Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка, з метою отримання банківських послуг, звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.08.2015. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідачка ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання заяви-анкети, що підтверджується підписом у заяві-анкеті. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак відповідачка була повністю проінформована про умови кредитування. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті. Відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 16500,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, у той же час, відповідачка взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного надання грошових коштів для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не виконала. З урахуванням викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.08.2015 у розмірі станом на 23.09.2020 37499,24 грн, з яких 31539,46 грн - заборгованість за тілом кредита, 5939,78 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Крім того, представник позивача просив стягнути судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Одночасно з пред`явленням позову, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» подав клопотання про огляд веб-сайту, в якому просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 6, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.08.2015)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 289 314 повного договору. Клопотання обґрунтоване тим, що даний доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та фіксування змісту редакції Умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов. Не погоджуючись із позовними вимогами, представник відповідачки адвокат Воньо М.О. подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Відзив мотивований тим, що представник позивача не надав документів на підтвердження виникнення між сторонами кредитних відносин. Підписана відповідачкою анкета-заява не може вважатися таким доказом, оскільки не підтверджує видачу картки, її номер, надання грошових коштів на картку, відкриття рахунку і зарахування коштів на цей рахунок. Умови кредитування, розміщені на сайті банку не можуть бути застосовані судом, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій позивача, який може вносити відповідні зміни до них. Крім того, вважає, що розрахунок заборгованості, який долучено до позовної заяви не відповідає дійсності, а тому ними буде подано свій розрахунок заборгованості. Вказує, що позивач надаючи відповідачці кредитні картки затягував її в боргову яму замість того, щоб ініціювати заходи досудового врегулювання спору для повернення кредитних коштів або ж своєчасного звернення до суду з метою стягнення заборгованості. Представник АТ КБ «ПриватБанк» подала відповідь на відзив. Відповідь на відзив мотивована тим, що між сторонами укладено договір приєднання, оскільки підписавши анкету-заяву відповідачка приєдналася і зобов`язалася виконувати умови банку, погодилася з тим, що Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. У вказаних документах визначено умови договору, у тому числі, щодо нарахування процентів за користуванням кредитом, а відтак сторони досягнули згоди щодо істотних умов договору. З рахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів видно, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором, що свідчить про її згоду із умовами такого. Крім того, зазначає, що перевипуск банківської картки здійснено за зверненням відповідачки, при цьому вся сума заборгованості за кредитним лімітом останньої відображається, у тому числі на перевипущеній картці. Із урахуванням викладеного, просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Представником відповідачки адвокатом Воньо М.О. подано клопотання, в якому остання просила долучити до матеріалів справи їх власний розрахунок заборгованості за договором № б/н від 28.08.2015, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Згідно із яким витрати клієнтом кредитних коштів з 28.08.2015 по 23.09.2020 45686,05 грн; сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості 78107,69 грн; різниця між використаними коштами та погашеними (переплата) 32421,64 грн; заборгованість за позовними вимогами кредиторами 37499,24 грн. Крім того, представником відповідачки адвокатом Воньо М.О. подано заперечення на відповідь на відзив. У заперечення представник відповідачки зазначає, що позивачем не надано доказу того, що відповідачка була ознайомлена з істотними умовами кредитного договору, а тому твердження про те, що підписавши анкету-заяву остання ознайомилася з усіма істотними умовами кредитного договору є безпідставними. Вказує на недоліки розрахунку, надані представником позивача, у тому числі щодо перерахування банком заборгованості за відсотками, пені у тіло кредиту. Вважає, що оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу наявності заборгованості відповідачки перед банком, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представником АТ КБ «ПриватБанк» подано заперечення на клопотання представника відповідачки щодо долучення до матеріалів справи розрахунку заборгованості. Заперечення мотивовані тим, що у відповідачки відсутні спеціальні знання та належна освіта для підготовки компетентного розрахунку заборгованості за кредитом, а тому такий не може бути прийнятий судом. На адресу суду надійшли також пояснення представника позивача, доводи яких є аналогічними тим, які викладені у позові та відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задоволити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Воньо М.О. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Вислухавши доводи представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про таке. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28.08.2015 відповідачка підписав анкету-заяву № б/н. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка погодилася з тим, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Крім того, підтвердила, що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення, згодна із його умовами, зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті банку. З довідки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що між банком та відповідачем підписано кредитний договір № б/н, за яким останній було надано три кредитні картки. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір б/н), старт карткового рахунку розпочато 28.08.2015; встановлення кредитного ліміту 28.08.2015, кредитний ліміт - 1600,00 грн; зменшення кредитного ліміту 28.08.2015, кредитний ліміт - 1600,00 грн; збільшення кредитного ліміту 19.01.2016, кредитний ліміт - 5000,00 грн; збільшення кредитного ліміту 01.03.2016, кредитний ліміт - 8000,00 грн; збільшення кредитного ліміту 08.07.2016, кредитний ліміт - 12000,00 грн; збільшенн кредитного ліміту 12.07.2016, кредитний ліміт - 13600,00 грн; зменшення кредитного ліміту 17.10.2016, кредитний ліміт - 0,00 грн; збільшення кредитного ліміту 21.10.2016, кредитний ліміт - 13600,00 грн; збільшення кредитного ліміту 31.01.2017, кредитний ліміт - 16500,00 грн; зменшення кредитного ліміту 18.07.2018, кредитний ліміт - 0,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», окрім вищевказаної анкети-заяви надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду»), із зазначенням, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на сайті банку https://privatbank.ua. У той же час, суд звертає увагу на те, що зазначені документи не підписані відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.10.2014 станом на 23.09.2020 37499,24 грн, з яких 31539,46 грн - заборгованість за тілом кредита, 5939,78 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Також з розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачка користувалася кредитною карткою. З урахуванням здійснених оплат по карті поточна заборгованість по кредиту змінювалася у зв`язку з рухом коштів по рахунку. З наданої представником позивача довідки вбачається, що за весь період дії кредитного договору відповідачу неодноразово було змінено кредитний ліміт. При цьому, будь-які докази письмового погодження з відповідачем зміни кредитного ліміту представником позивача не надано. Представник позивача, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З даного приводу слід зазначити таке. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Суд враховує також позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За правилами ч. 1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 85 ЦПК України визначено, що письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. Згідно з ч. 7 ст. 85 ЦПК України,у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Відповідно до статті 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Згідно з ч.3 ст.100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Представником позивача до позовної заяви додано витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», про що вказано у п. 10 переліку додатків до позовної заяви. Отже, представник позивача подав клопотання, яке стосується огляду електронного доказу, при тому, що паперова копія такого була надана суду. За наведених обставин, відсутні підстави, передбачені ст. 85 ЦПК України, для проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням. Разом з тим, наданий до позовної заяви Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» не свідчить про обізнаність відповідачки саме про такі Умови та Правила, так як у них не міститься відповідний підпис відповідачки. Суд також враховує те, що веб-сайт за посиланням: https://privatbank.ua/terms належить саме позивачу АТ КБ "ПРИВАТБАНК", а інформація, що розміщена на ньому має мінливий характер і залежить виключно від волевиявлення і дій позивача, тому "суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про огляд веб-сайту. У разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві від 28.08.2015, яка підписана відповідачкою, процентна ставка за користування кредитом не зазначена. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору на час підписання анкети-заяви, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Отже, суд дійшов переконання, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача 31,54 грн - заборгованості за простроченими відсотками слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження №14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Таким чином, ухвалюючи дане рішення, суд відхиляє доводи представника відповідачки про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження виникнення між сторонами кредитних відносин, оскільки нею подано власний розрахунок заборгованості, що свідчить про визнання факту кредитних зобов`язань між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , проте, підтверджує незгоду із розрахунком заборгованості. У той же час, суд враховує доводи представника відповідачки про те, що оскільки проценти за користування кредитом не обумовлені у анкеті-заяві, яка підписана [PERSON] , такі не підлягають стягненню судом. Тобто, вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, не містять підпису відповідачки, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Підстав для неприйняття розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, судом не встановлено, оскільки така підтверджується та узгоджується, у тому числі, випискою по рахунку, яка є первинним документом і належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно суд відхиляє власний розрахунок заборгованості, поданий представником відповідачки. При цьому, суд не погоджується з тим, що позивач зобов`язаний був вчиняти заходи досудового врегулювання спору і не мав права перевипускати кредитні карточки за наявності заборгованості, оскільки такий обов`язок не передбачено жодним нормативно-правовим актом, а право на звернення до суду є способом захисту порушених прав, крім того, про існування заборгованості достеменно було відомо відповідачці, яка у свою чергу могла звернутися до банку з метою досудового врегулювання спору, у тому числі, задля узгодження суми заборгованості. Строки позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки такі розпочинаються з моменту, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, та перериваються з моменту останнього платежу по кредиту, а згідно виписки по договору відповідачки, поповнення своєї карточки здійснено 22.06.2020, тобто позивач звернувся у межах строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 28.08.2015 в розмірі 31559,46 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved