Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 986580 грн., спричинену йому Жовтневим районним судом м.Полтави в результаті незаконного застосування до нього мір запобіжного заходу у вигляді арешта та незаконного позбавлення волі строком на 2 місяці. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 вересня 2010р. СУ УМСДУ в Полтавській області відносно нього порушено кримінальну справу № 59100063 і заочно пред'явлено звинувачення в здійсненні нібито ним особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 УК України. 05 листопада 2010 року СУ УМСДУ в Полтавській області порушена кримінальна справа № 10231067 та йому, завідомо невинному, заочно пред'явлене звинувачення в скоєнні нібито злочину, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України. 26 листопада 2010р., коли [PERSON]. знаходився на стаціонарному лікуванні в медичній установі Харкова, п'ять співробітників міліції "Беркут" УМВСУ в Полтавській області, не маючи відповідного процесуального документу, увірвалися в будівлю і, застосувавши до нього, інваліда 2 групи, з явними ознаками інвалідності силу, заподіявши при цьому сильний фізичний біль, викрали його, доставивши до Жовтневого районного суду м. Полтави. 26.11.2010 року Октябрьським районним судом м. Полтава розглянуто подання старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області про обрання мір запобіжного заходу утримання під вартою у відношенні [PERSON], за результатами розгляду якого останньому обрана міра запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою у слідчому ізоляторі м. Полтави. Постановою Октябрьського районного суду м. Полтава від 14.01.2011 року задоволено подання слідчого, продовжено щодо [PERSON] запобіжний захід у вигляді взяття під варту до 4-х місяців. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області, апеляція захисника [PERSON] в інтересах [PERSON] частково задоволена. Постанова Жовтневого районного суду м.Полтави від 14.01.2011 року стосовно [PERSON] - скасована, матеріали справи за поданням слідчого направлені до того ж суду на новий розгляд іншим суддею. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області майора міліції Лоскот С.С. від 21.07.2011 року закрито кримінальну справу №10231067 відносно [PERSON] у зв'язку з відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. 190 та ст. 358 КК України. Позивач зазначив, що він невинна і важко хвора людина, яка перенесла хірургічну операцію та пройшла шість курсів хіміотерапії, знаходячись на стаціонарному лікуванні в медичній установі, за підробленим поданням слідства, був незаконно затриманий, незаконно позбавлений свободи, поміщений в СІЗО, де більше 70 днів знаходився без надання необхідної медичної допомоги як онкохворому, був підданий жорстокому, нелюдському і принижуючому його гідність поводженню, а його життя реально знаходилося в небезпеці, оскільки не надавалась необхідна медична допомога та не була проведена реконструктивна операція. Факт значного погіршення стану його здоров'я в СІЗО, неможливості його подальшого відновлення, підтверджуються численними медичними документами. Позивач вважає, що є присутнім причинний зв'язок між його незаконним позбавленням волі до 2 місяців, і не проведенням життєво необхідною, своєчасною і рекомендованою йому за жовтень - листопад 2010 року реконструктивній операції, внаслідок чого він вже не може повернутися до звичайного способу життя і переносить непоправні сильні фізичні і глибокі моральні страждання. Факт незаконного позбавлення свободи підтверджується постановою про закриття кримінальної справи від 21.07.11 року відносно нього по реабілітуючих підставах. Виходячи з вимог чинного законодавства України, встановлений факт незаконного позбавлення свободи, подальше закриття відносно нього кримінальної справи за реабілітовуючими мотивами, є основою для компенсації моральної шкоди незалежно від провини співвідповідача. У зв'язку з викладеним вважає, що сума завданої йому моральної шкоди є 986580 грн, в підтвердження чого надав розрахунок моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на наведені в ньому обставини. Представник відповідача Жовтневого районного суду м.Полтави в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутності та у задоволенні позовних вимог відмовити у зв»язку з недоведенностю та необґрунтованністю. Представники Державної казначейської служби України та Територіального Управління Державної Судової Адміністрації України в Полтавській області в судове засідання не з»явилися, причини неявки суду не повідомили, про час, дату та місце розгляду справи сповіщені належно. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст.11,60 ЦК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов 'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. 13 вересня 2010 року СУ УМВСУ в Полтавській області відносно [PERSON] порушено кримінальну справу № 59100063 і пред'явлено звинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. 05 листопада 2010 року СУ УМСДУ в Полтавській області відносно нього порушена кримінальна справа № 10231067 та заочно пред'явлене звинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України. 26.11.2010 року Жовтневим районним судом м. Полтава розглянуто подання старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області про обрання мір запобіжного заходу утримання під вартою у відношенні [PERSON], за результатами розгляду якого останньому обрана міра запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою у слідчому ізоляторі м. Полтави. При цьому в постанові констатується про перебування [PERSON] на лікуванні в різних медичних установах м.Харкова з діагнозами, які вказували на тяжкість хвороби, яка позбавляла обвинуваченого можливості бути присутнім в судових засіданнях. При обранні запобіжного заходу суд врахував стан здоров»я обвинуваченого. У відповідності до висновку судово-медичної експертизи від 02.10.2010 року встановлено, що [PERSON] перебуває у стані після видалення злоякісної пухлини сигноподібної кішки по Гартману з виведенням торцевої колостоми. На момент проведення експертизи [PERSON] не потребує невідкладної стаціонарної медичної допомоги, а може отримувати лікування в амбулаторних умовах. 02.12.2010 року начальник Полтавського слідчого ізолятора повідомив про перебування [PERSON] на диспансерному обліку в медчастині установи та отримання стаціонарного лікування з приводу захворювання: рак сигновидної кишки Т4 NOMO стан після операції Гартмана (8.10.10). Сигностома. Доброякісна гіперплазія простати. Кіста лівої нирки. В медичній частині в наявності лише загально-соматичний стаціонар. Фахівцями МОЗ рекомендоване реконструктивне оперативне втручання, яке можливо провести в умовах спеціалізованого онкологічного відділення. Постановою Жовтневим районного суду м. Полтава від 14.01.2011 року задоволено подання слідчого, продовжено щодо [PERSON] запобіжний захід у вигляді взяття під варту до 4-х місяців. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області, апеляція захисника [PERSON] в інтересах [PERSON] частково задоволена. Постанова Жовтневого районного суду м.Полтави від 14.01.2011 року стосовно [PERSON] - скасована, матеріали справи за поданням слідчого направлені до тогож суду на новий розгляд іншим суддею. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області майора міліції Лоскот С.С. від 21.07.2011 року закрито кримінальну справу №10231067 відносно [PERSON] у зв'язку з відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. 190 та ст. 358 КК України. Згідно ч.ч.1,2,7 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений спеціальним Законом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України від 01.12.1994г. №266/94-ВР "Про порядок відшкодування збитку, заподіяного громадянинові незаконними діями органів, які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудового слідства, прокуратури і суди підлягає відшкодуванню збиток в повному об'ємі незалежно від провини посадових осіб заподіяного громадянинові внаслідок: - незаконного застосування як запобіжного засобу утримання під вартою, незаконного затримання. Згідно п.2 ч.1 з т. 2 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування збитку виникає у випадках: - закриття кримінальної справи за відсутності в діянні складу злочину або доведеності участі звинувачуваного в здійсненні злочину. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області майора міліції Лоскот С.С. від 21.07.2011 року підтверджено, що кримінальна справа закрита у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочинів, недоведеності його участі в здійсненні інкримінованого йому злочину. Пунктами 3 і 5 ч.1 ст.3 цього Закону та п.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3,5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч.ч.5,6 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та абз.1,2 п.17 Положення, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Аналізуючи наведені позивачем доводи та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, але підлягають частковому задоволенню. Відповідно до пункту 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Враховуючи страждання яких зазнав позивач перебуваючи у СІЗО, можливу втрату престижу за час знаходження під слідством, втрату нормальних життєвих зв'язків, а тому суд вважає, що справедливою буде стягнення на відшкодування моральної шкоди в розмірі 328860 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить із загальних принципів визначення розміру моральної шкоди: із принципу умовної рівності втраченого блага, поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості, розумності - об'єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення, справедливості - неупередженого ставлення до усіх учасників спору, а також враховуючи висновки проведеної судового - психологічної експертизи №2942 від 18.04.2014 року, яка була проведена Харківським науково - дослідним інститутом судових експертиз відносно [PERSON]

Outcome: partial