Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

У жовтні 2013 року позивачі , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Службу у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, звернулись в суд із позовом , яким просять вселити їх, [PERSON] разом із неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; усунути, їм, [PERSON] разом із неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], зобов"язавши відповідачів [PERSON] та [PERSON] передати ключі від вхідних дверей квартири ; усунути , їм, [PERSON] разом із неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]; та стягнути понесені ними судові витрати. Вимоги мотивують тим, що згідно договору найму жилого приміщення, позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором та рішенням виконавчого комітету кіровської районної у м. Кіровограді ради №79 від.17.09.2013 року. Згідно довідки КРЕП№3 №5840 , у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В свою чергу, відповідач [PERSON] проживає в даній квартирі незаконно, без реєстрації та відсутності права власності та користування на квартиру. Згідно рішення апеляційного суду від 22.12.2010 року, у задоволенні її позову про визнання права користування квартирою було відмовлено. Відповідач [PERSON] проживає також в квартирі незаконно, має реєстрацію в с.Лащівка Голованівського району Кіровоградської області та не має права власності та користування на квартиру. На протязі вже багатьох років вони чинять їм, позивачам, перешкоди у користуванні квартирою, всіляко перешкоджають їх вселенню в неї, відмовляються передати ключі від квартири. Тому, внаслідок створених відповідачами перешкод та їх неправомірних дій, неповнолітній [PERSON] позбавлений охоронюваного законом права користуватися квартирою. Вважають, що є всі правові підставі для задоволення їх позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник вимоги підтримали повністю, просили задовольнити. [PERSON] також в суді позов підтримала , на його обґрунтування поклалась на пояснення матері та її представника. Відповідач [PERSON] в суді 12.12.2013 року позов визнавала в частині вселення та передачі ключів від вхідних дверей квартири позивачам, щодо вимог про своє виселення заперечувала. В судовому засіданні вже 28.01.2014 року вказала на безпідставність пред»явленого позову позивачами та просила повністю їм відмовити. Зазначала, що з грудня 2001 року вона поселилась в квартирі батьків, як член сім»ї та проживає в ній постійно, за нею було визнано право на користування цією ж квартирою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28.01.2014 року позов не визнав, вважає його безпідставним , так як він має також повне право на проживання в даній квартирі зі своєю дружиною. Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради , їх представник до суду не з»явився, повідомлявся належно, подано заяву про вирішення заявленого питання без участі служби. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані судом , за клопотанням позивача , зазначали на перешкоди з боку відповідачів на вселення в квартиру позивачів за рішеннями судів, заборону в ній проживати . Суд, заслухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідачів та представника, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на житло гарантується Конституцією України, зокрема ч. 3 ст. 47 встановлено що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом з»ясовано, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Зазначене підтверджено Типовим договором найма жилого приміщення від 15.08.2013 року та рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради №79 від 17.09.2013 року ( а.с. 68-72 ). Згідно довідки КРЕП №3 від 26.09.2013 року ( а.с. 8), виданій [PERSON], у квартирі зареєстровані 3 чоловіка з 07.08.2013 року : [PERSON], [PERSON], [PERSON]( позивачі в справі). Також з»ясовано, що позивачі в квартирі не проживають , хоча є зареєстрованими, оскільки відповідачі чинять їм перешкоди, зокрема перешкоджають їх вселенню в неї, відмовляються передавати їм ключі від вхідних дверей, тощо. Зазначене було підтверджено в суді письмовими доказами, поясненнями свідків та частково самою відповідачкою [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 22.12.2010 року , було скасовано рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 24.06.2010 року, яким було визнано [PERSON] право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], та прийнято нове рішення. Відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] , яка також діє в інтересах [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням ( а.с. 65-66). Рішення апеляційного суду набрало законної сили. Вказаним рішенням апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] не може бути членом різних сімей одночасно, її перебування в квартирі №18 є тимчасовим . Проживання на одній житловій площі, що не відповідає санітарним нормам трьох різних сімей за наявності дитини-інваліда, тривалі неприязнені відносини між сторонами , з часу смерті батька, відсутність згоди [PERSON] на проживання [PERSON] в квартирі не давало підстав для задоволення вимог [PERSON] про визнання за нею права користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ч.4 ст.9 ЖК України). Вирішуючи спір про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленум Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу», повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Згідно роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадянського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем-житлово-експлуатаційною організацією( а в разі її відсутності- відповідними підприємствами, установою, організацією) і наймачем -громадянином , на ім»я якого видано ордер. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі без правових на те підстав, незаконно проживають в квартирі [ADDRESS], зокрема, без реєстрації, та відсутності права та користування спірним житловим приміщенням , що підтверджено вищезазначеним рішенням апеляційної інстанції від 22.12.2010 року , при цьому чинять неодноразові перешкоди позивачам у користуванні квартирою, перешкоджають їх вселенню, відмовляються передати ключі від вхідних дверей, що позбавляє останніх користуватись кватирою, в якій вони є зареєстрованими з 17.09.2013 року та відповідно позивач [PERSON] є її наймачем згідно укладеного договору від 15.08.2013 року , своєї згоди, як наймач на користування житловим приміщенням відповідачам не надавала, а відтак є всі правові підстави для задоволення вимог у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 172 грн. 05 коп., з кожного , внесеного судового збору( а.с. 1-2). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved