Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У лютому 2017 року позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на своє утримання у зв"язку з доглядом за дитиною-інвалідом до 1000 грн. В обгрунтування вимог посилалася на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який є інвалідом 1 групи з дитинства та проживає разом з нею. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області з відповідача присуджено аліменти на її утримання в розмірі 250 грн. щомісячно, з 28 жовтня 2014 року і на весь період інвалідності дитини. На даний час матеріальне становище відповідача покращилося, оскільки він влаштувався на постійну роботу. Отримуваних нею доходів не вистачає для забезпечення особливих потреб сина, забезпечувати які відповідач добровільно відмовляється. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись обов"язок та фінансову спроможність відповідача забезпечувати особливі потреби сина-інваліда. Відповідач позов не визнав, заперечив наявність обставин для збільшення розміру аліментів, оскільки його заробітної плати не вистачає для прожиття, бо він сплачує аліменти на утримання сина та позивачку, крім того, він утримує ще двох своїх неповнолітніх дітей. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. За правилами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.88 СК України, якщо один із подружжя, у тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч.1 ст.80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що з 07 грудня 2010 року по 07 листопада 2011 року сторони перебували у шлюбі. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом та проживає разом з позивачкою (а.с.3, 6). Згідно довідки ЛКК Снігурівської ЦРЛ №212 від 02 березня 2017 року дитина потребує постійного стороннього догляду. На підставі судового наказу від 07 вересня 2012 року Снігурівського районного суду Миколаївської області з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, що з урахуванням законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2017 року (1689 грн.) становить 506 грн. 70 коп. Крім цього, на підставі рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2014 року [PERSON] сплачує позивачці аліменти у зв'язку з доглядом за дитиною-інвалідом у розмірі 250 грн. на весь період інвалідності дитини. 23 вересня 2016 року дитина пройшла повторне освідування і їй підтверджена інвалідність до 19 грудня 2028 року (а.с.3). Позивачка не працює, проживає за рахунок державної соціальної допомоги, що виплачується інвалідам з дитинства з надбавкою на догляд у розмірі 1717 грн., допомоги малозабезпеченим сім"ям - 2000 грн, аліментів на сина розміром 506 грн. 70 коп., 250 грн. аліментів на своє утримання. Крім того, має на утриманні доньку [PERSON], 2005 р.н. Відповідач працює начальником в КП "Центральне" Центральної сільської ради, його загальна сума доходу за період з 01.09.2016 р. по 28.02.2017 р. за винятком аліментів, які він сплачує на утримання сина [PERSON] та позивачки, становить 9150 грн. (січень-лютий 2017 року по 1600 грн.). Крім того, має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON], 2009 р.н. та [PERSON], 2000 р.н., що не враховувалось судом при прийнятті рішення. З вирахуванням частки доходу на кожного з утриманців його дохід є меншим за прожитковий мінімум для працездатних осіб. За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка не надала суду доказів, які підтверджують факт погіршення її майнового стану чи покращення фінансового становища відповідача. Необхідність оплати додаткових витрат на лікування дитини-інваліда не може бути підставою для збільшення аліментів на утримання особи, що здійснює за нею догляд. Враховуючи вище наведене позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, а тому у задоволенні позову позивачці [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed