Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» \~звернувся \~до \~суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості \~за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та \~відповідачем [PERSON] було укладено \~кредитний договір № DNH4KP50670307. За умовами договору позичальник одержав кредитні кошти у розмірі 2806.70 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 20.07.2007 року. Внаслідок невиконання позичальником обовязків за кредитним договором станом на 2 вересня 2014 року виникла заборгованість по договору у розмірі 55661 грн. 07 к., з яких: 2806 грн. 70 к. заборгованість за кредитом; 15903 грн. 50 к. заборгованість по процентам за користування кредитом, 33824 грн. 15 к. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2626 грн. 72 к. штраф (процентна складова). 15.08.2014 року у забезпечення виконання [PERSON] за кредитним договором від 21.07.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки у розмірі 1 000 грн., у звязку з чим останні виступають солідарними відповідачами за предявленим позовом. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 21.07.2006 року № DNH4KP50670307 у розмірі 55661 грн. 07 к., з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 000 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, також подав заяву про зменшення позовних вимог та прохав стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за відсотками за період з 26.09.2011 року по 2.09.2014 року у розмірі 6017 грн. 56 к., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 26.09.2013 року по 02.09.2014 року у розмірі 2414 грн. 72 к., а всього 8432 грн. 28 к. та судові витрати, з відповідача [PERSON] стягнути 1000 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Представник відповідача [PERSON] подала суду заяву про застосування строків позовної давності, заперечення на позовну заяву, відзив та письмові пояснення на заяву про зменшення позовних вимог, в яких позовні вимоги не визнала, зазначила, що позивачем не надано належного і допустимого доказу факту укладення кредитного договору у розумінні ст. 1054 ЦК України, який би містив усі суттєві умови кредитного договору та волевиявлення сторін на укладання і досягнення домовленостей щодо істотних умов договору, заява позичальника не є кредитним договором і не містить підпису відповідача на першому аркуші. Наявність на зворотній сторінці підпису відповідача не може свідчити про те, що це один документ, дві сторінки заяви не пронумеровані. У заяві позичальника зазначено про те, що він ознайомився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, проте немає інформації у тексті про їх номер, дату затвердження та особу, яка їх затвердила, що вказані умови були доведені до відома відповідача. Сам текст Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») відповідачем не підписаний. На них теж відсутній номер, дата затвердження та особа, яка їх затвердила, тому відсутні підстави стверджувати, що це саме ці Умови, про які йде мова у заяві [PERSON] У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували сам факт передачі позивачем відповідачу грошової суми. У справі наявні рахунок-фактура та видаткова накладна від 21 липня 2006 року, де постачальником виступає ТОВ «Електродім», а одержувачем [PERSON], проте відсутнє документальне підтвердження того, що кошти на рахунок ТОВ «Електродім» були перераховані саме позивачем. Копія виписки на суму 2806 грн. 70 к. за 24 липня 2006 року належним чином не завірена, на ній відсутній підпис та дані про особу, що її видала. Згідно копії видаткової накладної № 27893, підписаної керівником ТОВ «Електродім» та [PERSON], останній здійснив розрахунок у розмірі 2459 грн. та отримав товар 21 липня 2006 року. Позивачем не доведено, що у даній видатковій накладній саме він перерахував кошти та що ТОВ «Електродім» саме з розрахункового рахунку позивача отримав вказані грошові кошти. Суми, надані у виписці від 24 липня 2007 року, не підтверджують факт отримання суми ТОВ «Електродім», що міститься у видатковій накладній № 27893 від 21 липня 2006 року, тим більш, що вказані суми у видатковій накладній та у виписці відрізняються. Копії меморіальних ордерів від 21 липня 2006 року на суми 151 грн. 13 к. та 496 грн. 57 к. не мають відношення до перерахування коштів до ТОВ «Електродім». Наданий позивачем розрахунок заборгованості належним чином не оформлений, не містить прізвища та підпису особи, уповноваженої на формування такого розрахунку. Кінцевим терміном повернення коштів є 20.07.2007 року, тому з 21 липня 2017 року почався перебіг позовної давності до зобовязань з визначеним строком виконання. Відсутній підпис відповідача на Умовах надання споживчого кредиту, це свідчить про те, що відповідач не надав згоди на збільшення строку позовної давності, передбаченої п. 5.5 Умов до 5 років. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримала подані доводи, зазначені у вищевказаних документах, також зазначила, що визначений у заяві про зменшення позовних вимог порядок обчислення строків позовної давності не відповідає законодавству. Прохала відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на оплату судового збору у розмірі 320 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн., витрати на переїзд представника до іншого населеного пункту у розмірі 2753 грн. 58 к. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк\~або інша фінансова\~установа (кредитодавець) зобов'язується\~надати грошові кошти\~(кредит)\~позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник\~зобов'язується\~повернути кредит та відсотки. За змістом ст.ст. 526, 527, 530, 612 ЦК\~зобов'язання повинні\~виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до\~вказівок договору та вимог\~Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання\~або\~одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається\~таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання\~або не виконав його у строк, встановлений договором або\~законом. Судом встановлено, що 21 липня 2006 року між ПАТ КБ\~ПриватБанк\~та [PERSON] укладено кредитний договір №DNH4KP50670307, оформлений шляхом підписання позичальником відповідної заяви № DNH4KP50670307. За умовами цього договору, зазначеними у вказаній заяві позичальника позивач зобов'язався надати відповідачу кредит на купівлю ТНС в розмірі 2806.69 грн. з кінцевим терміном повернення 20.07.2007 року, починаючи з 21.07.2006 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2.09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Зазначений договір складається із Заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифів та є кредитнозаставним договором. Згідно умов договору в період сплати, за який приймається період з 10 по 17 число кожного місяця, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 267 грн. 34 к. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. За умовами договору позичальник зобовязується повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до Заяви та Умов. Сторони також узгодили, що при порушені позичальником зобовязань по погашенню кредиту, останній сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Підпунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при порушені позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних умов, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0.15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. В порушення закону та умов договору [PERSON] не виконував належним чином, взятих на себе зобовязань. В звязку з чим, станом на 2 вересня 2014 року виникла заборгованість по договору у розмірі 8432 грн. 28 к., яка складається з: заборгованості за відсотками за період з 26.09.2011 року по 2.09.2014 року у розмірі 6017 грн. 56 к., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 26.09.2013 року по 02.09.2014 року у розмірі 2414 грн. 72 к. Відповідно до\~ст.203 ЦК України чинним є правочин зміст якого не суперечить\~Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, особа, яка вчиняє правочин, має необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину є вільним і відповідає його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України\~встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладена між сторонами угода не суперечить чинному законодавству. Окремого позову чи зустрічного позову про оспорювання укладеного сторонами кредитного договору відповідач не заявляв. Таким чином, відповідно до вимог закону, обумовлений кредитний договір\~\~\~укладений сторонами у простій письмовій формі правомірно, дійсність цього договору сторони не оспорювали. Крім того, виходячи з положень ст.ст.640,1054,1055 ЦК України, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами шляхом підписання письмового договору, формою якого в даному випадку є заява позичальника. При цьому підпис позичальника в такій заяві є свідченням згоди з умовами, які пропонує кредитодавець. Доводи представника відповідача про те, що заява позичальника не є кредитним договором, поскільки не містить підпису відповідача на першому аркуші, дві сторінки заяви не пронумеровані не заслуговують уваги, оскільки законодавством не передбачено обовязкову наявність підпису сторони на кожній сторінці укладаємого договору. Суд не приймає також до уваги доводи представника відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт передачі позивачем відповідачу грошової суми. Позивачем надано рахунок-фактуру № 9639 від 21 липня 2006 року та видаткову накладну № 27893 від 21 липня 2006 року, де постачальником виступає ТОВ «Електродім», а одержувачем [PERSON] на оплату мобільного телефону марки SONYERICSSON W 810і, зазначеного у заяві позичальника. З виписки за 24 липня 2006 року та меморіальних ордерів від 24 липня 2006 року за № 60724В0156, 0155, 60724В0154 вбачається, що відповідачем [PERSON] сплачено по укладеному кредитному договору тіло кредиту 151 грн. 13 к., комісію 496 грн. 57 к., а також перераховано ТОВ «Електродім» частково вартість придбаного мобільного телефону на суму 2159 грн., тобто всього здійснено переказів на суму 2806.70 грн., що відповідає сумі, визначений як розмір кредиту у заяві позичальника. Окрім того, твердження представника відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості належним чином не оформлений, не містить прізвища та підпису особи, уповноваженої на формування такого розрахунку не заслуговує уваги оскільки розрахунок заборгованості щодо зменшених позовних вимог наданий суду в оригіналі, підписаний представником банку та засвідчений печаткою. Представником відповідача заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які долучені позивачем до позовної заяви, позовна давність до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки\~пені, штрафів за договором установлена сторонами тривалістю 5 років. Разом з тим, зазначені Умови не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідно письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс15). Отже, повинна застосовуватись позовна давність строком 3 роки. Строк кредитного договору закінчився 20 липня 2007 року. Платежів за кредитом відповідач [PERSON] не здійснював. З позовом до суду банк звернувся 24 вересня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Отже, позивачем був пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15.08.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 02/ДЗ. Відповідно до положень п. 1 зазначеного договору, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником [PERSON] всіх своїх обов'язків за кредитним договором; положення п. 2 договору зазначають, що розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежуються сумою 1 000 грн.; п. 4 договору вказує на те, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, він та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. У звязку з відсутністю підстав для стягнення заборгованості з основного відповідача [PERSON], суд не вбачає підстав і для стягнення її з поручителя [PERSON], на підставі чого приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Представником відповідача подано клопотання про розподіл судових витрат, відповідно до якого необхідно стягнути з позивача сплачений відповідачем за заяву про перегляд заочного рішення судовий збір у розмірі 320 грн., витрати на оплату правової допомоги у розмірі 500 грн., а також витрати, повязані з переїздом представника до іншого населеного пункту у розмірі 2753 грн. 58 к. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 320 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення, то він підлягає стягненню з позивача так як у задоволенні позову відмовлено. Між відповідачем [PERSON] та адвокатським об»єднанням «Лещенко, Дорошенко і партнери» 20 жовтня 2017 року укладено договір № 00137 про надання правової допомоги з наступним обсягом правової допомоги: представництво інтересів в якості відповідача по цивільній справі у Арбузинському районному суді Миколаївської області щодо підготовки заяви, участі у справі про перегляд заочного рішення суду. Відповідно до меморіального ордеру від 25 жовтня 2017 року та акту виконаних робіт [PERSON] АО «Лещенко, Дорошенко і партнери» сплачено гонорар у розмірі 500 грн. Укладений договір містить умови про те, що до надання правової допомоги можуть залучатися помічники адвоката АО «ЛДП» в порядку, передбаченому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Положенням про помічника адвоката та іншими нормативно-правовими актами, а також юристів АО «ЛДП», які перебувають у трудових відносинах. Згідно наказу № 65-К [PERSON] прийнято на посаду помічника адвоката до АО «Лещенко, Дорошенко і партнери» з 18 жовтня 2017 року, яка діяла на підставі довіреності, виданої [PERSON] та надала звіт про надання правової допомоги, де зазначено, що видом правової допомоги було ознайомлення з матеріалами цивільної справи, на що витрачено 1 годину. У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи, що представником відповідача документального підтверджено розмір витрат на правничу допомогу адвоката, який співмірний зі складністю справи, витраченим часом, не містять ознак надмірності, необґрунтованості тощо, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн. Згідно ст. 138 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до роз»яснень, які містяться в п.46 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суди повинні враховувати, що\~\~виплата сум сторонам та їх представникам, свідкам, спеціалістам, перекладачам, експертам передбачає відшкодування витрат, понесених ними у зв'язку з переїздом до іншого населеного пункту та явкою до суду, у порядку, передбаченому\~статтями 85\~і\~86\~ЦПК. З наведеного випливає, що витрати, пов»язані з переїздом представника відповідача [PERSON] з місця її проживання до смт. Арбузинка та у зворотньому напрямку, має нести сторона, інтереси якої вона представляла у суді. Ці витрати не підлягають стягненню з інших учасників судового процесу. Окрім того, суду не надано доказів, які свідчать про те, що відповідачем [PERSON] компенсовано витрати, здійснені його представником щодо явки до суду. За такого, суд не знаходить підстав для стягнення витрат, повязаних з переїздом представника відповідача з позивача.

Outcome: approved