Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що відповідно до наказу №1-К від 18.10.2011 року її прийнято на посаду бухгалтера до ТОВ «Віксер-Н». Відповідно до наказу №3 від 30.03.2015 року її було звільнено з роботи за згодою сторін. На день звільнення до виплати [PERSON] нарахували 9 943,00 грн, проте гроші не були виплачені. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача Митровцій В.І. на адресу суду надіслав заперечення по справі від 15.10.2015 року, в яких посилається на необґрунтованість позовних вимог, та заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до наказу №1-К від 18.10.2011 року [PERSON] було прийнято на посаду бухгалтера до ТОВ «Віксер-Н». 30 березня 2015 року [PERSON] було звільнено з роботи за згодою сторін, згідно п.1. ст.36 КЗпП України ( наказ №3 від 30.03.2015р.), про що зроблений запис у трудовій книжці. На день звільнення з роботи ТОВ «Віксер-Н» нарахувало до виплати заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9 943,00грн., проте кошти не виплачені. Неодноразові усні звернення позивача до директора ТОВ «Віксер-Н» про виплату зарплати були проігноровані. 24 червня 2015 року [PERSON] направила рекомендований лист на ім»я директора з повідомлення про розрахунок , проте відповідь не надійшла. Згідно з вимогами ст.ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Крім цього, приймаючи до уваги, що в результаті неправомірних дій відповідача щодо порушення законних прав позивача і несплати належних їй коштів, позивачеві спричинено моральну шкоду, виходячи зі змісту та суті позовних вимог, характеру та обсягу фізичних та моральних страждань позивача, комплексу негативних наслідків, а саме: неможливості здійснення свого конституційного права на оплату праці, втрати нормальних життєвих зв'язків з оточуючими, рідними, наявності невпевненості в реалізації своїх життєвих планів та інтересів, що вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, суд на підставі ст.237-1 КЗпП України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial