Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 10 грудня 2000 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у виді жилого будинку під номером 289, розташованого в селі Зеленьки Миронівського району Київської області по вулиці Леніна. Вона, являючись спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняла. Оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на жилий будинок не має змоги, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на жилий будинок під номером 289 по вулиці Леніна села Зеленьки Миронівського району Київської області. В судове засідання позивач та його представник не з»явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з»явився. В надісланій до суду заяві сільський голова просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов належить задовольнити. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до статті 1217 ЦК України. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2000 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 279398, виданим 11 грудня 2000 року Центральненською сільською радою Миронівського району Київської області. Позивач є спадкоємицею померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим 10 лютого 1995 року секретарем Зеленьківської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області та зареєстрованим в реєстрі під номером 6. Другим спадкоємцем за вказаним заповітом був [PERSON], який помер 12 серпня 1999 року, тобто до дня смерті спадкодавця. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії І-БК № 115532, виданим Полівською сільською радою Миронівського району Київської області. Згідно Довідки про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ № 1789348 23 січня 2002 року заповіт внесено до Єдиного реєстру. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяли норми ЦК УРСР, відповідно до ст. 549 якого визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що позивач увстановлений шестимісячний строк не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, спадщину прийняла фактично. Даний факт перевірено та підтверджено державним нотаріусом шляхом відповідного запису на заяві позивача, поданій нотаріусу 14 грудня 2001 року. Згідно пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У матеріалах справи міститься відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій від 20 червня 2015 року № 639/02-14, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок, яка вмотивована фактом відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи померлої [PERSON] № 20/2002. Той факт, що право власності на спадковий будинок не зареєстровано за померлою [PERSON], підтверджується рішенням реєстратора про відмову у наданні Витягу з реєстру прав власності від 14 березня 2011 року. Жилий будинок під номером під номером 289 по вулиці Леніна села Зеленьки Миронівського району Київської області не відноситься до категорії самовільно збудованих, виходячи з наступного. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівль" і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до роз"яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером 289 по вулиці Леніна села Зеленьки Миронівського району Київської області був побудований у 1950 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Вказана обставина підтверджується довідкою Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 398 від 23 червня 2015 року. Будинок має затверджений КП КОР Білоцерківським МБТІ технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, зареєстрований в погосподарській книзі. Відповідно до запису погосподарського обліку (форми № 4, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 95 від 18.04.2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.05.2005 року за № 487/10767) будинок у 1986 році був занесений у погосподарську книгу Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області. З 1986 року по день смерті головою двору була [PERSON]. Вона проживала у будинку та користувалася ним. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області № 531 від 04.08.2015. Запис померлої [PERSON] в книгах погосподарського обліку з 1986 року в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під номером 289 по вулиці Леніна села Зеленьки Миронівського району Київської області саме їй. Таким чином, права, набуті у власність з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, можна вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. У статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на спадкове майно. На підставі викладеного, ст.ст. 549 ЦК УРСР, 16, 328, 1216 - 1218, 1270, 1297 ЦК України,

Outcome: approved