Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини, а саме сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення сином повноліття; про стягненя з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку. Посилається на те, що з відповідачем перебула у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], який знаходиться на повному її утриманні. Оскільки відповідач у добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, працює неофіційно та отримує нерегулярний мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають одну дитину, а саме сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Крім цього встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини. Дані правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема статті 180, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи те, що обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини. У роз'ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Будь-яких доказів про стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність інших обставин, що мають значення, позивач суду не надала. А тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд враховує, що відповідач є працездатним, доказів того, що хворіє будь-якими хронічними захворюваннями не надав, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 1/10 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial