Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 23.06.2019 року позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 4 540, 00 грн. та 950 долларів США (курс 1 доллар США на 23.06.2019 року становить 26,37 грн., 26,37* 950 = 25 051, 50 грн.), терміном повернення до 01.01.2020 року, про що 23.06.2019 року написав відповідну розписку. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, в установлений термін кошти не повернув. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути суми боргу у розмірі 29 591, 51 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 27.04.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 12.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 12.06.2020 року відкладено основний судовий розгляд. У судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд з`ясувавши позицію позивача, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 23.06.2019 року відповідач [PERSON] взяв у борг від позивача грошові кошти у розмірі 4 540, 00 грн. та 950,00 дол. США (в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики - 1 доллар США на 23.06.2019 року = 26,37 грн., 26,37* 950 = 25 051, 50 грн.), терміном повернення до 01.01.2020 року. Факт отримання даних грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача від 23.06.2019 року. Саме за даним документом позивач просить здійснити стягнення коштів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. А тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2019 року сторонами було укладено договір позики у відповідності до якого відповідач отримав у борг кошти в сумі 4 540, 00 грн. та 950,00 дол. США (в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики - 1 доллар США на 23.06.2019 року = 26,37 грн., 26,37* 950 = 25 051, 50 грн.), які зобов`язався повернути 01.01.2020 року, проте свій обов`язок не виконав, кошти у встановлений сторонами строк не повернув. Таким чином, беручи до уваги, що в судом встановлено отримання відповідачем в борг коштів в сумі 29 591, 51 грн. з яких 4 540, 00 грн. та 950,00 дол. США (в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики - 1 доллар США на 23.06.2019 року = 26,37 грн., 26,37* 950 = 25 051, 50 грн.), тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача дані кошти. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840, 80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved