Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.08.1996 року, видане Бахмацькою державною нотаріальною конторою Чернігівської області на ім'я [PERSON] частково недійсним, а саме: зменшити на 1/9 частину майна, отриманого ним після смерті матері, і визнати за позивачем право власності на 1/9 частину половини житлового будинку та надвірних будівель, які знаходяться в [ADDRESS], на суму 4277 грн. 27 коп. Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка постійно проживала в [ADDRESS]. На час її смерті позивач була неповнолітньою. Як стало відомо [PERSON], її покійна мати за час свого життя склала заповіт на користь свого сина [PERSON], який 16.08.1996 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивач зазначала, що оскільки на час смерті матері вона була неповнолітньою, то відповідно до ст.535 ЦК України (1963 року) мала право на обов'язкову частку в спадщині в розмірі не менше двох третин частки, яка б належала їй при спадкоємстві за законом. Відповідач же, отримуючи свідоцтво про право на спадщину за заповітом, замовчав про те, що окрім нього, позивач є також спадкоємцем після смерті [PERSON] Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 19 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.08.1996 року, видане Бахмацькою державною нотаріальною конторою Чернігівської області на ім'я [PERSON], частково недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину половини будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, визнавши за позивачем право власності на 1/6 частку половини домоволодіння, у той час як позивач заявляв вимогу про 1/9 частку. Також [PERSON] посилається, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом і вважає помилковим висновок суду, що до даних правовідносин не застосовується строк позовної давності. Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши та дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON], на час смерті якої її доньці [PERSON] виповнилось 16 років (а.с. 3, 4). Ще за життя - 27 жовтня 1986 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала своєму синові [PERSON] 16 серпня 1996 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину жилого будинку з відповідною чатсиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.5). Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, яка була неповнолітньою донькою спадкодавця та проживала разом з нею у спірному будинку, фактично прийняла спадщину, яка складає 1/6 спадкового майна. З таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд з таких підстав. Відповідно до положень ст. 535 ЦК України 1963 року, чинного на час смерті спадкодавця, неповнолітні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Згідно довідок виконавчого комітету Бахмацької сільської ради від 20 квітня 2015 року на день смерті [PERSON], яка була зареєстрована і проживала в [ADDRESS], з нею були зареєстровані: чоловік [PERSON], дочки [PERSON] та [PERSON] і вони прийняли її спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном (а.с.11-13). Довідкою виконкому Бахмацької сільської ради №297 від 23.02.1996 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, підтверджується, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] 23 серпня 1996 року чоловіку спадкодавця - [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме: жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до положень ст.535 ЦК України 1963 року позивач [PERSON], яка на час смерті матері була неповнолітньою, мала б успадкувати не менше двох третин частки, яка належала б кожному із спадкоємців при спадкоємстві за законом. Враховуючи, що чоловік померлої [PERSON] отримав у власність 1/2 частину спірного будинку, у випадку спадкоємства за законом розподілу б підлягала інша 1/2 частина будинку. По закону, після смерті [PERSON] спадкоємцями стали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] на момент смерті матері була неповнолітньою і за даних обставин, в силу ст..535 ЦК(1963 року), чинного на момент відкриття спадщини (1991) року, мали право на 1/6 частину успадковуваної (1/2 )частини будинку. Позивач хоча і прийняла цю частину ,але в позовній заяві претендує лише на 1/9 частину половини домоволодіння , аргументуючи це вартістю цієї частини. В суді першої інстанції, як позивач так і її представник не ставили питання про збільшення позовних вимог до 1/6 частини. В силу ч.1 ст.11ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і самостійно не має права збільшити позовні вимоги. При цьому доводи апелянта щодо пропущення позивачем строку позовної давності ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Оскільки [PERSON] на момент смерті своєї матері проживала разом із нею, вона фактично прийняла спадщину у вигляді обов'язкової частки, оскільки на той час була неповнолітньою. Чинним законодавством не встановлено строк, протягом якого особа має зареєструвати своє право на спадкове майно, отже в даному випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даних правовідносинах строк позовної давності застосуванню не підлягає. Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.1996 року, виданого на ім'я [PERSON], є правильним, оскільки узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 „Про судову практику у справах про спадкування". Враховуючи, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, відповідно до ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 40 грн. 60 коп. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial