Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , своєю поведінкою негативно впливає на виховання дитини, відповідно до висновку психолога - Вікторії Любаревич - Торхової , через жорстоке ставлення [PERSON] до всіх членів сім`ї та зловживання ним алкоголем у [PERSON] почалися прояви клінічного стану тривожності, надає дозволи про виїзд за кордон під певними умовами. Тому позивачка просить суд позбавити батьківських прав відповідача. Ухвалою Оболонського районного суду м.Київ від 10.04.2019 року, вищевказану справу передано на розгляд Жашківського районного суду Черкаської області. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 23.09.2019 року, вищевказану справу передано на розгляд Христинівського районного суду Черкаської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.10.2019 року, вищевказану справу передано на розгляд судді Орендарчуку М.П. Ухвалою судді від 22.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 26.11.2019 року до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву щодо позбавлення батьківських прав. У відзиві на позов, відповідач зазначає, що з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, безпідставними. Він бажає приймати участь у вихованні сина, а тому подав позов до Оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року у справі № 756/585/17, щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - сином [PERSON] , його позовні вимоги було задоволено частково. Твердження позивачки про те, що йому - відповідачу байдуже, яким чином розвивається син, а також те, що він не приймає участі у його розвитку і не цікавиться його життям - є безпідставне, оскільки позивачка незважаючи на рішення суду, вживає всіх можливих заходів, щоб обмежити його право у вихованні дитини. Висновок психолога - Вікторії Любаревич - Торхової , вважає недопустимим доказом. 13.01.2020 року до суду через канцелярію суду надійшов висновок служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] [INFO] від 20.12.2019 року № 2104-11737. Ухвалою суду від 28.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №0603 від 06.03.2019 року та ордеру серії КВ № 729434 від 06.03.2019 року в судове засідання не з`явилась надіслала на адресу суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засіданні не з`явилась надіслали на адресу суду заяву в якій просить справу слухати у їх відсутність, проти задоволення позову заперечують, покликаючись на обставини, викладені у відзиву. Окрім того, просили суд залишити без розгляду клопотання про призначення психологічної експертизи стану дитини - [PERSON] . Представник служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з"явився. У поданій заяві просить проводити розгляд за відсутності представника служби та прийняти рішення в інтересах дитини. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 04 серпня 2012 року між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Київ від 07 березня 2017 року розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Серія [NUMBER] від 19 червня 2013 року. Суд встановив, що рішенням оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року у справі № 756/585/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - сином [PERSON] , позовні вимоги задоволено частково, а саме: - Визначено порядок спілкування батька з сином, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку та відпочинку дитини протягом трьох годин з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. у І, III середу місяця, а також у II та IV суботу місяця протягом семи годин з 10 год.00 хв. до 17 год. 00 хв. - Визначено порядок спілкування батька з сином, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку та відпочинку дитини надавши можливість батьку забирати сина із закладів дошкільного виховання та навчання у дні побачень для супроводження дитини додому за попереднім повідомленням матері дитини. Визначено порядок спілкування батька з сином, дотримуючись режиму навчання, харчування, розвитку та відпочинку дитини надавши можливість батьку один раз на три місяці, за попередньою домовленістю з матір`ю сина, проводити відпочинок з сином, протягом одного тижня підряд. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Як зазначено у пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008р. - п. 15. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. П. 16. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17, 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Отже, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав позивачкою не надано. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Також, при ухваленні даного рішення суд враховує висновок третьої особи щодо недоцільності позбавлення [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] від 20.12.2019 року № 2104-11737. Зазначені висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією ВС в постанові від 13 березня 2019р. по справі №631/2406/15-ц, 24.10.2018 року по справі №761/2855/17, 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Що стосується висновку та рекомендації психолога - Вікторії Любаревич -Торхової від 15.02.2019 року то суд зазначає наступне. Частиною 6 ст. 106 ЦПК зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку на який покликається позивач у своєму позові не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. А тому, суд вважає даний висновок недопустимим доказом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed