Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивачка 02.07.2015 р. звернулась до суду з позовом до відповідача та просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 20.09.2000р. про що є актовий запис № 947, стягнути аліменти на її користь на утримання сина в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці від 8 до 18 років, щомісячно, починаючи з дня звернення і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка вказувала на те, що з 2000р. вона перебуває в зареєстрованому шлюбу з відповідачем, з відповідачем вони мають спільного сина [PERSON] [INFO] Вказувала, що вона з дитиною проживають окремо від відповідача, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні відносини, остаточно втратили почуття любові та поваги один до одного, тому просить шлюб з відповідачем розірвати. Враховуючи те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а вона рахуючи розмір її доходу не може самостійно утримувати сина, тому вона вимушена звернутись з вказаним позовом до суду. Просила задовольнити заявлені позовні вимоги на підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Вказувала, що примирення між нею та відповідачем не можливе, відповідач не цікавиться життям родини, питання щодо розірвання їх шлюбу є зваженим та обміркованим. Крім того вказувала, що з 13 травня 2015 р. вони з відповідачем проживають окремо, відповідач безпідставно ревнує її, влаштовує сварки з вказаного приводу, також зазначала, що відповідач не надає кошти на утримання дитини, тому вона звертається до суду з даним позовом, вказувала, що аліменти слід стягнути саме в такому розмірі, оскільки, це є доцільним. Представник позивача в судовму засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів не заперечував, зазначав, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини саме в такому розмірі. Щодо розірвання шлюбу, підтвердив, що вони з позивачкою проживають окремо, не ведуть спільного господарства, бюджету спільного не мають з травня 2015 р., вказував, що дійсно коштів на утримання дитини не надавав, оскільки позивачка приховує від нього місце проживання та навчання дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2000 р., (а.с. 5), від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] Як встановлено в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] [INFO] проживає разом з матір»ю. Як встановлено в судовому засіданні сторони проживають окремо з травня 2015 р. і остаточно не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, втратили почуття поваги та любові один до одного. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї стали неможливими, а тому вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи те що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає доцільним стягнути з відповідача на корсить держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі зазначеного,

Outcome: approved