Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач, ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», звернувся у суд з позовом про стягнення з відповідачів, [PERSON], [PERSON], в солідарному порядку заборгованості за договором кредиту №CL 66484 від 15.07.2008р.в загальній сумі 42177 грн. В обґрунтування своїх вимог банк зазначає, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір за яким банк надав кредитні кошти в загальній 1500000грн. а відповідач зобов'язався їх повернути зі сплатою відсотків в розмірі 20%. Банк виконав свої зобов'язання, однак відповідач порушив умови договору, щодо сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого станом на 30.04.2014 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 606293,13 грн., яку банк просить стягнути солідарно з позичальника - [PERSON] та поручителя [PERSON], який відповідає за договором поруки перед банком за зобов'язаннями [PERSON] . Також на підставі ст. 625 ЦК України за несвоєчасну сплати кредитних коштів на відсотків, банк просить стягнути 3% річних на інфляційні втрати в загальній сумі 150087,98 грн. Відповідач - [PERSON], у поданих запереченнях просила зменшити розмір заборгованості до 606293,13 грн. Співвідповідач - [PERSON], проти задоволення позовних вимог заперечував, подавши зустрічний позов, прийнятий судом, в якому просить визнати договір поруки №2576/1 від 12.08.2008р. укладений між ним та банком - припиненим на підставі збільшення зобов'язання за договором кредиту без його згоди та спливу шестимісячного строку пред'явлення вимоги банку. Судом встановлено, що 12.08.2008р., між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі філії - Харківське обласне управління ВАТ „Ощадбанк" (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та [PERSON] був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №2576 від 12.08.2008р.. Відповідно до умов договору банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 1 500 000,00 грн., з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11 серпня 2018 року з зобов'язанням сплачувати 20% відсотків річних за користування кредитом, комісійної винагороди та інших платежів, відповідно до умов договору. Кредит відповідачу було надано готівкою з каси банку, що підтверджується заявами на видачу кредиту від 12.08.2008р., 22.08.2008р., 26.08.2008р., 29.08.2008р. та сторонами не оспорюється. Згідно додаткового договору № 3 від 23.06.2011р. до договору відновлюваної кредитної лінії № 2576 від 12.08.2008р. сторони домовились змінити термін остаточного повернення кредиту та встановити його до 24.06.2011р. Додатковий договір підписаний сторонами. Суд зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК України). У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором , 12.03.2014р. за згодою банку було продано предмет іпотеки, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.03.2014р., реєстраційний № 565. Грошові кошти отримані від продажу предмету іпотеки було направлено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в порядку передбаченому п.1.7 договору. З наданого банком розрахунку який не оспорюється відповідачами, вбачається, що відповідачка [PERSON] починаючи з вересня 2009 року стала порушувати умови договору, в частині сплати кредиту, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитом (з урахуванням сплат, які надійшли від продажу іпотеки) в сумі 606293,13 грн. В забезпечення прийнятих на себе [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №2576 від 12.08.2008р.. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 2576/1 від 12.08.2008., згідно з умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором, відповідати за зобов'язання взяті на себе [PERSON] за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть биту укладені в майбутньому, в повному обсязі. У випадку невиконання зобов'язань по кредитному договору боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідно до ст..554 ЦКУ у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед боржником солідарно, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед банком за порушення [PERSON] сплати зобов'язань за договором кредиту. Посилання [PERSON] на припинення договору поруки, у зв'язку з тим, що він не проінформований про зміну терміну повернення кредиту за додатковою угодою №3 та відсутності його згоди, судом не приймається. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. Згідно п. 1 договору поруки [PERSON] зобов'язався відповідати перед банком солідарно з позичальником за зобов'язаннями за кредитним договором №2576 від 12.08.2008р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому, в повному обсязі, тобто вказана умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Крім того, додатковою угодою № 3 від 23.06.2011р. до Договору відновлюваної кредитної лінії, змінений термін остаточного погашення кредиту з 11 серпня 2018 року на 24 червня 2011р., тобто фактично збільшення обсягу відповідальності за договором кредиту не відбулося, що виключає припинення договору поруки з підстав передбачених ч.1 ст. 559ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з умовами кредитного договору та договору поруки строк позовної давності збільшений до 3 років (п.п.4.1, 5.4 - договору поруки, п.7.8 - договору кредиту). Враховуючи умови договору та фактичне погашення заборгованості за договором кредиту, яке здійснено в останнє 31.01.2014р., строк позовної давності в даному випадку не сплив. Посилання [PERSON] на припинення договору поруки, у зв'язку із спливом шестимісячного терміну від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором, передбачене п. 4.2. договору поруки, судом не приймається, оскільки за п.4.1. договору - порука припиняється якщо банк у строки передбачені п.5.4. не пред'явить свої вимоги, тоді як п.5.4. передбачає збільшення строку давності у 3 роки. Стосовно відповідальності боржників за ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що у тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з п. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно роз'яснень , які містяться в п.18 ПП ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Враховуючи прострочення відповідачами сплати кредиту та процентів за договором, вони повинні сплатити банку 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку наданого банком, який не оспорюється відповідачами: 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредитних коштів за період з 30.04.2011р. по 31.03.2014р. складає 117984,22 грн., за несвоєчасне повернення процентів з за період з 30.04.2011р. по 23.12.2013р. складає - 32103,76 грн. При цьому, суд не вбачає підстав для зменшення нарахувань передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки вказані нарахування не є неустойкою, тому не можуть бути зменшені на підставі ч.3 ст.551 ЦК України. (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11, постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Виходячи з наведеного позовні вимоги банку за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, в задоволені зустрічних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: approved