Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач МТСБУ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. У позові вказав, що 11.03.2018 року о 16 годині 20 хвилин відбулася ДТП за участю: автомобіля Volkswagen д.р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та автомобіля Volkswagen д.р.н. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Volkswagen д.р.н. [NUMBER] та завдано шкоди власнику зазначеного транспортного засобу. Згідно довідки №3018071546679730 про ДТП та постанови Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.04.2018 року по справі №539/832/18, ДТП сталась внаслідок порушення водієм [PERSON] п.13.1 ПДР України. На момент ДТП цивільно-правову відповідальність водія [PERSON] застраховано не було, тому потерпіла сторона водій [PERSON] звернувся до МТСБУ про відшкодування шкоди. Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. N 0502, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volkswagen (д.р.н. [NUMBER] ), складає 89 877.37 грн. (з ПДВ на замінні складові), отже, розмір регламентованої виплати склав 81561,36 гривень (без ПДВ на замінні складові). Крім цього, розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 600,00 гри., яке МТСБУ було сплачено особам, які надавали послуги по врегулюванню по справі, здійснювали збір документів та визначення розміру завданої шкоди, що підтверджується платіжним дорученням № 909273 від 18.06.2018 року. Позивач прохає стягнути з [PERSON] на свою користь 82 161,36 гривень шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2 102,00 грн. В судове засідання представник позивача МТСБУ не з`явився, направив письмове клопотання з проханням розглянути справу без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. 03.08.2021р. позивач надіслав пояснення по справі, де зазначив, що відповідач дійсно є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, однак посвідчення № [NUMBER] було видано 17.04.2019 року, а дорожньо-транспортна пригода сталася 11.03.2018 року, отже на момент скоєння ДТП відповідач не був особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи і відповідно посвідчення ще не мав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проти задоволення позову заперечує, заперечення виклав у запереченні на пояснення позивача, мотивуючи тим, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни 2 групи з 17.04.2019р, однак згідно посвідчення [NUMBER] від 05.05.2015р. він є учасником бойових дій, а з 18.04.2018р. є особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, тому в силу положень ст. 38.2.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до нього не може бути пред`явлено регресний позов. Представник відповідача - проти задоволення позову заперечує, мотивуючи тим, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 11.03.2018 року, [PERSON] мав посвідчення учасника бойових дій, видане 05.05.2015р., а з 18.04.2018р. є особою з інвалідістю внаслідок війни 3 групи, тому до нього не може бути пред`явлено регресний позов, в силу пункту 13.1., пункту 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» З`ясувавши обставини справи, заслухавши представника відповідача дослідивши докази,\~суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.2,3\~ст.12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх видів процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 цього ж Кодексу\~передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 11.03.2018 року, о 16 годині 20 хвилин в м.Лубни по проспекту Володимирському, в районі будинку №81, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] , який керував транспортним засобом Volkswagen Passat д.р.н. та [PERSON] , який керував транспортним засобом Volkswagen Caddy д.р.н. [NUMBER] . Внаслідок даної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вчиненні пригоди визнано [PERSON] , який не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустив зіткнення. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.13.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, за що був притягнутий за постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.04.2018 року до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.11). Вказана постанова набрала законної чинності 07.05.2018 року. На момент ДТП цивільно-правову відповідальність водія [PERSON] застраховано не було. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до\~статті 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 10 згаданого Закону, оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Згідно з частиною першою\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі\~статтею 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України\~передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень частини першої\~статті 22 Закону України від\~\~01\~\~липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 38.2.1\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. Згідно звіту про незалежну оцінку майна (розміру матеріального збитку автомобіля Volkswagen Caddy д.р.н. [NUMBER] .) № [NUMBER] , виготовленого оцінювачем [PERSON] , встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику даного транспортного засобу становить 89877,37 гривень, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників (а.с.14-24). Вартість виготовленого звіту становить 600 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт від 03.05.2018 року та рахунком №02/05 від 03.05.2018 року (а.с.25). Позивачем на рахунок потерпілого [PERSON] було перераховано кошти в сумі 81561,36 гривень від суми матеріального збитку без врахування ПДВ на замінні складові, що підтверджується копією платіжного доручення №905083 від 22.05.2018 року (а.с.28). Відповідно пункту 13.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідач, з 05.05.2015р. мав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій, виданого 05.05.2015 серія [NUMBER] . 18.04.2018 отримав статус особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER] . 17.04.2019 отримав статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . Отже, на момент вчинення ДТП, 11.03.2018р., [PERSON] мав статус учасника бойових дій, що відповідає переліку осіб, визначених у пункті 13.1 статті 13 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з пунктом 12-1 Постанови КМУ від 12 травня 1994 р. № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» особам, які мають право на отримання кількох посвідчень відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається лише одне посвідчення за їх вибором. У разі встановлення учаснику бойових дій (учаснику війни) статусу згідно із статтею 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" видане раніше "Посвідчення учасника бойових дій вилучається та залишається на зберіганні в органі соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина з повідомленням органу, який видав таке посвідчення. Наведені норми чинного законодавства вказують на те, що відповідач з об`єктивних причин не мав можливості надати докази в підтвердження свого статусу, який він мав на час ДТП, під час розгляду справи в попередніх судових засіданнях, оскільки одержання таких доказів потребувало додаткового часу. А тому з метою об`єктивного розгляду справи суд приймає наведені докази. Таким чином, в силу пункту 13.1., пункту 38.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до [PERSON] не може бути пред`явлений регресний позов, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed