Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить: - визнати недійсним договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) земельної ділянки площею 4,83 га, кадастровий номер: 6324885500:02:000:0007, укладений 04 квітня 2018 року між [PERSON] та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Всеукраїнський кооператив Надія», зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05 квітня 2018 року - стягнути судові витрати по справі та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.03.2007 року між позивачем СВК «Україна» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,83 га, кадастровий номер 6324885500:02:000:0007, яка знаходиться на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та належить останньому на підставі державного акту на землю серії ІІІ-ХР №061697, строком на 10 років. Договір оренди зареєстрований у Сахновщинському районному відділенні ХРФ ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.09.2008 року за №040870200080 та з вказаної дати розпочався строк дії договору оренди, який закінчувався 15.09.2018 року. 05.01.2018 року між сторонами вказаного договору оренди земельної ділянки була укладена Додаткова угода, згідно якої терміни дії зазначеного договору оренди земельної ділянки від 01.03.2007 року продовжений до 15 вересня 2028 року, та внесені зміни до вказаних вище договорів оренди шляхом викладення їх в новій редакції. У вересні 2018 року після звернення СВК «України» за реєстрацією Додаткової угоди від 05.01.2018 року до вказаного договору оренди від 01.03.2007 року позивачу сталу відомо, що під час дії вищевказаного договору оренди земельної ділянки, 04.04.2018 року між відповідачами [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) земельної ділянки площею 4,83 га, кадастровий номер 6324885500:02:000:0007, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.04.2018 року. У зв`язку з чим порушено переважне право позивача на використання у господарській діяльності орендованої у [PERSON] земельної ділянки на підставі продовженого на новий строк договору оренди від 01.03.2007 року. При цьому позивач вважає спірні договори емфітевзису недійсними, оскільки вони є таким, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки укладені до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі. У судовому засідання представник позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовільнити з підстав, викладених у ньому. У подальшому у судові засідання позивач та його представник не з`явилися, просили розглядати справу за їхньою відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, вважається повідомленим належним чином про про час, дату та місце розгляду справи згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду відповідач не повідомив. Його представник - [PERSON] у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши що 04.04.2018 року між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» було укладено спірний договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). У результаті укладення договору емфітевзису СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» набув права користування земельною ділянкою площею з 16.09.2018 року. При цьому, [PERSON] було направлено лист на адресу позивача, в якому було повідомлено орендаря, що він не має наміру поновлювати дію договору оренди землі та залишає за собою права самостійно розпоряджатися земельною ділянкою. У зв`язку із вищевикладеним не можна стверджувати про порушення права позивача на переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк, оскільки на строк дії оренди закінчив свою дію. Орендодавець повідомив про небажання продовжувати строк дії договору оренди. А сам орендодавець необхідних дій для реалізації свого переважного права наймача не виконав. В свою чергу, дії відповідачів відповідають їх внутрішній волі та вимогам цивільного законодавства, прав третіх осіб не порушують. Крім того, додаткова угода до договору оренди землі ід 01.03.2007 року, яка як документ є єдиною підставою позову, не є вчиненою через відсутність її державної реєстрації, проведення якої було обов`язковим на час її укладення. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту подання додаткової угоди для проведення державної реєстрації у встановленому законом порядку. Таким чином, оскільки державна реєстрація додаткової угоди не була проведена у порядку, встановленому законом на момент її укладення, відповідно остання так і не набула чинності. Відтак визначені нею положення не набрали юридичної сили (чинності) і не можуть змінювати права та обов`язки строні за основним договором. Більше того, з пояснень безпосередньо власника земельної ділянки вбачається, що він не пригадує проведення відповідних перемовин з позивачем у грудні 2017 року щодо укладення договору оренди у новій редакції. І це додатково підтверджує характер невчиненості додаткової угоди, на яку спирається позивач. У судові засідання представник відповідача СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» не з"являвся, належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. У встановлений законом строк надав відзив, з якого вбачається, що 04.04.2018 року між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) земельної ділянки площею 4, 83 га, кадастровий номер 6324885500:02:000:0007, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.04.2018 року. У результаті укладення договору емфітевзису СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» набув права користування земельною ділянкою з 16.09.2018 року. При цьому з доводами позивача щодо незаконності укладення спірного договору емфітевзису не погодився, оскільки законодавством не заборонено укладення договору емфітевзису за таких обставин, при яких його було укладено. Спірна земельна ділянка перебувала в оренді СВК «Україна» за договором оренди від 01.03.2007 року, строк дії якого закінчувався 15.09.2018 року. Будь-які інші права позивача в реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровані не були. Зазначена позивачем Додаткова угода від 05.01.2018 року до договору оренди землі від 01.03.2007 року зареєстрована у встановленому законом порядку не була та відповідно строк дії прав оренди не був продовжений. [PERSON] було направлено лист на адресу позивача, в якому було повідомлено орендаря, що він не має наміру поновлювати дію договору оренди землі та залишає за собою права самостійно розпоряджатися земельною ділянкою. Тому не можна стверджувати про порушення права позивача на переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк, оскільки на строк дії оренди закінчив свою дію. Орендодавець повідомив про те, що продовження строку дії договору оренди не буде. А сам орендодавець необхідних дій для реалізації свого переважного права наймача не виконав. Крім того, між СВК «Україна» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, що відноситься до зобов`язальних правовідносин, а між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» - договір емфітевзису, що відноситься до речового права. Беручи до уваги вищевикладено, оскільки між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» був укладений не договір оренди, а договір емфітевзису, який є іншим видом користування чужою земельною ділянкою, є місце прийти до висновку, що у цьому випадку, СВК «Україна» не порушено переважне право на укладення договору оренди, тому що новий договір оренди взагалі не укладався, а відповідні відносини між сторонами припинили свою дію. У подальшуму представники відповідачів у судові засідання не з`являлися. Про причини неявки суду не повідомили. Щодо поданого клопотання нового керівника СВК «Всеукраїнський кооператив Надія», суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності, в тому числі представника СВК «Всеукраїнський кооператив Надія», так як відзив до суду у строк визначений ЦПК України надано, в тому числі надано і текст промови у дебатах, а подану заяву суд розцінює як спробу затягнути розгляд справи, оскільки до судового засідання особа не реалізувала своєї можливості ознайомитися як з цією справою, так із іншими близько 15 справами, які знаходяться в провадженні суду, а тому суд визнає неявку у судове засідання неповажною і вважає можлив з урахуванням строків розгляду справи розглянути справу за відсутності сторін за наявними у матеріалах справи доказами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 01.03.2007 року між СВК «Україна» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,83 га, кадастровий номер 6324885500:02:000:0007, яка знаходиться на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, зареєстрованого у Сахновщинському районному відділенні ХРФ ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.09.2008 року за №040870200080, строком на 10 років. До договору також додано акт прийому-передачі згідно договору оренди землі від 01.03.2007 року. (т.1 а.с. 10-12). Відповідно до умов вищевказаного договору оренди від 01.03.2007 року, зокрема, п. 8 договір укладений на 10 років. У разі закінчення строку дії договору. Договір вважається продовженим на повний термін, якщо зацікавлена сторона не повідомила іншу сторону письмово про розірвання договору не пізніше 15 серпня. Пунктом 39 Договору передбачено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином, строк дії вищевказаного договору оренди №б/н від 01.03.2007 року, зареєстрованого у Сахновщинському районному відділенні ХРФ ДЗК 15.09.2008 року, закінчувався 15.09.2018 року. 04.04.2018 року між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а саме: відносно земельної ділянки загальною площею 4,83 га, розташованої на території Огіївської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, кадастровий номер 6324885500:02:000:0007, право оренди якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.04.2018 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.11.2018 року ( т.1 а.с. 9, 17). Так, умовами спірого договору про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) передбачено, зокрема: п. 2.1. цим договором ВЛАСНИК земельної ділянки надає ЗЕМЛЕКОРИСТУВАЧУ право користування земельною ділянкою на строк 10 років (десять років); п. 2.2 ЗЕМЛЕКОРИСТУВАЧ набуває права користування земельною ділянкою з 16.09.2018 року. П. 6.3 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Право емфітевзису вважається набутим з 16.09.2018 року. 03.05.2018 року [PERSON] було направлено лист-попередження СВК «Україна» про небажання продовжувати дію договору оренди №б/н від 01.03.2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 6324885500:02:000:0007, зареєстрований за №040870200080. При цьому зазначено, що 15.09.2018 року земельна ділянка повинна бути звільнена від сільськогосподарських культур та повернута орендодавцеві. При цьому, даних про отримання СВК «Україна» листа-попередження від 03.05.2020 року матеріали справи не містять.(а.с. 36). Діючим законодавством визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України). Так, частиною 4 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 01.01.2007 року чинною на час укладення договору оренди землі від 01.03.2007 року) орендодавець не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Частиною 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції від 01.01.2007 року чинною на час укладення договору оренди землі від 01.03.2007 року) передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 01.01.2007 року чинною на час укладення договору оренди землі від 01.03.2007 року) під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції від 01.01.2007 року чинною на час укладення договору оренди землі від 01.03.2007 року) встановлено Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. У частині 1 статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Права наймача, що встановлено статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами. Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року про спори щодо одночасного існування державної реєстрації емфітевзису і права оренди на одну і ту ж земельну ділянку зазначено наступну правову позицію. У 2018 році з`явився новий вид земельних спорів - спори щодо одночасного існування державної реєстрації права емфітевзису і права оренди на одну і ту ж саму земельну ділянку. Проте як і в спорах щодо подвійної реєстрації права оренди Верховний Суд дотримується позиції, що договір, який укладений пізніше, під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, підлягає визнанню недійсним. Верховним Судом зазначено, що договір емфітевзису не відповідає вимогам чинного законодавства, так як укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі та з порушенням процедури реалізації переважного права орендаря, який належно виконує свої обов`язки за договором, на поновлення договору оренди. Відповідно до ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи із приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Укладенням Договору емфітевзису від 04.04.2018 року відповідачі порушили права позивача, оскільки оспорюваний правочин позбавляє позивача на очікуване та узгоджене ним право на пролонгацію договору оренди землі, що передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оспорювані позивачем спірний договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладений між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія», суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, становить перешкоду для реалізації права на користування земельною ділянкою для орендаря СВК «Україна», оскільки договір емфітевзису укладений під час дії договору оренди землі, а реєстрація емфітевтичного права СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» на належну [PERSON] земельну ділянку унеможливлює СВК «Україна» реалізацію переважного права орендаря, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору оренди землі на новий строк. Відповідачі допустили недобросовісну поведінку стосовно позивача, оскільки договір емфітевзису, укладений до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі № б/н від 01.03.2007 року, тим самим позбавили позивача реалізувати процедуру переважного права орендаря на поновлення договору оренди відповідно до приписів ст. 33 Закону України «Про оренду землі». А отже, договір між [PERSON] та СВК «Всеукраїнський кооператив Надія» про право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є недійсним, так як в момент його укладення допущено порушення вимог ч.1 ст.203 ЦК України. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою, приходжу до наступного. За змістом статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем не надано розрахунок витрат на правову допомогу. Представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, згідно якого просить зменшити суму витрат на правничу допомогу до грошового відшкодування в розмірі 1536,80 грн. До фізичних осіб орендодавців та СВК «Всеукраїнськиий кооператив Надія» подано близько 15 позовів з ідентичними позовними вимогами, що підтверджується реєстром справ, по яких відкриті провадження Сахновщинським районним судом Харківської області. У кожній справі представниками позивача є Селезень С.В. та Полякова В.В . Всі позовні заяви за змістом є ідентичними, направлені до суду в однакові проміжки часу, фактично надані адвокатські послуги полягали у зміні тексту позовної заяви, ПІБ одного із відповідачів, його дані та адреса реєстрації, а також кадастровий номер спірної земельної ділянки, а тому час витрачений на складення позовної заяви не може становити 4 годин. У подальшому судові засідання відбувалися за відсутності представників позивача, оскільки останні надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Враховуючи наведене, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовка позову не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмету спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 1536,80 грн. у рівних частках з кожного по 764,80 грн Згідно платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, позивачем при пред`явленні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 1921,00 грн у рівних частках з кожного по 960,50 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial