Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу: трикімнатної квартири, загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість якої складає 788390 грн.; земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий № 6325110700:04:008:0098, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, садівниче товариство «Шелковод», ділянка № 7, ринкова вартість якої складає 19000 грн.; земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий № 6325110700:04:008:0102, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, садівниче товариство «Шелковод», ділянка № 5, ринкова вартість якої складає 19000 грн.; легкового автомобіля марки CHEVROLET модель CAPTIVA, реєстраційний № [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) KL1CG2649ВВ109588, ринкова вартість якого складає 415800 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі, який був зареєстрований 21 серпня 1999 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі та сумісного проживання сторонами по справі за сумісні кошти було набуто вищезазначене майно. 09 листопада 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач в добровільному порядку не бажає розділити спільне майно, тому з метою захисту своїх майнових прав позивач звернувся до суду з даним позовом.\~\~\~\~ У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно, сторонами по справі, 21.08.1999 укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1146. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. За період шлюбу та спільного проживання за спільні кошти, згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] реєстровий № 1943 від 25 квітня 2004 року, позивач [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS]. Право приватної власності на зазначену квартиру зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 08.05.2007. Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 10058884 від 24.06.2011 та № 10549786 від 24.10.2011 на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом, [PERSON], [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий № 6325110700:04:008:0098, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, садівниче товариство «Шелковод», ділянка № 7 та земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий № 6325110700:04:008:0102, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, садівниче товариство «Шелковод», ділянка № 5. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником легкового автомобіля марки CHEVROLET модель CAPTIVA, реєстраційний № [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) KL1CG2649ВВ109588, є [PERSON] Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.11.2016, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За правилами статей 68-71 СК України розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, дружина і чоловік мають право на поділ спільного сумісного майна, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу частки подружжя у майні є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, майно ділиться в натурі. В пункті 22\~зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду\~\~України визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 Сімейного кодексу України\~та\~ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно з ч. 1\~ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~власності двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1\~ст. 368 Цивільного кодексу України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2\~ст. 372 Цивільного кодексу України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст. 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Під час розгляду справи встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу, за відплатними цивільно-правовими угодами купівлі-продажу, набуто у власність нерухоме та рухоме майно, яке відповідно до ч.1 ст. 60\~СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 63\~СК України, сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, а згідно ч. 1ст. 70 цього\~Кодексу, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Сторони не оспорюють перелік майна, придбаного подружжям за час шлюбу, його оцінку і запропонований варіант поділу. За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню за наявності досліджених у судовому засіданні доказів. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача на його користь понесених ним судових витрат.

Outcome: approved