Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням клопотання про продовження строку на розгляд предмету спору, та доданих до клопотання документів, уточненої та первісної позовної заяви просила: зобов`язати відповідача сповістити позивача про суму заборгованості за надання послуг з електропостачання відповідним платіжним документом; зобов`язати відповідача в наступному сповіщати позивача про суму заборгованості шляхом надсилання рекомендованих листів з повідомленнями; визнати дії відповідача стосовно порушення права на отримання інформації належної якості як такі, що свідомо порушують Закон України «Про інформацію" та, як наслідок, порушують Закон України «Про захист прав споживачів»; визнати дії відповідача, втілені у бездіяльність щодо інформування позивача про персоніфіковану послугу за договором № 3902087 від 25 вересня 2008 року, такими що є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» (по фактам порушення Відповідачем п.1 ст. 2; п.1, п.2 ст. 4; п.1 ст. 5; ст. 10; п.1, п.2, п.З ст.14; п.1 ст.17; п.1, п.2 ст.23; п.1 ст.31 Закону України Про інформацію № 2657-ХІІ від 02.10.1992 року); визнати дії відповідача по підтвердженому факту порушення права позивача на отримання інформації належної якості, а також вчинення ним дій кримінального характеру, як відносно споживача послуги за договором № 3902087 від 25 вересня 2008 року - у якості порушення відповідачем прямої заборони Законом України «Про захист прав споживачів» вчиняти дії, що вважаються нечесною підприємницькою практикою; визнати дії відповідача по підтвердженому факту нечесної підприємницької практики відносно мене, як споживача послуги за договором № 3902087 від 25 вересня 2008 року - небезпечною послугою; визнати дії відповідача по підтвердженому Факту надання позивачу небезпечної послуги - протиправними та протизаконними; стягнути з відповідача відшкодування/компенсацію моральної (немайнової) шкоди на користь позивача у розмірі 47 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем укладено Договір № 3902087 від 25 вересня 2008 року про надання послуг енергопостачання до житла позивача. Про кількість поставленої електричної енергії у грошовому вимірі відповідач сповіщав позивача шляхом вручення рекомендованих листів із повідомленням про вручення. Отримуючи інформацію із зазначенням персоніфікованих даних відповідача, позивач мала впевненість та гарантії, що вказана сума коштів, яку належить сплатити - належить саме позивачу і без їх отримання позивач не мала змоги призвести перерахунок коштів. Станом на 2013 рік відповідач став надсилати позивачу листи із затримками та після отримання яких позивач здійснювала перерахунок вказаної в листах суми коштів на рахунок відповідача, тобто належним чином виконувала умови договору. З огляду на затримку отримання листів із повідомленням про вартість спожитих послуг, позивач 24 липня 2013 року направила до відповідача свого сина - [PERSON], який за її дорученням отримав у відповідача квитанції, який після її отримання здійснив оплату вартості послуги. 04 серпня 2013 року позивач повторно направила [PERSON] до відповідача за квитанцією. Вказує, що дії відповідача з несвоєчасного інформування позивача про вартість нарахованих послуг є порушення права позивача, як споживача послуги, адже вона не може здійснити оплату коштів не маючи гарантій про те, що сума коштів, яку належить сплатити - належить саме позивачу, а ні будь-якій сторонній особі, що є порушенням п.1 ст. 2; п.1, п.2 ст. 4; п.1 ст. 5; ст. 10; п.1, п.2, п.З ст.14; п.1 ст.17; п.1, п.2 ст.23; п.1 ст.31 Закону України Про інформацію № 2657-ХІІ від 02 жовтня 1992 року. Зазначає, що внаслідок дій відповідача позивач була змушена самостійно придбати платіжну книжку за електроенергію, яку її син - [PERSON] 05 серпня 2013 року, за вимогою позивача передав представнику відповідача, яким записано показники лічильника у розмірі 016229 кВт вартістю 198,99 гривень, та на підставі якої представником позивача здійснено оплату вартості послуги за серпень - вересень 2013 року. Також, на 05 серпня 2013 року представником відповідача запропоновано [PERSON] в наступному отримувати інформацію про вартість спожитих позивачем послуг шляхом отримання СМС повідомлень на телефон [PERSON], на що позивач надала свою згоду, за умови, що СМС послуга буде ідентичною квитанціям, які вона до того отримувала. Водночас, додаткова угода до Договору № 3902087 від 25 вересня 2008 року, підписана [PERSON], не містить дати підписання внаслідок чого вона не є чинною. Не дивлячись на не чинність угоди позивач двічі здійснювала оплату суми коштів, про розмір якої її повідомлено за допомогою СМС інформування у грудні 2013 року та у лютому 2014 року. При цьому, позивач зазначає, що вказана послуга не відповідає критеріям офіційного документу, оскільки містить лише інформацію про суму коштів, належну до сплати за відсутністю даних щодо персоніфікації. Зазначає, що дії відповідача щодо підписання додаткової угоди є неправомірними, оскільки станом на 05 серпня 2013 року у позивача вибір підписувати угоду чи був відсутній. Вказує, що послуга з інформування є неналежною, оскільки у тексті Договору відсутня умова про те, що позивач щомісячно власноруч та власними коштами буде отримувати такі платіжні фінансові документи. Крім того, означені дії створюють для позивача незручності. Більш того, CMC-сповіщення не є ідентичною інформаційною послугою, яка б відповідала належним критеріям фінансового документу, оскільки не містить власний розпис позивача про отримання (вручення) фінансового документу. В наступному, внаслідок відсутності офіційного документу, яким би підтверджувалось вартість спожитих послуг позивач не мала змоги здійснити оплату їх вартості, а вважає, що усіма діями, наведеними вище, відповідач допустив нечесну підприємницьку практику та використав своє домінуюче положення, що призвело до вчинення ним протиправних дій, які він дозволяє собі здійснювати, з метою використання своїх можливостей для задоволення його власних потреб. В подальшому, 05 травня 2014 року за відсутності позивача, до квартири, в якій вона мешкає відповідачем припинено постачання електроенергії. При цьому працівники відповідача проникли до замкнутого на замок приміщення перед квартирою позивача, де розташовано лічильник, розкрили його, відрізали проводи електропостачання та залишили позивачу сповіщення. Повернувшись додому позивач виявила матеріальні збитки, які вникли внаслідок припинення постачання електроенергії. А саме - внаслідок несанкціонованого відмикання електроенергії у помешканні, розморозився та протік холодильник, вода з якого, залила собою продукти у холодильнику, витекла на підлогу у кухні, тим самим, зіпсувавши лінолеум на підлозі та килим, чим спричинено шкоду в розмірі 800 гривень. Крім того, внаслідок стрибка електроенергії, компютер та телевізор, розташовані в приміщенні позивача працюють із неналежною якістю, постійно потребують налаштування, якої потреби в налаштуванні, ремонт яких позивач оцінює у 500 гривень. Пов`язує суму моральної шкоди фактом незаконного проникнення працівників відповідача до замкнутого на замок приміщення перед квартирою позивача, де розташовано лічильник з подальшим розкриттям його, відрізанням проводів електропостачання та залишенням сповіщення, внаслідок чого зазначає, що Відповідач фактично вчинив кримінальний злочин, адже згоди позивача на таке проникнення до приміщення із лічильником від позивача Відповідач не отримував. Оцінює розмір моральної шкоди від психологічної травми після розуміння факту порушення її прав, що завдало позивачу моральної та матеріальної шкоди, істотні зміни в житті в суму 47000,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві наполягав на розгляді справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказуючи, що взаємовідносини між споживачами електричної енергії та електропередавальними організаціями регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою кабінету Міністрів України 26 липня 1999 р. №1357, зі змінами та доповненнями (далі - Правила). Правила обовязкові для виконання всіма споживачами та енергопостачальниками незалежно від форм власності. Для розрахунків за спожиту електричну енергію за адресою Новомосковський район, смт. Черкаське, вул. Лісна, 6.13 кв.11 відкрито особовий рахунок №3902087. Згідно п. 20 Правил: «Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну». Із особового рахунку вбачається, що споживачем не виконувались вимоги п. 20 Правил плата за спожиту електроенергію проводилась не систематично та в неповному обсязі. Для зручності обміном інформації споживача з відповідачем 17 червня 2013 року укладена та підписана Додаткова угода до Договору про користування електричною енергією «про надання додаткових інформаційних послуг шляхом направлення SMS», згідно п.2.4 якої Постачальник зобовязаний відправляти Споживачу, шляхом надіслання SMS, рахунку на оплату поточної заборгованості, що містить суму поточної заборгованості, дату до якої необхідно сплатити рахунок, та останні зафіксовані покази приладу обліку. Якщо споживач встановлений термін не здійснив розрахунок за спожиту електроенергію постачальник згідно п.2.5. «Відправляє Споживачу, шляхом надіслання SMS, попередження про відключення за несплату простроченої заборгованості, що містить суму, дату до якої необхідно сплатити вказану суму і попередження про відключення згідно з п.27 ПКЕЕн. Фактом вручення попередження є офіційне підтвердження від оператора мобільного зв'язку (через якого проводиться відправлення попереджень) про факт доставки SMS споживачу. 06 березня 2014 року відповідачу вручене попередження про відключення від електричної мережі у звязку з наявністю заборгованості 280 грн. Про отримання попередження свідчить офіційне підтвердження від оператора мобільного зв'язку, внаслідок чого відповідач був вимушений припинити електропостачання. 07 травня 2014року споживачу відновлено постачання електричної енергії, внаслідок чого відповідачем не вчинено жодних дій, які можна вважати нечесною підприємницькою діяльністю. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного. Судом встановлено, що згідно визнаних позивачем та відповідачем обставин справи, між позивачем та відповідачем укладено Договір № 3902087 від 25 вересня 2008 року про надання послуг енергопостачання до житла позивача. Також, між позивачем та відповідачем укладена та підписана Додаткова угода до Договору № 3902087 від 25 вересня 2008 року про користування електричною енергією - про надання додаткових інформаційних послуг шляхом направлення SMS, відповідно до якої споживач та постачальник забезпечують взаємний обмін інформацією направлення SMS-повідомлень щодо інформування про стан особистого рахунку споживача електричної енергії по особовому рахунку № 3902087. Обмін інформацією здійснюється за телефонами постачальника +380676275667, споживача +380664880573. у відповідності до п.2 Договору, постачальник зобов`язаний направляти споживачу SMS-повідомлення, після отримання SMS-запиту від нього з інформацією; відправляти споживачу SMS-повідомлення, що містить інформацію про необхідність передачі показів приладу обліку, відправляти споживачу SMS-повідомлення, що містить інформацію, пов`язану з договірними відносинами між сторонами, відправляти споживачу шляхом надіслання SMS-повідомлення, рахунку на оплату поточної заборгованості, що містить суму поточної заборгованості, дату, до якої необхідно сплатити рахунок, та останні зафіксовані покази приладу обліку, відправляти споживачу, шляхом надіслання SMS- повідомлень попередження про відключення за несплату простроченої заборгованості. Згідно п.3.3 споживач зобов`язаний інформувати Постачальника про зміну телефонного номеру в письмовому вигляді. Надана суду копія договору містить підпис від імені споживача [PERSON] та не містить дати її підписання. Водночас, як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, договір підписано зі згоди та від імені [PERSON] 17 червня 2013 року. При цьому, в договорі вказано телефон [PERSON] Згідно зі ст.626, 627, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки суду не надано доказів визнання недійсним укладеного між сторонами договору, під час його підписання представник позивача діяв виходячи з її внутрішньої волі та зі згоди позивача, позивач, після укладання договору, отримуючи повідомлення про вартість послуг здійснювала оплату послуг, не повідомила відповідача про зміну телефонного номеру для отримання повідомлення, порушень прав позивача зі сторони відповідача суд не вбачає, що не позбавляє позивача можливості звернення до суду із заявою про визнання укладеного додатку до договору недійсним. Щодо порушення прав позивача на отримання інформації, суд виходить з наступного. Згідно отриманих судом копій особового рахунку позивача, рахунків на оплату спожитих послуг та доказів направлення позивачу означених рахунків вбачається, що 24 січня 2013 року [PERSON] направлено попередження від 23 січня 2013 року на суму 105,87грн. замовленим листом з терміном оплати до 22 лютого 2013 року. Попередження від 23 січня 2013 року сплачено позивачем 25 лютого 2013 року. 30 квітня 2013 року [PERSON] замовленим листом направлено попередження від 28 квітня 2013 року на суму 419,11грн., виконане позивачем 29 травня 2013 року. 24 липня 2013 року шляхом SMS направлено та отримане позивачем попередження на суму 73,40 грн., виконане позивачем 16 серпня 2013 року. 18 вересня 2013року шляхом SMS направлено та отримане позивачем попередження на суму 148,99 грн., виконане позивачем 17 жовтня2013 року. 14 листопада 2013 року шляхом SMS направлено та отримане позивачем попередження на суму 169,42 грн., виконане позивачем 06 грудня 2013 року. 30 грудня 2013 року шляхом SMS направлено та отримане позивачем попередження на суму 79,24 грн., виконане позивачем 19 лютого 2014 року. 05 березня 2014 року шляхом SMS направлено та отримане позивачем попередження на суму 280,00грн. з терміном оплати до 04 квітня 2014 року, не виконане позивачем. Згідно п.1 ст.2 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (надалі Закон № 2657), основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Ст.4 наведеного Закону № 2657 встановлює, що суб'єктами інформаційних відносин є фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень. Об'єктом інформаційних відносин є інформація. п.1 ст.5 Закону № 2657 встановлює, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. За змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації (ст.10 Закону № 2657). Статтею 14 Закону № 2657 визначено, що інформація про товар (роботу, послугу) - відомості та/або дані, які розкривають кількісні, якісні та інші характеристики товару (роботи, послуги). Інформація про вплив товару (роботи, послуги) на життя та здоров'я людини не може бути віднесена до інформації з обмеженим доступом. Правовий режим інформації про товар (роботу, послугу) визначається законами України про захист прав споживачів, про рекламу, іншими законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Ст.17 Закону № 2657 передбачає, що правова інформація - будь-які відомості про право, його систему, джерела, реалізацію, юридичні факти, правовідносини, правопорядок, правопорушення і боротьбу з ними та їх профілактику тощо. Водночас, відносини, що склалися між позивачем та відповідачем керуються Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення» (надалі Постанова № 1357). Згідно п.3 якої - споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Згідно п.22 Постанови № 1357, оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником; за карткою попередньої оплати. Порядок та форма оплати спожитої електричної енергії визначаються у договорі. Пунктами 25, 27 Постанови № 1357 визначено, що за несвоєчасну оплату електричної енергії понад термін, обумовлений договором, споживач сплачує неустойку (пеню) згідно з законодавством та договором. У разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. П.35 Постанови № 1357 визначає, що енергопостачальник має право відключити споживача у разі порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості. П.38 Постанови № 1357 визначає обов`язок енергопостачальника надавати інформацію про послуги, пов'язані з електропостачанням, та про терміни обмежень і відключень. Енергопостачальник безплатно надає інформацію щодо якості електричної енергії, тарифів (цін), порядку оплати, умов та режимів її споживання (п.40 Постанови). Споживач має право на отримання інформації щодо якості електричної енергії, тарифів (цін), порядку оплати, умов та режимів її споживання (п.41 Постанови). Згідно п.46 Постанови № 1357, у разі порушення прав споживачів (відмова споживачеві в реалізації його прав, надання послуг, що за якістю не відповідають вимогам нормативно-технічних документів, відмова у наданні необхідної та достовірної інформації, ухилення від перевірки якості електричної енергії тощо) енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. У відповідності до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Наявними в справі доказами, наданими відповідачем спростовується факт порушення права позивача на отримання інформації про послуги, пов'язані з електропостачанням, доказів неналежного виконання даного обов`язку, введення споживача в оману з метою наступного спонукання укладення додаткової угоди суду не надано, в той час, як відповідачем надано докази направлення та отримання відповідачем повідомлень про спожиті послуги, визначені укладеним між сторонами договорами та додатками до них. Доказів порушення відповідачем права на отримання інформації суду не надано, як не надано і доказів бездіяльності щодо інформування про персоніфіковану послугу, ведення нечесної підприємницької практики та надання небезпечної послуги. Оскільки доказів порушення прав позивача судом під час розгляду справи не встановлено, підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди суд також не вбачає. Щодо вимог позовної заяви про зобов`язання відповідача сповістити позивача про суму заборгованості за надання послуг з електропостачання відповідним платіжним документом; зобов`язання відповідача в наступному сповіщати позивача про суму заборгованості шляхом надсилання рекомендованих листів з повідомленнями суд виходить з наступного. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки між сторонами існує договір про надання електропостачання, та додатковою угодою до договору передбачено, що споживач та постачальник забезпечують взаємний обмін інформацією направлення SMS-повідомлень щодо інформування про стан особистого рахунку споживача електричної енергії по особовому рахунку № 3902087, доказів звернення позивача із заявою про розірвання додаткового договору, укладання додаткової угоди не надано, підстав для зобов`язання відповідача здійснювати повідомлення позивача шляхом надсилання рекомендованих листів з повідомленнями суд не вбачає. Враховуючи, що позивача в порядку ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнено від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed