Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У листопаді 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 17 000 грн. 00 коп. та відсотки за користування позикою у сумі 9 570 грн. 49 коп., посилаючись на ті підстави, що 21.04.2011 між сторонами укладено договір позики відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 17 000 грн. 00 коп., даний договір був укладений у формі розписки, а також усна угода, згідно якої позивач мав право отримувати від позичальника відсотки за користування грошима у розмірі, який існував на той час за депозитними вкладами у банківських установах України. До березня 2012 р. відповідач виконував умови усної угоди, але у подальшому припинив сплату щомісячних відсотків. На вимоги позивача повернути борг відповідач, посилаючись на скрутне метеріальне становище, уникає виконання своїх обов"язків, а тому [PERSON] був змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак поданв заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 21.04.2011 [PERSON] на підставі розписки отримав у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 000 грн. 00 коп.(а.с. 3). Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики, оскільки судом встановлено наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не надав доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів під час розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 17 000 грн. 00 коп. Згідно розрахунку, зазначено позивачем у позовній заяві, за період з 15.11.2014 р. по 14.11.2017 сума процентів за користування коштами за договром позики складає 9 570 грн 49 коп. (а.с. 1). За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч. 1 ст. 638). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За нормою ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач отримані в борг кошти позивачу не повертає, позовні вимоги про стягнення процентів за користування коштами за договром позики в сумі 9 570 грн 49 коп. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved