Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 30 вересня 2008 року Луківською сільською радою Малинського району Житомирської області та стягувати з відповідача, як батька їхніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 2000,00 грн. по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, постійні конфлікти та суперечки, зловживання відповідачем спиртними напоями, байдужість до потреб сім'ї, що призвели до припинення шлюбних відносин. Проживають окремо вже 2 роки, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально. Спору щодо проживання дітей між сторонами не має. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду не зявився, повідомлений належно, будь-яких заяв, клопотань по суті позову до суду не подав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей законними, однак вимога про їх розмір в твердій грошовій формі в розмірі 2000,00 грн. є завищеною, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. \~ За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30 вересня 2008 року Луківською сільською радою Малинського району Житомирської області, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. З пояснень сторін сім'я фактично розпалася, і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сімї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які повністю знаходиться на утриманні позивача. Відповідач, проживаючи окремо, будучи працездатним та отримуючи дохід, ухиляється від виконання обовязку по утриманню дітей, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дітей позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до розяснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та врахувавши всі обставини справи суд приходить висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1500,00 грн. по 750,00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2016 року та до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved