Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У липні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про вселення та визнання права користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов»язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2006 року їй і її сину [PERSON] належить на праві часткової приватної власності квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, підтвердженням їхнього права власності на вказану квартиру є Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 березня 2007 року. У вказаній квартирі вони проживали з 2006 року, про що свідчить довідка форми № 3. В подальшому відносно них було вчинено кримінальне правопорушення з метою незаконного заволодіння квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності. 27 вересня 2014 року слідчим Печерського районного управління ГУ МВС України в м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості з приводу шахрайських дій по відношенню до них і розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення за фактом шахрайських дій, передбаченого ст. 190 КК України у кримінальному провадженні № 12014100060005267. Вони по справі є потерпілими особами у кримінальному провадженні № 12014100060005267. За обставинами кримінального провадження вони шляхом здійснення відносно них психологічного тиску та обману з боку причетних осіб до кримінального правопорушення, не маючи жодного внутрішнього волевиявлення підписали Договір позики від 26 травня 2014 року, Договір іпотеки від 26 травня 2014 року, Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, в зв»язку з чим їм завдано тяжкі матеріальні збитки. 14 вересня 2015 року [PERSON] разом з своїми знайомими намагалися в незаконний спосіб проникнути до квартири, проте позивач зателефонувала до міліції, в зв»язку з чим незаконні дії було припинено. В подальшому 23 вересня 2015 року відповідач разом із своїми знайомими незаконно і протиправно шляхом виламування дверей проникли у квартиру, про що позивачем було повідомлено правоохоронні органи. 29 вересня 2015 року відповідач шляхом використання своїх знайомих і найнятих охоронців здійснив фізичне їх виселення з квартири, і, крім цього, відповідач [PERSON] вчинила дії на встановлення перешкод у користуванні ними квартирою, - встановила нові замки на вхідні двері, найняла приватну охоронну фірму, яка постійно знаходилась у квартирі, працівники якої не допускали їх до квартири, що підтверджує обставину незаконного виселення їх і наявності перешкод у користуванні квартирою. З приводу незаконних дій вони звертались до правоохоронних органів України, де детально і повно вказані події, які відбулися 14 вересня 2015 року, 21 вересня 2015 року та 29 вересня 2015 року. Крім того, зважаючи на порушення своїх конституційних прав і законних інтересів, [PERSON] звернулась для захисту своїх прав до Гаранта Коституції-Президента України. З приводу незаконних дій по зазначеним подіям 02 жовтня 2015 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області розпочато досудове розслідування по факту протиправних дій [PERSON] і інших невідомих осіб, які діяли 21 вересня 2015 року, які разом та спільно, самовільно всупереч встановленого законом порядку зламали двері до квартир їхнього проживання, намагалися їх вигнати з місця проживання. За фактом вказаних дій зареєстроване кримінальне провадження № 12015110200003734 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, передбачене ст. 356 КК України. На підтвердження обставин незаконного їх виселення та наявності перешкод у користуванні квартирою свідчать також наступні письмові докази, а саме: повідомлення № Б 1160 від 06 листопада 2015 року за підписом начальника Києво-Святошинського РВ, повідомлення № 155 від 11 січня 2016 року за підписом начальника Києво-Святошинського РВ, повідомлення ГУ МВС України в Київській області № 15/845 від 13 жовтня 2015 року за підписом начальника Управління Троян В.А.. В подальшому з матеріалів кримінального провадження стало відомо, що відповідач та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири 16 березня 2015 року. Крім того, з матеріалів кримінального провадження стало відомо, що відповідач по справі зареєструвала право власності на квартиру 16 березня 2015 року, про що свідчить відповідний витяг. Зазначені вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що їхні права по справі порушені відповідачем, і, крім цього, відповідач незаконно і протиправно позбавив їх права користування квартирою, здійснив незаконне виселення і створив перешкоди у користуванні квартирою. Жодної письмової вимоги про необхідність добровільно звільнити квартиру вони від відповідача по справі не одержували, так само як і від будь-яких інших осіб. Про те, що відповідач [PERSON] придбала квартиру у [PERSON]-іпотекодежатель за договором від 26 травня 2014 року, вони дізналися із матеріалів кримінального провадження. Крім цього, [PERSON] також не направляв жодних листів з вимогою добровільно звільнити квартиру, що безумовно свідчить про порушення відповідачем імперативних вимог Закону України «Про іпотеку». Позивачі в позовній заяві зазначали, що вони набули права власності на квартиру на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2006 року, тобто квартира не була ними придбана за жодні кредитні або позичені грошові кошти. Враховуючи викладене, позивачі [PERSON] і [PERSON] просили визнати за [PERSON] і [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] вселити [PERSON] і [PERSON] в квартиру [ADDRESS] усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] шляхом надання [PERSON] ключів від вхідних дверей вказаної квартири, зобов»язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON]. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] і представники позивачів позов підтримали і просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] і представник відповідача не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Оскільки позивачі і представники позивачів не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 2006 року Виконкомом Вишневої міської ради було посвідчено, що квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної, спільної часткової власності [PERSON]-1/2 та членам її сім»ї-[PERSON].-1/2. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 70,9 кв.м., а відносна вартість на момент приватизації-12,76 грн.. Згідно наданої суду копії довідки КП «Управління міським господарством» станом на 04 травня 2014 року на жилій площі вказаної вище квартири проживає і зареєстровано 2 осіб: [PERSON] і [PERSON]. 26 травня 2014 року [PERSON], як позикодавець, з однієї сторони, та [PERSON], як позичальник, з другої сторони, уклали Договір позики, відповідно до умов п. 1 якого позикодавець при укладенні цього договору передав у власність позичальникові строком до 26 серпня 2014 року грошові кошти в розмірі 504 000 грн., що еквівалентно 42 000 доларів США. Договір є безвідсотковим. У випадку несвоєчасної сплати позичальник зобов»язується сплачувати позикодавцеві неустойку в розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочення. Факт одержання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаної позичальником, в момент передачі суми іпотеки. Згідно умов п. 2 Договору позики повернення боргу має бути здійснено в місті Києві готівкою. 26 травня 2014 року між [PERSON], [PERSON], як іпотекодавцями з однієї сторони, і [PERSON], як іпотекодержателем, з другого боку, був укладений Договір іпотеки, відповідно до умов п. 1.1. якого цим договором забезпечується виконання зобов»язання, що виникло у [PERSON] на підставі договору позики, що укладений між Іпотекодержателем та [PERSON] 26 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 344 на загальну суму 504 000грн., що еквівалентно 42 000 доларів США, з кінцевим строком повернення повної суми позики-26 серпня 2014 року. Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки від 26 травня 2014 року у забезпечення виконання зобов»язань за основним договором іпотекодавці передають в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Жила площа квартири складає 41,6 кв.м., загальна площа складає 70,9 кв.м.. Згідно умов п. 2.1. Договору іпотеки згідно Звіту про оцінку нерухомого майна, виконаної суб»єктом оціночної діяльності ТОВ «Лідер Плюс» від 26 травня 2014 року, вартість квартири складає 793 769 грн.. 26 травня 2014 року між [PERSON], [PERSON], як іпотекодавцями, та [PERSON] як іпотекодержателем, за Договором позики (Основний Договір), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 26 травня 2014 року за реєстровим № 344, зі строком виконання зобов»язання повернути грошову суму в розмірі 504000 грн., що еквівалентно 42000 доларів США, у строк до 26 серпня 2014 року, уклали цей договір про таке, а саме відповідно до умов п. 1 за цим договором сторони домовилися, що іпотекодержатель у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов»язань за Основним договором має право продати від свого імені у порядку, передбаченому діючим законодавством: квартиру [ADDRESS]. 16 березня 2015 року [PERSON] на підставі п. 1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 26 травня 2014 року ПН КМНО Антиповою І.В. за р.№ 347, та ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», як іпотекодержатель, та іпотекодавцями, за яким є [PERSON] та [PERSON], як власники майна, з однієї сторони, і [PERSON], як покупець, з другої сторони, уклали цей договір про таке, а саме відповідно до умов п. 1 вказаного Договору купівлі-продажу квартири іпотекодержатель передав у власність покупцю (продав), а покупець прийняв у власність (купив) квартиру [ADDRESS]. Згідно умов п. 3 вказаного Договору купівлі-продажу квартири від 16 березня 2015 року продаж зазначеної квартири вчиняється за узгодженою між сторонами ціною, що складає 739 000 грн., які іпотекодержатель одержав від покупця на розрахунковий рахунок у відділенні № 33 Філії Центральне РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» МФО 300937 під час підписання цього договору. В позовній заяві позивачі зазначали, що їхні права порушені відповідачем [PERSON], і, крім того, відповідач незаконно і протиправно позбавив їх права користування квартирою, здійснив незаконне виселення і створив перешкоди у користуванні квартирою. Жодної письмової вимоги про необхідність добровільно звільнити квартиру вони від відповідача по справі не одержували, так само як і від будь-яких інших осіб. Про те, що відповідач [PERSON] придбала квартиру у [PERSON]-іпотекодежатель за договором від 26 травня 2014 року, вони дізналися із матеріалів кримінального провадження. В обгрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на вимоги ч. ч. 1, 2 ст. 109 ЖК України, відповідно до якої виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення поводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, позивачі [PERSON] і [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не довели заявлені позовні вимоги до відповідача [PERSON] про вселення та визнання права користування ними квартирою, усунення відповідачем перешкод у користуванні ними квартирою і зобов»язання відповідача не чинити перешкод позивачам у користуванні спірною квартирою. Як зазначали позивачі в позовній заяві, на підтвердження обставин незаконного їх виселення та наявності перешкод у користуванні квартирою свідчать наступні письмові докази, а саме: повідомлення № Б 1160 від 06 листопада 2015 року за підписом начальника Києво-Святошинського РВ В.М. Кошмак, повідомлення № 155 від 11 січня 2016 року за підписом начальника Києво-Святошинського РВ Кошмак В.М., повідомлення ГУ МВС України в Київській області № 15/845 від 13 жовтня 2015 року за підписом начальника Управління Троян В.А.. Проте, в наявних відповідях від 06 листопада 2015 року, від 11 січня 2016 року, від 13 жовтня 2015 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області і Головним Управлінням МВС України в Київській області надано лише інформацію [PERSON], що її звернення зареєстровані і в ході перевірки встановлено, що матеріали мають безпосереднє відношення до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 12015110200003734 від 02 жовтня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Про хід розслідування, як вказано в повідомленні Головного Управління МВС України в Київській області 13 жовтня 2015 року, [PERSON] може дізнатись, звернувшись до слідчого відділення Вишнівського МВМ К.-Святошинського РВ. Як зазначали позивачі, з приводу незаконних дій по зазначеним подіям 02 жовтня 2015 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області розпочато досудове розслідування по факту протиправних дій [PERSON] і інших невідомих осіб, які діяли 21 вересня 2015 року, які разом та спільно, самовільно всупереч встановленого законом порядку зламали двері до квартири їхнього проживання, намагалися їх вигнати з місця проживання. За фактом вказаних дій зареєстроване кримінальне провадження № 12015110200003734 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, передбачене ст. 356 КК України. З вищевказаних приєднаних до справи повідомлень правоохоронних органів і витягів з кримінального провадження № 12014000060005267 і № 12015110200003734 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань суд дійшов висновку, що вказані матеріали не містять встановлених фактів про порушення відповідачем прав позивачів [PERSON] і [PERSON], наявні матеріали не містять належних і достовірних доказів, що відповідач [PERSON] незаконно і протиправно позбавила житла позивачів, чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою [ADDRESS]. Також в обгрунтування заявлених позовних вимог представниками позивачів в судовому засіданні надано копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року про залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Однак, суд не може вважати даний процесуальний документ належним доказом на підтвердження і доведення позивачами заявлених позовних вимог, оскільки із змісту копії ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року вбачається, що позивач [PERSON] надіслала суду заяву про залишення без розгляду її позову до [PERSON], [PERSON], Житлово-експлуатаційної дільниці № 3 Комунального підприємства «Управління міським господарством» Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинського районного відділу Державної міграційної служби України в Київській області, третя особа [PERSON], про зняття з реєстраційного обліку, виселення та зобов»язання вчинити певні дії, яку суд на підставі вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишив без розгляду. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачі [PERSON], [PERSON] не надали суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували їхні заявлені позовні вимоги до [PERSON] про вселення та визнання права користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов»язання не чинити перешкод у користуванні квартирою. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed