Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ „Дельта Банк" звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №002-24034-140308 від 14.03.2008 року в сумі 3270,50 грн. станом на 22.10.2013 року. Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ „Дельта Банк" просить рішення суду скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неповно дослідив обставини справи і позбавив банківську установу стягнути заборгованість. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2008 року між ПАТ „Дельта Банк" і [PERSON] укладений договір на відкриття карткового рахунку № 26258902285441 на загальну суму кредиту 30000 грн. з лімітом 1500 грн. протягом 364 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитною лінією і пені у разі порушення строків сплати заборгованості та процентів за ставками у розмірах, які зазначені в тарифному пакеті, що містяться в додатку № 1 до цього договору. [PERSON] допустив порушення умов договору і станом на 22.10.2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 3273,50 грн., яку банк просить стягнути з відповідача. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] станом на 02.02.2010 року сплатив кредит в сумі 2094 грн., банк не повідомляв відповідача про існування заборгованості, і, згідно до умов договору, спір повинен розглядатись Печерським районним судом м.Києва. Проте, такі висновки не відповідають наданим доказам, матеріалам справи і нормам матеріального та процесуального права. Так, дійсно, [PERSON] надав суду ксерокопії квитанцій про сплату кредиту за кредитним договором від 14.03.2008 року на загальну суму 2094 грн. (а.с.20-23). Згідно до розрахунку заборгованості (а.с.15-16) платежі за цей період розподілялись у порядку відповідно до п.3.8. договору. Як пояснив [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду, він перестав платити за кредитним договором коли у м.Ічня ліквідували відділення ПАТ „Дельта Банк" у 2010 році і у зв'язку з тим, що йому з того часу банк не повідомляв про існування заборгованості, то він вважає що всі зобов'язання перед банком він виконав. Однак, з наданого банком розрахунку (а.с.15-16) вбачається, що станом на 02.02.2010 року залишилась непогашеною заборгованість за тілом кредиту у сумі 910,50 грн. З вказаного часу також іде нарахування, передбачене п.3.6 кредитного договору, а саме: обов'язковий мінімальний платіж, складові якого зазначаються у тарифах, і включають частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів Сума заборгованості за цим платежем складає 2363 грн., яку позивач назвав в позовній заяві як заборгованість за комісіями. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Оскільки кредитним договором та ЦК України не передбачена обов'язкова умова попереднього повідомлення банком боржника про існування заборгованості, то відсутність повідомлення банком боржника про борг не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, не може бути підставою для відмови у позові і наявність у договорі домовленості про розгляд спору Печерським районним судом м.Києва, оскільки ст.112 ЦПК України про договірну підсудність виключена на підставі Закону України №2453-УІ(2453-17) від 07.07.2010 року. Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ „Дельта Банк".

Outcome: approved