Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить зобов'язати Дніпровську районну у м. Києві державну адміністрацію видати їй ордер на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], м. Київ, в якому вона проживає та зареєстрована разом зі своєю родиною. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] зазначила, що у 1983 році на підставі спільного рішення керівництва та профспілкового комітету ПСГ «Рибне», де позивач працювала бухгалтером, їй було надано у користування квартиру [ADDRESS], проте ордер на квартиру не видавався. З 03.06.1983 року позивач зареєстрована за вказаною адресою, з 07.03.1986 року за даною адресою також зареєстрована її дочка - [PERSON], а з 15.01.2005 року - онук [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради» ЖЄК № 320 КП «Дирекція», на балансі якої перебуває даний будинок. З моменту заселення позивач проживає у вказаній квартирі, несе витрати по її утриманню та перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Для оформлення приватизації а також для укладання договорів найму по вказаній квартирі необхідний ордер у видачі якого позивачу відмовлено з причин відсутності в архівному відділі Деснянського району документів про надання жилої площі позивачу. Київською міською державною адміністрацією надано додаткове доручення Дніпровській районній в м. Києві Державній адміністрації надати допомогу в отриманні ордерів мешканцями селище Рибне, проте, відповідачем було відмовлено позивачу у видачі ордеру на займане нею житло, оскільки ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення, що змушує її звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.10.2015 року, в якості третьої особи до участі у справі залучено [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні з огляду на те, що відсутні документи на підставі яких позивач разом із сім»єю була заселена у житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], м. Київ. Крім того, за нормою ст. 58 ЖК УРСР ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення. Також представник відповідача суду пояснила, що будинок по [ADDRESS] тільки з 13.02.2015 року за актом приймання - передачі передано на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» і з цього часу відноситься до відання Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації. За таких обставин, на момент звернення позивача, у відповідача були відсутні правові підстави для видачі [PERSON] ордеру на вказане житлове приміщення. Третя особа у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Пояснила, що за відсутності ордеру на житло позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири в якій зареєстрована та проживає понад тридцять років. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS], м. Київ, з 1983 року, разом із нею в квартирі зареєстровані її дочка - [PERSON] з 1986 року та малолітній онук - [PERSON] з 2005 року, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 26.08.2015 року та не заперечується особами, які беруть участь у справі. За даними трудової книжки, позивач 02.06.1980 року прийнята на посаду заступника головного бухгалтера у Підсобне господарство «Рибне, а з 01.09.1987 року переведена на посаду бухгалтера у даному підприємстві. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] м. Київ станом на 1983 рік був підвідомчий ПСГ «Рибне», що не заперечується сторонами, після чого будинок відносився до сфери управління Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, на теперішній час - відноситься до сфери управління відповідача та переданий на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Документи про надання жилої площі позивачу у будинку [ADDRESS] м. Київ в архівному відділі Деснянського району та в матеріалах особової справи позивача відсутні, що підтверджується матеріалами справи та визнається учасниками судового розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, мешканці будинку [ADDRESS] м. Київ, зокрема [PERSON], неодноразово звертались з колективними зверненнями до Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, щодо сприяння у вирішенні питання отримання ордеру на займане жиле приміщення, проте із зазначених представником відповідача підстав у його вирішенні було відмовлено. Згідно зі ст. 52 ЖК Української РСР, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщенн я. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР. Як вбачається із наданих суду рахунків на сплату комунальних послуг, [PERSON] здійснює оплату за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], м. Київ протягом останніх 17 років. (а.с. 15-31). Згідно витягу з розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 518 від 22.11.2012 року позивач [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 13.04.1987 року, малолітній [PERSON], [INFO] також включений до облікової справи. При тому, що відповідач зазначає про відсутність документу на вселення позивача у займане житло, як правової підстави зайняття [PERSON] разом із сім»єю квартири [ADDRESS], м. Київ, спору щодо законності користування [PERSON] квартирою не має, дана реєстрація з 03.06.1983 року ніким не була визнана незаконною. Питання виселення позивача не ставиться і не було предметом розгляду в суді. Факт постійного користування позивачем квартирою [ADDRESS] ніким не оскаржується та визнається сторонами, як і перебування позивача і членів її сім»ї на квартирному обліку у Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації з 1987 року, Відповідно до п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20.10.2011 року «Рисовській проти України», принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються. За таких обставин, вбачається, що є неприпустимим позбавлення позивача реалізувати право на приватизацію квартири, лише з тієї підстави, що в архівному відділі Деснянського району не збереглись документи про надання житлового приміщення - квартири [ADDRESS], м. Київ позивачу в якій вона зареєстрована та проживає понад тридцять років, сплачує рахунки на оплату комунальних послуг. З урахуванням вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач не може відповідати за помилки органу місцевого самоврядування, а відтак її не може бути позбавлено законного права на приватизацію. Таким чином, викладене вище свідчить про те, що позивач заселилася в спірну квартиру не самовільно, а саме за спільним рішення керівництва та профспілкового комітету ПСГ «Рибне», отримала ключі від спірної квартири, з їх згоди була заселена та постійно зареєстрована у спірному житлі; зі згоди відповідача, надавалися і надаються квитанції на сплату за житло та комунальні послуги. Тобто, самоправного зайняття спірної квартири позивачем і членами її сім»ї не встановлено, це відбулося згідно діючих на той час рішень, документів та дій відповідних органів. Позивач разом із сім'єю була постійно зареєстрована в спірній квартирі з 03.06.1983 року, окрім спірної квартири сім"я не має іншого житла. Всі викладені факти свідчать про те, що [PERSON] була заселена, а в подальшому і зареєстрована разом із донькою - [PERSON] та онуком [PERSON], [INFO] на відповідній правовій підставі. Постійна реєстрація позивача в спірній квартирі не скасована, її постійне проживання в даній квартирі з 1983 року, є свідченням того, що вона відкрито та добросовісно на законних підставах користується житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з 1983 року. Статтями 58, 61 ЖК України передбачено, що ордер є підставою для вселення в надане жиле приміщення, він видається на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: approved