Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач - служба у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області в особі начальника служби в справах дітей Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області Вітко Е.В. звернулась до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], та осіб, які його утримують:[PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення з відповідачів на користь вказаних осіб матеріальної шкоди в розмірі 7809 грн. 20 коп. та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., загалом 27809,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачі в позовній заяві вказали, що 16.01.2012 року рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, справа № 2-о-160/11 громадянами [PERSON] та [PERSON] було проведено усиновлення дитини, позбавленої батьківського піклування - [PERSON], [INFO]. Після усиновлення [PERSON] та [PERSON] були записані матір'ю та батьком дитини, а повне ім'ядитини змінено на «[PERSON]», [INFO]. Мотивом усиновлення дитини була відсутність спільних власних дітей, але є необхідність зазначити, що [INFO] у подружжя усиновителів народилася власна дитина - донечка [PERSON]. 28.08.2014 року подружжя [PERSON] подало позов до Козятинського міськрайонного суду щодо скасування усиновлення, мотивуючи це тим, що дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що вони не знали і не могли знати на час усиновленя. 24.06.2015 року Козятинським міськрайонним судом прийнято рішення відмовити [PERSON], [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Козятинської райдержадміністрації про скасування усиновлення, справа № 133/2803 /14-п. З 05.04.2016 року [PERSON] перебрав на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня їм. ак. О.І. Ющенка». 24.04.2016 року батьки дитини залишили у лікарні заяву-відмову на хлопчика, яка суперечить моральним засадам суспільства. Незважаючи на неодноразові звернення представників закладу до батьків з проханням забрати сина додому, батьки свідомо знехтували своїми батьківськими обов'язками та відмовились забирати дитину. Свідоме ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Названі дії у відповідності до ст. 166 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та батька [PERSON] відносно малолітньої дитини- [PERSON], 2010 року народження. 25.04.2016 року на адресу служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації надійшло клопотання від вищезазначеної лікарні про те, що дитину [PERSON], який знаходився на лікуванні 05.04.2016 року по 24.04.2016 року, відмовляються забрати батьки. 04.05.2016 року Козятинською районною державною адміністрацією органом опіки та піклування був поданий позов щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] та стягнення щомісячно з обох батьків аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] до досягнення ним повноліття. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 22.09.2016 р. (цивільна справа №133/981/16-ц), батьків дитини - [PERSON], [PERSON] позбавлено батьківських прав та призначено щомісячне стягнення аліментів з обох батьків на утримання малолітньої дитини [PERSON], до досягнення ним повноліття. Але зважаючи на те, що дитина залишилась без батьківського піклування без сім'ї та засобів до існування 25.04.2016 року наказом за № 27 служба у справах дітей Козятинської РДА, змушена була тимчасово влаштувати [PERSON] до абсолютно чужих дитині людей, до родини [PERSON] та [PERSON] з с. Кашперівки Козятинського району. Враховуючи, що з моменту подання позову відносно батьків до Козятинського міськрайонного суду (04.05.2016р.) до прийняття рішення Козятинським міськрайонним судом (22.09.2016р.) пройшло 5 місяців, а з моменту залишення дитини батьками - майже 6 місяців, то зрозуміло, що дитину, як будь-яку живу істоту необхідно було утримувати, одягати, годувати та виховувати, лікувати, відстоювати права дитини, витрачати час та нести матеріальні витрати. Дані обставини підтверджуються свідками. Відповідно до законодавства України офіційно влаштувати дитину до сімейних форм виховання та забезпечити їй державну соціальну допомогу на її утримання можна тільки після надання дитині статусу, дитини позбавленої батьківського піклування, що підтверджується рішенням суду про позбавлення батьківських прав батьків. Статус дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] наданий розпорядженням голови Козятинської РДА від 18 жовтня 2016 року за №355, одразу після набрання рішенням суду законної сили. Протягом певного часу сім'я, в яку влаштована дитина, змушена була нести незаплановані витрати, а „батьки" жодного разу не поцікавились за що утримується дитина, яку вони покинули без засобів до існування і не надали жодної копійки матеріальної допомоги. Відповідно ст.18 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п.8 Порядку затвердженого Кабінетом Міністрів України від 31 січня 2007 № 81 роз'яснюється - незалежно від форми сімейного влаштування дитини (опіка, прийомна сім'я) розмір державної соціальної допомоги на одну дитину становить два прожиткових мінімуми, але це для статусних дітей. Для існування звичайної дитини чинним законодавством України затверджений необхідний прожитковий мінімум на дитину, яка проживає в Україні, що і є, на нашу думку, обґрунтуванням матеріальної шкоди, статтею ' Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» установлений у 2016 році прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 1 січня по 1 травня складає 1167 грн., з 1 травня по 1 серпня складає 1228 грн., отже необхідно виходити з розрахунку: Дитина покинута 25 квітня 2016 року (в квітні 2016р. 30 днів) - за 6 днів квітня 2016р. - 233,40 грн, згідно розрахунку (1167:30 -6= 233,40); за травень 2016р. -1228,00 грн.; за червень 2016 р. -1228,00 грн.; , за липень 2016р. -1228,00 грн.; 2 серпня 2016 року дитині виповнилось 6 років (з 1 травня 2016 року статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає 1531 гривню), тому розрахунок наступний: - за серпень 2016 року -1521,22 гри втому числі:(1день = 1228:31 1=39,61); (30днів = 1531:31- 30=1481,61). за вересень 2016р. -1531,00 грн.; за 17 днів жовтня 2016р. - 839,58 грн, згідно розрахунку (1531:31 17 = 839,58). Отже всього сума утримання дитини та сума матеріальної шкоди для сім'ї [PERSON] склала 7809,20 грн. Але окрім того, що сім'я [PERSON] несла матеріальні витрати, їх в жодному разі не можна порівняти з моральною шкодою, нанесеною [PERSON] та [PERSON] дитині -[PERSON], [INFO]. Внаслідок протиправної поведінки цих так званих „батьків", порушення ними цілої низки прав дитини, а саме: права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, права дитини на отримання інформації, що відповідає її віку, права на захист від усіх форм насильства, права на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, права дитини на майно та житло, [PERSON] зазнав і моральних і фізичних страждань. Моральна шкода для дитини, саме [PERSON] полягає у психічних переживаннях, які він переніс під час усвідомленого залишення [PERSON], на той час батьками дитини, у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка О.І. Ющенка, у душевних стражданнях, яких хлопчик зазнав у зв'язку із залишенням у закладі без будь-яких пояснень, без засобів існування та поважних на те причин. Потім дитина потрапила до іншої сім'ї (в незвичне для неї середовище), де також були необхідні моральні сили для адаптації до нових умов існування. В результаті чого це позбавило дитину нормального життєвого укладу, тобто він не міг вести звичний для себе спосіб життя. Дитина отримала також Інші незручності, які спричинили йому додаткові нервові переживання та суттєво змінили ритм його діяльності та психологічний стан дитини, що в свою чергу нанесло шкоду здоров'ю. На підставі сукупності нервових переживань у [PERSON] з'явилася хвороба - невротичний енкопрез, це підтверджується заключенням лікаря-невролога Комунального підприємства „Козятинська центральна лікарня Вінницької обласної ради". Обстеження практичного психолога підтвердило, що встановлений лікарем діагноз характерний для довготривалого неврозу в результаті порушення взаємовідносин між матір'ю та дитиною, довготривалого внутрішньо-сімейного конфлікту, що в свою чергу суттєво ускладнило життя хлопчика, через необхідність постійного звернення до лікарів. Дана обставина підтверджується копіями виписок з дитячої медичної картки та результатом психологічного обстеження малолітньої дитини, наданим практичним психологом. Моральна шкода, завдана дитині, позначилась на додаткових матеріальних витратах для сім'ї [PERSON], які змушені були постійно забезпечувати дитину памперсами, закупляти миючі та пральні засоби, постільну білизну та інше. У зв'язку з необхідністю вирішувати питання відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON], орган опіки та піклування вимушений тривалий час доводити винність відповідачів у судовому порядку. На нашу думку, сума компенсації за моральну шкоду, заподіяну дитині -[PERSON], має бути не менше 20 000 гривень. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пп. З, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. А в даному випадку мова йде про малолітню дитину, яка не може самостійно захистити свої права. З метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, Козятинська районна державна адміністрація - орган опіки та піклування, звертається до суду та клопоче виходити із засад розумності та справедливості і має врахувати обставини, викладені вище при визначенні розміру відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача- Служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністраці- Вітко Є.В позовні вимоги підтримала, та підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Позивачі : [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали , просять позов задовольнити у повному обсязі обставини. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали , та пояснили, що відмовились забирати [PERSON] з лікарні оскільки їм не було відомо про його психічне захворювання на час усиновлення, яка виражалась в проявах неконтрольованої агресії з його боку до молодшої сестри, судовим рішенням вони позбавлені батьківських прав та вирішено стягувати з них аліменти на утримання [PERSON], проте з цього приводу їх ніхто нікуди не викликав. Представник відповідача [PERSON]- адвокат Пилипчук В.О. позов не визнав. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, та подав заперечення, в якому вказав, що відповідачами в свій час усиновлена дитина - [PERSON] ([PERSON], [INFO] . 28.08.2014 року відповідачами до Козятинського міськрайонного суду був поданий позов про скасування усиновлення в зв'язку з психічною хворобою усиновленого. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 24.06.2015 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено. 24.05.2016 року, під час перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. ак. О.І. Ющенка», подали до лікарні заяву-відмову від дитини та відмовились забрати його з лікарні. 25.04.2016 року на адресу служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації надійшло клопотання від вищезазначеної лікарні, що дитину [PERSON], який знаходився на лікуванні відмовляються забрати батьки. 04.05.2016 року Козятинською районною державною адміністрацією - органом опіки та піклування був поданий позов щодо позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення щомісячно з обох батьків аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] до досягненням ним повноліття. Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 22.09.2016 р. відповідачі позбавлені батьківських прав та ухвалено стягувати з них аліменти щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову , на утримання малолітньої дитини [PERSON] до досягнення ним повноліття. Зважаючи на те, що дитина залишилась без батьківського піклування, 25.04.2016 року наказом № 27 служба у справах дітей Козятинської РДА дитина була влаштована до родини [PERSON] та [PERSON], які несли витрати по утриманню, чим на думку позивача їм спричинена матеріальна шкода з розрахунку відповідного прожиткового мінімуму, за період з якого дитина була покинута з 25.04.2016 року до набрання чинності рішенням Козятинського міськрайонного суду від 22.09.2016 року, а саме -за 6 днів квітня 2016р. -233,40 грн, за травень 2016р. -1228,00 грн.; за червень 2016 р. -1228,00 грн.; за липень 2016р. -1228,00 грн.; за серпень 2016 року -1521,22 грн -за вересень 2016р. -1531,00 грн.; за 17 днів жовтня 2016р. - 839,58 грн, Всього 7809,20 грн. Спричинення моральної шкоди дитині позивач мотивує тим, що внаслідок протиправної поведінки відповідачів, а саме: порушення ними прав дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, права на отримання інформації, що відповідає її віку, права на захист від усіх форм насильства, права на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, права дитини на майно та житло, дитина зазнала психічних переживань від усвідомленого залишення його батьками в лікарні та потраплянням до іншої сім'ї, адаптації до нових умов існування. Також позивач зазначає, що внаслідок нервових переживань у [PERSON] з'явилася хвороба - невротичний енкопрез, що підтверджується заключенням лікаря-невролога Комунального підприємства "Козятинська центральна лікарня Вінницької обласної ради" та висновком практичного психолога, при цьому посилається на положення ст. 1167 ЦК України та пп. З, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню з тих підстав, що рішенням Козятинського міськрайонного суду від 22.09.2016 ухвалено стягувати з відповідачів на користь установи, або особи, якій буде передано малолітню дитину [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову - а саме 04.05.2016 року будь - яких інших стягнень на утримання дитини, крім аліментів та додаткових витрат, сімейним законодавством не передбачено. Щодо відшкодування моральної шкоди, вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Позивачем надано заключення лікаря - невролога Козятинської ЦРЛ, висновок практичного психолога та висновок психіатричної експертизи Вінницької ОПЛ ім. ак. А.І. Ющенко, проте на підставі вказаних документів не можливо зробити остаточний та об'єктивний висновок щодо причинного зв'язку між діями відповідачів та виникненням психічних розладів у малолітньої дитини а отже і наявності матеріальної шкоди у вигляді психічних страждань та вини відповідачів у їх спричиненні. Таким чином, виходячи з наданих позивачем доказів, підстав для стягнення моральної шкоди не має. Представники органу опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області - Баришпол О.Ю. та Грошовенко О.І. позов підтримали, просять його задовільнити. Суд, вислухавши пояснення сторін , їх представників, представників третіх осіб та дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області в інтересах малолітнього [PERSON], та осіб, які його утримують:[PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] . про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач порушує питання про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у відшкодуванні витрат на утримання дитини, в свою чергу вказані правовідносини регламентуються главою 15 СК України. Так, судом встановлено, що 16.01.2012 рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, справа № 2-о-160/11, громадянами [PERSON] та [PERSON] було проведено усиновлення дитини, позбавленої батьківського піклування - [PERSON], [INFO]. Після усиновлення [PERSON] та [PERSON] були записані матір'ю та батьком дитини, а повне ім'я дитини змінено на «[PERSON]», [INFO] (а.с. 4). Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 22.09.2016 р. (цивільна справа №133/981/16-ц), батьків дитини - [PERSON], [PERSON] позбавлено батьківських прав та призначено щомісячне стягнення аліментів з обох батьків на утримання малолітньої дитини [PERSON], до досягнення ним повноліття та ухвалено стягувати з відповідачів на користь установи, або особи, якій буде передано малолітню дитину [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів їх заробітку щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову - а саме 04 травня 2016 року, а не з дати набрання чиності судовим рішенням, як помилково вважає позивач, будь - яких інших стягнень на утримання дитини, крім аліментів та додаткових витрат на утримання дитини , главою 15 СК УКраїни не передбачено (а.с. 6-7). Відповідно до положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Надані позивачем висновки судово - психіатричних експертиз лише свідчать про психічний стан малолітнього [PERSON] на час їх проведення , проте не несуть жодної інформації про наявність, характер та ступінь важкості моральних страждань дитини, протиправної поведінки батьків та причинного зв'язку між ними. Наданий позивачем результат психологічного обстеження малолітньої дитини проведений практичним психологом [PERSON] також не свідчить про наявність, характер та ступінь важкості моральних страждань дитини, протиправної поведінки батьків та причинного зв'язку між ними, тому, виходячи з наданих позивачем доказів, підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає. За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Outcome: dismissed