Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина: [PERSON], 25.12.2008р.н. Відповідач не утримує дитину та не надає матеріальної допомоги на утримання сімї. На даний час відповідач офіційно працює на посаді фізрука у Косівській ЗОШ №2. А тому, просить вирішити питання про стягнення із нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття. Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач у поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає частково та згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі 900грн. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина [PERSON], 25.12.2008р.н. Копією свідоцтва про народження дитини, серії І-НМ №118227 стверджується, що її батьком являється [PERSON]. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. А згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітня дитина [PERSON], 25.12.2008р.н. знаходиться повністю на утриманні матері, батько дитини матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює вчителем фізкультури Косівської [PERSON] ст.№2, що стверджується довідкою відділу освіти Косівської РДА від 22.06.2017р., тобто отримує заробітну плату. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому аліменти слід присудити з 02.06.2017р., тобто з дня пред»явлення [PERSON] позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 25.12.2008р.н. в розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття. Крім цього, враховуючи норми ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved