Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У липні 2013 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] з наступними позовними вимогами: - вселити [PERSON] за місцем її реєстрації в квартиру [ADDRESS]; - виселити без надання іншого житлового приміщення з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрованих за адресою: [ADDRESS]: - зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що є співвласником квартири [ADDRESS] разом з [PERSON] (мати), [PERSON] (батько) та [PERSON] (син). Позивач мотивує позов тим, що в серпні 2009 р. відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] самоправно, не маючи на це жодних підстав, без попередження, без її згоди та згоди інших співвласників вселились в квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2013 закрито провадження у даній справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2013 ухвалу суду першої інстанції від 29.08.2013 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Також у серпні 2013 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби м. Києва, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з вимогами визнати недійсними приватизацію та свідоцтво про право власності на житло від 19.07.1993 р., видане Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2013 цивільну справу № 757/16363/13-ц об'єднано із цивільною справою № 757/16978/13-ц, об'єднаній справі присвоєно № 757/16363/13-ц. Позивач [PERSON], яка є одночасно представником третьої особи [PERSON], у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, а у задоволенні позову [PERSON] - відмовити. Представники позивача [PERSON]- [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] заперечували. [PERSON] як представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову [PERSON], підтримала позов [PERSON] [PERSON] як представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову [PERSON], підтримав позов [PERSON] Третя особа [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що заперечує проти позовних вимог [PERSON] (том ІІ, а. с. 67), у іншій заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги [PERSON] (том І, а. с. 59). Печерська районна в м. Києві державна адміністрація листом просила суд розглядати справу без присутності представника і винести рішення по справі згідно чинного законодавства і зібраних доказів (том ІІ, а. с. 111-112). З боку Укрдержреєстру надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що останній не порушував права, свободи чи інтереси позивача [PERSON] (том ІІ, а. с. 146-149). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився. Свідок [PERSON], будучи допитаним, суду показав, що приватизація проведено законно, будь-яких порушень у видачі документів не має. Свідок [PERSON], будучи допитаним, суду показав, що підпис на заяві [PERSON] про оформлення передачі в приватну власність квартири від 26.05.1993, та підпис у технічному паспорті на квартиру [PERSON], схожий на його. Свідок пояснив, що були стандартні бланки заяв громадян у ЖЕКу, заяви громадян підписував начальник ЖЕКу. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], яка є одночасно представником третьої особи [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], яка є одночасно представником позивача [PERSON] та представником відповідача [PERSON], представника позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.11.1993 р. (том І, а. с. 10). Згідно довідки форми № 3 КП «Печерськжитло» № 691 від 24.07.2013, у вказаній квартирі зареєстровані: з 23.11.1968 р. [PERSON], з 23.11.1968 р. [PERSON], з 27.11.1970 р. [PERSON], з 30.04.1998 р. [PERSON] (том І, а. с. 37). З матеріалів справи вбачається та встановлено у судовому засіданні, що позивачу [PERSON] з боку сім'ї [PERSON] та [PERSON] чиняться перешкоди у потраплянні до квартири [ADDRESS]. Згідно листа Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10.04.2013 р. № 54/В-510 вбачається про звернення [PERSON] з приводу перешкод її потрапити до квартири [ADDRESS]. Під час виконання даного матеріалу було встановлено, що [PERSON], 01.03.2013 разом із своїм сином [PERSON] та спільно з працівниками РДА та працівниками міліції відвідала своїх батьків та поздоровила свою матір [PERSON] з 90 літнім ювілеєм (том І, а. с. 29). Із акту від 01.03.2013, що складений працівниками Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Управління праці і соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Печерського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, вбачається, що [PERSON] не могла відкрити двері квартири своїми ключами, оскільки замки в дверях замінені (том І, а. с. 31-33). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положення ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Отже, позовні вимоги [PERSON] до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення підлягають задоволенню. Право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом її вселення до квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до положень ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За положенням ст. 156 ЦК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не узгодили своє проживання у квартирі [ADDRESS] із співвласником квартири - позивачем [PERSON], вони не мають правових підстав для проживання у ній та підлягають виселенню у судовому порядку. Вони не є співвласниками квартири, не зареєстровані у ній. Вимоги про вселення позивача та виселення відповідачів охоплюють вимоги про зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою, а тому в цій частині про зобов'язання відповідачів слід відмовити. Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв, і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 3 ст. 8 зазначеного закону, п. 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 15.09.1992 р., передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (п.16 цього Положення). Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] та члени його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] (том ІІ, а. с. 117). На підставі розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної державної адміністрації № 2903 від 19.07.1993 р. їм видано свідоцтво від 19.07.1993 р. про право власності на житло (том ІІ, а. с. 113). У свідоцтві зазначено, що квартира належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної у м. Києві державної адміністрації № 108 «а» від 09.12.2010, були внесені зміни до свідоцтва про право власності на житло щодо вірного написання прізвища «[PERSON]» замість «[PERSON]» (том ІІ, а. с. 118). Як вбачається з довідки форми № 3 КП «Печерськжитло» № 691 від 24.07.2013, у вказаній квартирі зареєстровані: з 23.11.1968 р. [PERSON], з 23.11.1968 р. [PERSON], з 27.11.1970 р. [PERSON], з 30.04.1998 р. [PERSON] (том І, а. с. 37). До того часу [PERSON] з 28.02.1984 по 23.04.1998 була прописана за адресою проживання своїх батьків [PERSON] та [PERSON] - [ADDRESS] (том ІІ, а. с. 89-90). Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] та члени його сім'ї [PERSON], [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] (том ІІ, а. с. 92). На підставі розпорядження Органу приватизації житла Дніпровської районної державної адміністрації № 72-559 від 04.12.2007 р. було вирішено оформити свідоцтво про право власності на житло (том ІІ, а. с. 92). До приватизації квартири [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були вселені до вказаної квартири на підставі ордеру № 2652 серія А, виданого на підставі рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 17.02.1983 № 252 (том ІІ, а. с. 91). Позивач [PERSON] стверджує, що дізналася в листопаді 2010 про існування свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1993 на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] народилася [INFO] (том ІІ, а. с. 34). Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56, за неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. До реєстрації у квартирі бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] 30.04.1998 р. позивач [PERSON] могла реалізувати право на приватизацію, коли у той час її інтереси представляли батьки. З огляду на це, права [PERSON] на приватизацію житла не порушені. Враховуючи, що предметом позову [PERSON] виступає приватизація квартири, що мала місце у 1993, спірні правовідносини регулюються нормами, що діяли на час приватизації. Отже, посилання [PERSON] на норми ЦК у редакції 2003 р. є безпідставними. Як на правову підставу задоволення позовних вимог позивач в тому числі посилається на норми ЦК УРСР 1963. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно ст. 50 ЦК УРСР, недійсною є угода, укладена юридичною особою в суперечності з встановленими цілями її діяльності. Тобто передбачено право суб'єкта цивільно-правових відносин звернутись до суду з позовом про визнання угоди недійсною. Проте, оспорюване позивачем свідоцтво про право власності за своєю юридичною природою є правовстановлюючим документом, який засвідчує відповідне право суб'єкта щодо об'єкта нерухомого майна, та не має ознак угоди як дії особи, спрямованої на настання певних правових наслідків. Таким чином, пред'являючи вимоги в цій частині позивач обрала помилковий спосіб захисту своїх прав. Посилання позивача [PERSON], зокрема, на відсутність належного органу приватизації на момент видачі свідоцтва на право власності на житло від 19.07.1993, відсутність дозволу (ліцензії), ЖЕК не мав повноважень отримувати від громадян заяви та пакету документів для приватизації, довідка про склад сім'ї наймача ізольованої квартири має дефекти, не тягне за собою визнання приватизації недійсною. Обставини, на які [PERSON] посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог не створюють за собою правових наслідків в формі визнання приватизації квартири недійсною. Отже, на підставі всіх досліджених судом обставин справи, перевірених відповідними доказами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача [PERSON] в розмірі 114,70 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial