Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивачка 4 квітня 2020 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2010 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя та сімейні цінності, у зв`язку з чим виникали конфлікти та непорозуміння, в результаті чого сімейні відносини постійно погіршувалися. На сьогоднішній день вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть і не підтримують подружніх відносин. Переконана, що їх сім"я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. За наведеного просить шлюб розірвати. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, проте представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без участі позивачки та її представника, що суд вважає за можливе. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав та зазначив, що дійсно з 2019 року вони проживають окремо один від одного і не підтримують сімейних відносин, однак разом їздять відпочивати, він любить позивачку і хоче зберегти сім`ю, та спільно з нею виховувати сина, а тому просить відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7 серпня 2010 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, тривалий час вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Суд намагався зберегти сім`ю сторін, у травні цього року надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved