Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що [INFO] помер її батько, [PERSON], а [INFO] померла її мати, [PERSON] Після їх смерті відкрилася спадщина за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був померлий [PERSON] Вказує, що прийняла спадщину після смерті батьків, та є єдиним спадкоємцем їх майна, оскільки інших спадкоємців немає. Звернувшись до нотаріуса, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі, та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Сідлищенської сільської ради, Сідлищенська сільська рада не заперечує проти позовних вимог. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON], про що було видано свідоцтво про право на жилий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної Ради народних депутатів від 14 січня 1987 року [NUMBER] (а.с.10). Станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова домогосподарства та [PERSON] - дружина, що підтверджується довідкою Сідлищенської сільської ради № 23/02-34 від 22 січня 2018 року (а.с.14). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних, а тому будинковолодіння належало всім його членам на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині. Однак частки у майні колишнього колгоспного двору не виділені. [INFO] [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей цього ж дня складено відповідний актовий запис за № 2, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.7). Після його смерті спадщину в рівних частинах прийняли дружина та дочка померлого : [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Сідлищенської сільської ради № 23/02-34 від 22 січня 2018 року (а.с.14). 26 квітня 2011 року померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей складено відповідний актовий запис за № 6, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказане будинковолодіння. З метою оформлення спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.17). Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 30 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] є належно обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦК України та

Outcome: approved