Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 19 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області та стягувати з відповідача, як батька їхніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 1200,00 гривень по 600,00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на подальшу перспективу сімейного життя, погіршення шлюбних відносин, що призвели до того, що вони втратили почуття взаємної поваги та взаєморозуміння. Проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально. Позивач в судове засідання 25 листопада 2015 року не з'явилась, подала доповнення до позовної заяви в якій на підтвердження необхідності стягнення аліментів по 600,00 грн. на кожну дитину щомісячно, просила приєднати до матеріалів справи копії із амбулаторних карток дітей та квитанції на оплату харчування в Малинському ДНЗ№8, та подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені та доповнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а також просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач до суду не з'явився, повідомлений належно, будь-яких заяв, клопотань по суті позову до суду не подав, про причини неявки не повідомив. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наданих доказів та вважає позов таким, що підлягає до задоволення. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Суд вживав заходів щодо надання сторонам часу для примирення, які не дали результатів. Сім'я фактично розпалася, і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які повністю знаходяться на утриманні позивача. Відповідач, проживаючи окремо, будучи працездатним та маючи дохід, ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дітей, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, підставою для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, згідно ч.1 ст. 184 СК України є нерегулярний, мінливий дохід, одержання доходу в натурі. Судом не здобуто, а сторонами не надано доказів про розмір одержуваного доходу відповідача по справі. Враховуючи спільний обовязок батьків утримувати дитину до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти в розмірі по 600 грн. на кожну дитину, що перевищує 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України.

Outcome: approved