,3 кв.м., житлова площа 120,2 кв.м., із земельною ділянкою на якій вони розташовані, які знаходяться за адресою с. Генічеська Гірка, Генічеського району Херсонської області, вул. Виноградна,17, які є власністю іпотекодавця на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Щасливцівською сільською радою Генічеського району, 08 травня 2007 року на підставі рішення виконкому Щасливцівської сільської ради від 18 квітня 2007 року за № 361. Обумовлена сторонами договору іпотеки, ціна предмету іпотеки дорівнює 1910899,80 грн. Пунктом 1.2 договору іпотеки від 05 вересня 2007р. встановлено, що предмет іпотеки забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань позичальника за кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. Відповідно до п.18.9, п.18.10, п.18.11 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і в разі дострокового розірвання Кредитного договору або зміни його умов, при наявності невиконаних зобовязань на момент розірвання; у разі звернення стягнення на Предмет іпотеки згідно п. 18.8 цього договору Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання Предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог; достроково стягнути наданий під забезпечення іпотекою кредит, відсотки, винагороду за надання фінансового інструменту, винагороди за користування кредитом при настанні якої-небудь із умов, передбачених п. 18.8.2 цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться у цьому договорі, згідно умов цього договору та вимог\~Закону «Про іпотеку». Право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно цього договору, належить іпотекодержателю. (п.24 Іпотечного договору). У подальшому між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладались додаткові договори від 17 вересня 2008р. та від 05 листопада 2008р. до кредитного договору № DNIVGA00000007 від 05 вересня 2007р., якими змінювались процентні ставки за користування кредитом, та суми щомісячних обовязкових платежів. У звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору позивач надіслав на адресу відповідача вимогу за №30.1.0.0./2-034 від 17 грудня 2015р. про усунення порушень умов кредитного договору, яка була залишена без виконання. Станом на 28 січня 2017р., за [PERSON] рахується заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк», яка складається із заборгованості за кредитом 151617,07 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 128887,51 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 48000,00 доларів США,, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 222740,18 доларів США. Однак, позивач скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 11 ЦПК України, заявляє вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 120627,26 доларів США, що за курсом 24,87 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28 січня 2016 року складає 2999999 грн. 95 коп. \~ Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~\~Невиконання або неналежне виконання сторонами своїх зобовязань по договору тягне правові наслідки, передбачені\~ст. 611 Цивільного кодексу України, зокрема сплату неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків та моральної шкоди. Частина 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України\~передбачає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про іпотеку»\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі N 6-1080цс15 (постанова Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року) слідує, що відповідно до частини першої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість [PERSON] за кредитним договором перед банком станом на 28 січня 2016 року складає: залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 151617,07 доларів США, залишок заборгованості за процентами 128887,5 доларів США, пеня\~222740,18 доларів США, та заборгованість по комісії у сумі 48000 доларів США, а загалом на суму 551244,76 доларів США. У той же час, позивач скористався своїм правом передбаченим ст. 11 ЦПК України, та заявив вимогу про стягнення лише залишку по тілу кредиту у розмірі 120627,26 доларів США, що еквівалентно 2999999,95 грн. Доводи відповідача та її представника про те, що позивачем не надано беззаперечних доказів факту отримання коштів [PERSON], є безпідставними, та спростовуються матеріалами цивільної справи, а саме кредитним договором з додатками, договором іпотеки, письмовим розрахунком позивача про наявну заборгованість, усними пояснення відповідача [PERSON], яка пояснила, що дійсно брала кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк», однак повернути вчасно отриманий кредит не змогла внаслідок настання фінансової кризи в державі. Крім того, відповідач та її представник у порушення вимог ст. 60 ЦПК України, будь-яких доказів на спростування доводів позивача не надали, а обмежились лише усними поясненнями. З огляду на встановлене суд приходить до висновку, що дійсно [PERSON] порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем. Відповідно до\~статті 34 Закону «Про іпотеку»\~після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що\~реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього\~закону. Вищевказаним договором іпотеки DNIVGA00000007 від 05 вересня 2007р., передбачено, що за рахунок предмета іпотеки позивач має право задовольнити у повному обсязі свої вимоги за зобов'язанням, що випливає з кредитного договору; має право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання зобов'язання, вони не будуть виконані, або виконані неналежним; має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього Договору в добровільному (позасудовому) порядку. При цьому вказаним договором визначено, що сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється у розмірі зазначеному у п.35.5 цього договору, тобто 1910899,80 грн. Враховуючи, що позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, не вживаються заходи щодо погашення заборгованості за кредитним договором, тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за початковою ціною вказаною у договорі іпотеки є обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. При вирішенні позовної вимоги про виселення суд виходить з наступного. За змістом частини другої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та частини третьої\~ст. 109 Житлового кодексу УРСР\~після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої\~ст. 109 Житлового кодексу УРСР\~громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Частина друга\~статті 109 Житлового кодексуУРСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої\~статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення\~статті 40 цього Закону, так і норма\~статті 109 Житлового кодексу УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така ж сама правова позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15: за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку»\~та статті 109 Житлового кодексу УРСР\~особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв"язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2\~статті 109 Житлового кодексу УРСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті\~109\~та статті\~132-2 Житлового кодексу УРСР. Так, судом установлено, що на час вирішення спору в будинку за адресою с. Генічеська Гірка, Генічеського району Херсонської області, вул. Виноградна,17, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] та неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що домоволодіння, яке є предметом іпотеки, належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Щасливцівською сільською радою Генічеського району, 08 травня 2007 року на підставі рішення виконкому Щасливцівської сільської ради від 18 квітня 2007 року за № 361. Тобто, в іпотеку передано житловий будинок та земельну ділянку, яку відповідач [PERSON] придбала не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому відсутні передбачені законом підстави для виселення вищевказаних осіб із зазначеного житлового будинку без надання їй іншого постійного житла. Отже, предмет іпотеки не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а тому виселення осіб із житлового приміщення можливе тільки у випадку надання іншого постійного житла. У даному випадку іншого постійного житла, яке має бути надане особам одночасно з виселенням не має, а отже це є підставою для відмови в позові про виселення. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial