Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, понад 3 роки вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, 2-хмісячний термін на примирення позитивного результату не дав, оскільки відповідач, проживаючи поруч в сусідньому будинку з позивачем, будь-яких дій щодо поновлення та зміцнення сімейних відносин протягом 2 місяців не вчиняв, навідь не вітався з нею, зустрічаючись на подвір`ї, додатковий термін на примирення призначати не потрібно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши суду, що сторони дійсно проживають в різних будинках одного подвір`я, але відповідач прикладає максимум зусиль для поновлення сімейних відносин, протягом двохмісячного термін примирення він розмовляв з позивачкою, але вона фиркала і не бажала спілкуватись, тому просить надати йому ще 2 місяці терміну на примирення, оскільки даний судом строк виявився малим. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 4.09.1993 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2684 (а.с.7). Від зареєстрованого шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, понад 3 роки вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, 2-хмісячний термін на примирення позитивного результату не дав, оскільки відповідач, проживаючи поруч в сусідньому будинку з позивачем, будь-яких дій щодо поновлення та зміцнення сімейних відносин протягом 2 місяців не вчиняв, навідь не вітався з нею, зустрічаючись на подвір`ї. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, додаткового терміну на примирення призначати не потрібно, оскільки представник відповідача не змогла пояснити суду, які дії буде вчиняти відповідач для примирення сторін, і що саме він здійснював протягом наданого судом терміну на примирення, крім того, судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені і позивач та її представник категорично наполягали на розірванні шлюбу.

Outcome: approved