Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визнати протиправними дії відповідача по припиненню йому гарячого водопостачання за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Робоча, буд.№65, кв.№369; стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що він мешкає за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Робоча, буд.№65, кв.№369. Виконавцем послуги з гарячого водопостачання багатоквартирного будинку, в якому розташована його квартира, є Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради. Для розрахунку за зазначену послугу за квартирою закріплений особовий рахунок №705988. Починаючи з 2006 року і по теперішній час за місцем його мешкання послуги з гарячого водопостачання відповідачем йому не надаються, що підтверджується довідкою відповідача по особистому рахунку №7-705988 від 23.05.2013 р. (лист відповідача від 24.05.2013 р. №1692). Для вирішення питання гарячого водопостачання, зареєстровані у квартирі мешканці неодноразово зверталися до відповідача з листами щодо підтвердження відсутності гарячого водопостачання з 2006 року та перспектив його відновлення. На звернення, відповідач надавав відповіді від 02.04.2012 р. №1241, від 29.03.2013 р. №1146. Зазначеними документами відповідач підтвердив факт відсутності надання послуг гарячого водопостачання з 2008 року, оскільки за більш ранній період документального підтвердження наявності або відсутності гарячої води у відповідача не має, внаслідок спливу строку зберігання робочих документів. Окрім того, відповідач повідомив, що відключення усього багатоквартирного будинку 65 по вулиці Робочій від гарячого водопостачання сталося внаслідок наявності заборгованості мешканців за спожиту теплову енергію на протязі тривалого часу. У зв'язку з цим, він на його думку реалізував надане йому законом право обмеження постачання теплової енергії шляхом зменшення її обсягів за рахунок підігріву води у випадку наявності заборгованості. Вважає, що дії відповідача по припиненню йому гарячого водопостачання, як споживачу послуг, є протиправними, що спричинило йому моральну шкоду, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання позивач не зявився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа \~\~має \~\~право в порядку, \~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 08.07.2005 року зареєстрований в [INFO], що підтверджується копією паспорту серії АН №315852, виданого Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 27.01.2005 року (а.с.4). Факт проживання позивача в квартирі за місцем реєстрації підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданої 09.10.2014 року КП «Жилсервіс-1», з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживають - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). 02 квітня 2012 року позивачу надано відповідь на лист від 16.03.2012 року, де підтверджено факт відсутності гарячого водопостачання з 2008 року по перший квартал 2012 року, та зазначено, що підтвердити факт відсутності гарячого водопостачання за більш ранній строк не має можливості через відсутність робочих документів. Також, зазначено, що жителями будинку 65 по вул.Робочій в м.Дніпропетровську порушуються Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, оскільки несвоєчасно та не в повному обсязі сплачуються послуги за спожиту теплову енергію. Враховуючи значний борг мешканців будинку 65 по вул.Робочій, КП «Теплоенерго» скористалось правом на обмеження постачання теплової енергії шляхом зменшення її обсягів за рахунок підігріву води, яке визначено в п.28 Правил. Цим же листом роз'яснено, що відновлення постачання гарячої води можливе за умови повного погашення жителями будинку заборгованості за спожиту теплову енергію та підтвердження балансоутримувачем будинку факту готовності внутрішньо будинкових мереж системи гарячого водопостачання до сталої роботи (а.с.8). Листом від 29.03.2013 року КП «Теплоенерго» повідомило про неможливість відновлення гарячого водопостачання до ліквідації зазначених причин, вказано, що станом на 28.03.2012 року розмір заборгованості жителів будинку №65 по вул.Робочій в м.Дніпропетровську складає 243,9 тис. грн., а також вказано на ведення претензійно позовної роботи зі стягнення вказаної заборгованості (а.с.9). Як вбачається з довідки №1692 від 24.05.2013 року, за особовим рахунком №7705988 заборгованість за опалювальні періоди з 2006-2012 роки відсутня, станом на 23.05.2013 року за квітень місяць не погашено 17,88 грн. (а.с.10). Судом визначено, що між сторонами склалися правовідносини, які врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Цивільним Кодексом України. Відповідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі змістом ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів, та відповідно до п.1 ч.1 ст.13 зазначеного вище Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (п.1 ч.1 ст.20 зазначеного вище закону). Відповідно до п.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". За п.8 цих Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Пунктом 32 Правил визначено обов'язки виконавця послуг, серед яких: своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньо-будинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту; утримувати внутрішньо-будинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором; інформувати споживача протягом доби з дня виявлення недоліків у роботі внутрішньо-будинкових інженерних систем та/або інженерного обладнання, що розташовані за межами багатоквартирного будинку або житлового будинку (у разі його особистого звернення - невідкладно), про причини та очікувану тривалість зупинення надання послуг або обмеження їх кількості, а також про причини порушення якісних показників надання послуг; своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини; відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім"і, шкоду, заподіяну його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Листом від 29.03.2013 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг надано роз'яснення, що відповідно до положень пункту 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору, а у відповідності до пункту 4 цих Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. В свою чергу, Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі -Правила), регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у відповідності до положень пункту 8 Правил вказані вище послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Слід зауважити, що відповідно до статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. З огляду на зазначене вище, чинними законодавчими та нормативно-правовими актами чітко розмежовано відносини, які регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, та відносини, які регулюються договором про надання житлово-комунальних послуг, а саме встановлено, що відносини у сфері теплопостачання регулюються договором купівлі-продажу теплової енергії, який укладається між теплопостачальною організацією та фізичною особою, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридичною особою, яка використовує теплову енергію, а відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який укладається між суб'єктом господарювання, визначеним у встановленому законодавством порядку виконавцем відповідних житлово-комунальних послуг, та фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати зазначені послуги. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем визнається факт припинення гарячого водопостачання, а також власне обов'язок з постачання гарячої води до квартири позивача. Встановлено, що позивач мешкає в квартирі [ADDRESS], хоча особовий рахунок відкрито не на його ім'я, а на члена його сім'ї. Зазначена обставина не перешкоджає поданню позову, що розглядається, саме [PERSON], оскільки останній також є споживачем послуг відповідача, типовий договір підприємства з основним квартиронаймачем та позивачем не укладався, не зважаючи на звернення позивача. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач не має заборгованості перед відповідачем, послуги з водопостачання гарячої води надаються за вказаною адресою саме відповідачем, а Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не встановлено право виконавця послуг припинити їх надання з підстав наявної заборгованості інших мешканців будинку, а також з посиланням на виконання висунутих умов третьою особою, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дій відповідача з припинення гарячого водопостачання протиправними є такими, що узгоджуються з положеннями ст.16 ЦК України і підлягають задоволенню, оскільки чинне законодавство не обмежує права особи в отриманні послуги з підстави не виконання зобов'язання третіми особами. Що стосується вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 2500 грн. 00 коп., то вона підлягає частковому задоволенню у звязку з наступним. Крім того, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є розяснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, та виходячи з розумності, справедливості та за внутрішнім переконанням, враховуючи що позивач довів незаконність припинення гарячого водопостачання, тривалість протиправних дій з боку відповідача, а також те, що позивач є добросовісним споживачем, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому, з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial