Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 20 лютого 2018 року, о 08 годині 40 хвилин громадянин [PERSON] на автодорозі по вул. Залікарняній в м. Ізюмі Харківської області керував автомобілем марки «ВАЗ-2104», державний номерний номер [NUMBER] , та при зустрічному роз`їзді не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався назустріч, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 28 березня 2018 року постановою Ізюмського міськрайонного суду було встановлено факт скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави. У вказаному ДПТ було пошкоджено автомобіль, вартість відновлювальних робіт встановлена експертами страхової компанії визначена у розмірі 6463 гривень 99 копійок, з яких утримується франшиза у розмірі 2000 гривень, не виплачених винуватцем ДТП. Позивач [PERSON] не погоджується з визначеним сраховою компанією матеріальним збитком та просить стягнути завдану йому шкоду у розмірі 33856 гривень 53 копійок, яка складається з завданої шкоди у розмірі 28966 гривень 33 копійок згідно експертного висновку ФОП [PERSON] , вартості договору на проведення експертної оцінки у розмірі 1200 гривень, витрат на поїздки для оцінки транспортного засобу у розмірі 1690 гривень 20 копійок, та не виплаченої франшизи у розмірі 2000 гривень. Крім того, просить стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував йому завдані збитки. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки зайнятий в іншому судового процесі. Документального підтвердження адвокат Наумов С.М. щодо його зайнятості в іншому судовому процесі не надав, як і факту про те, що інша справа має більш значний характер. Також судом встановлено неодноразово заявлені клопотання адвокатом про відкладення розгляду справи, а саме: 17 березня 2020 року, 23 липня 2020 року, 25 листопада 2020 року та 16 березня 2021 року, що слугувало затягуванням розгляду справи. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , де позовні вимоги визнав тільки в частині франшизи у розмірі 2000 гривень, у задоволенні інших позовних вимог просив відмовити. (а.с.71-74). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково за наступних підстав. Судом встановлено, що 20 лютого 2018 року, о 08 годині 40 хвилин громадянин [PERSON] на автодорозі по вул. Залікарняній в м. Ізюмі Харківської області керував автомобілем марки «ВАЗ-2104», державний номерний номер [NUMBER] , та при зустрічному роз`їзді не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався назустріч, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 28 березня 2018 року постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області номер справи 623/486/18 було встановлено факт скоєння [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави..(а.с.5-7). Директором департаменту врегулювання страхових випадків ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Завірюха О.В. повідомлено, що цивільно- правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ-2190456. Франшиза згідно Полісу становить 2000 гривень. Розмір завданого матерального збитку, завданого [PERSON] як власнику автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] становить 6463,99 гривень. За виключенням суми франшизи сума страхового відшкодування становить 4463,99 гривень.(а.с.9). 29 березня 2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір проведення експертної оцінки №52/03-18 щодо визначення матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] . Вартість вказаних робіт складає 1200 гривень.(а.с.12). Відповідно до висновку ФОП [PERSON] щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №52/03-18 вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Hyundai Tucson», державний номерний знак [NUMBER] становить 28966,33 гривень.(а.с.14-35). Представник третьої особи у справі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» Лисенко Д.В. надав до суду пояснення, де повідомив, що страховик належним чином та повному обсязі виконав майнові зобов`язання відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової- відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2190456 та сплатив страхове відшкодування у розмірі 4463,99 гривень. Зазначив, що відповідно до заяви на виплату від 21.02.2018 року потерпілий [PERSON] погодився із вартістю ремонту транспортного засобу у сумі 6463,99 гривень.(а.с.98-99,109). Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до\~ст. 3 ЗУ «Про страхування»\~страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.\~\~Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов`язків страхувальника згідно з договором страхування.\~\~Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.\~\~Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЗУ «Про страхування»\~договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно\~- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV\~відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно\~правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються\~ Конституцією України,\~Цивільним кодексом України,\~Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього\~Закону\~передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього\~Закону. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Статтею 29 Закону №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Статтею 25 Закону України «Про страхування»\~здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з положеннями\~статті 11 ЦК України\~заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. Зважаючи на викладене, обов`язок по відшкодуванню вартості відновлювального ремонту лежить на страховій компанії, яка є страхувальником автомобіля [PERSON] , тобто ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Таким чином, [PERSON] не є належним відповідачем у справі у частині стягнення збитків завданої шкоди у розмірі 28966 гривень 33 копійок згідно експертного висновку ФОП [PERSON] , вартості договору на проведення експертної оцінки у розмірі 1200 гривень, витрат на поїздки для оцінки транспортного засобу у розмірі 1690 гривень 20 копійок. Пленум Верховного Суду України у п. 8\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За змістом\~ст. 51 ЦПК України\~належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Таким чином, до задоволення позовних вимог [PERSON] підлягає спричинений матеріальний збиткок у вигляді невиплаченої франшизи у розмірі 2000 гривень. Щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди в сумі 50000,00 грн. [PERSON] в позовній заяві зазначив, що внаслідок ДТП йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із ушкодженням його власності - автомобіля та неможливості впродовж тривалого часу користуватися таким автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв`язків. Відповідно до ст.\~23\~Цивільного Кодексу\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ст.55\~Конституції України та чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до положень\~статті 1167 ЦК України\~компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов`язку відшкодувати моральну шкоду. Із врахуванням вищенаведеного, враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що достатньою є сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., враховуючи, що відповідачем добровільно моральна шкода не відшкодовувалася. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~ кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи вищевикладене, обставини справи, перевіривши їх докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача у порядку належного судочинства. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання, відповідно до чого був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з данною позовною заявою. Таким чином, судові витрати, які діяли станом на 2019 рік за кожну позовну вимогу стягуються з відповідача [PERSON] на користь держави на підставі\~ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: partial