Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, оформлений борговою розпискою, у розмірі 66167,42 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1982, 02 грн, а також судовий збір у розмірі 704,80 грн. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що 23.04.2018 року між сторонами було укладено усний договір позики грошових коштів, за умовами якого відповідачу було надано у борг 13532, 53 грн., кінцевий строк повернення встановлено до 23.05.2018 року. Крім того 27.08.2018 року між сторонами були укладені ще два договори позики, оформлені розписками, на грошові кошти у розмірі 34357, 37 грн, із кінцевим терміном повернення до 30.09.2018 року, та у розмірі 18277, 52 із кінцевим терміном повернення до 30.09.2018 року. У вказаний у розписці термін відповідач борг не повернув, посилаючись на скрутне матеріальне положення просила . Таким чином загальна сума боргу за трьома борговими розписками складає 66 167, 42 грн., термін повернення боргу скінчився 30.09.2018 року. Зобов`язання належним чином відповідачем не виконано. У судове засідання 20.02.2020 року позивач та його представник з`явилися, у подальшому у судове засідання не з`явилися. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Не заперечували проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з"явився. Згідно поштового повідомлення вбачається, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відзив до суду не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов, виходячи з наступного. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено 23.04.2018 року між сторонами було укладено договір позики у простій письмовій формі. На виконання умов договору [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 13532,53 грн, які боржник мав повернути до 23.05.2018 року, однак свого зобов`язання не виконав. Вказані обставини підтверджуються оригіналом боргової розписки, яка була надана суду.(а.с. 47) Крім того, 27.08.2018 року між сторонами було укладено ще два договори позики у простих письмових формах. На виконання умов договорів [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 18277, 52 грн. та 34357,37 грн., які боржник мав повернути до 30.09.2018 року, однак свого зобов`язання не виконав. Вказані обставини підтверджуються оригіналом боргової розписки, яка була надана суду. (а.с. 48,49). З врахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини зобов`язального характеру. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Позивачемнадано суду оригіналиборговихрозписок, з якихвбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у борг на загальну суму 66167,42 грн. із зобов`язанням повернути у визначений термін.При цьому з боку відповідача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження виконання зобов`язання з повернення позики, що дає підстави прийти до висновку, що право позивача на належне виконання відповідачем договору позики в частині повернення грошових коштів порушене і підлягає захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 66167,42 грн. Разом з цим,

Outcome: approved