Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що його батько [PERSON] помер 06.08.2004 року, після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельного паю члена ПКСП «Нива» м. Радомишль, при житті батько отримав Сертифікат на майновий пай, однак в Сертифікаті було невірно вказане по-батькові його батька, у даний час виникла необхідність у прийнятті спадщини, тому він змушений звернутись до суду. В судове засідання позивач не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник Верлоцької сільської Ради Радомишльського району Житомирської області, в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без участі їх представника, просить позовні вимоги позивача задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] помер 06.08.2004 року. За життя він отримав земельний пай члена ПКСП «Нива» м. Радомишль, Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 204,00 гривень, що належав померлому [PERSON] згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0045939 від 20.12.1996 року, виданого на імя «Мартиненко Василь Лукянович» на підставі рішення Радомишльської РДА № 383 від 20.12.1996 року. Однак, у зазначеному вище сертифікаті була допущена помилка невірно зазначено імя по батькові мого батька, замість «Мартиненко Василь ЛУКИЧ» вказано «Мартиненко Василь ЛУК"ЯНОВИЧ», проте факт належності покійному даного сертифіката підтверджують довідки за № 212 та № 213 від 11.05.2016 року з виконавчого комітету Верлоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, тому суд встановлює даний факт. Спадщину після смерті батька, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, - прийняв [PERSON], а саме: шляхом постійного проживання разом із батьком на час відкриття спадщини, обробляв земельні ділянки, сплачував необхідні платежі, тощо даний факт підтверджує довідка № 252 від 03.05.2017 року з виконкому Верлоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє її позовні вимоги. У відповідності до ст.256 ч.2 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадщину після смерті батька прийняв тільки позивач шляхом користування земельними ділянками. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1266 ч.1 ЦК України,внуки,правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини,яка належала б за законом їхнім матері, батьку, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved