Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до відповідача [PERSON], та просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності на ј частини квартири [ADDRESS] шляхом його вселення. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Решта частина квартири належить відповідачу [PERSON] Для того щоб зареєструвати своє право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно, позивач має надати реєстратору технічний паспорт на квартиру, який можливо виготовити за результатами інвентаризації спірної квартир. Однак, неодноразово приходячи до квартири, провести інвентаризацію було неможливо, оскільки, відповідач до квартири не допускав та не дав згоди на проведення інвентаризації. Таким чином, позивач немає можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідач чинить йому в цьому перешкоди, в зв»язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Сторона відповідача до суду не з"явилася. Представник відповідача направив до суду письмовий відзив, яким просив відмовити в задоволенні позову. Одночасно зазначив, що стороною позивач не доведено факт того, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні частиною квартирою, а відтак позов є недоведеним та безпідставним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Судом встановлено, що на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.09.2016 року у справі № 752/2204/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.11.2016 року, [PERSON] є власником 1/4 частина квартири [ADDRESS] (а.с.4-9). З мотивувальної частини зазначеного рішення суду вбачається, що власником інших 3/4 частин вказаної квартири є відповідач [PERSON] 03.07.2017 року між [PERSON] та ПП «Шостказемпроект» було укладено договір № 79 про виконання робіт з технічної інвентаризації об»єкту нерухомого майна, відповідно до якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов»язання протягом місяця виконати роботи по проведенню технічної інвентаризації на об»єкт нерухомого майна з виготовленням технічного паспорту за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до акту здачі-приймання робіт від 10.07.2017 року, було встановлено, що робота за договором № 79 від 03.07.2017 року не може бути виконана належним чином, в зв»язку з недопущенням мешканцем квартири інженера до приміщення квартири для проведення інвентаризаційних робіт (а.с.11). Відповідно достатті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Застаттею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність», власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Згідно із ст. 48 цього ж Закону, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивач хоч і є власником 1/4 частини квартири, у якій не проживає, оскільки, зареєстрований та проживає в іншому житлі за адресою: [ADDRESS], однак, позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися належною йому на праві приватної власності 1/4 частиною спірної квартири. Відповідач чинить йому перешкоди в доступі до квартири, відмовляючись допустити його до квартири для здійснення заходів щодо належної реєстрації права власності та користування своєю часткою квартири вцілому. Доводи сторони відповідача про відсутність достатніх доказів на підтвердження наявності перешкод у реалізації позивачем свого права власності з боку відповідача, суд відкидає, оскільки, ці твердження спростовуються наявними у справі доказами, яких, на думку суду, достатньо для висновку про наявність відповідних перешкод у позивача в користуванні своєю часткою квартири. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу, в тому числі шляхом вселення. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а саме: 1/4 частини квартири [ADDRESS], недопускаючи його до квартири, та переконливих спростувань доводів позивача з боку сторони відповідача суду надано не було, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, в зв»язку з чим його слід задовольнити в повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved