Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], просить суд надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) його батька [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з відповідачем, який є батьком дитини, [PERSON] участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та її розвиток не надає. На неодноразові звернення позивачки до [PERSON] щодо вирішення питання про надання згоди на виїзд за кордон [PERSON] відповідач не реагував. З огляду на вказане [PERSON] не має можливості отримати від відповідача в передбаченому законом порядку дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Суд у звязку з його неодноразовою неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Позивач надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути позов за її відсутності, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони до 14 лютого 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим компетентним органом Російської федерації 14 лютого 2014 року. Після розірвання шлюбу, у позивачки народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження, виданим 16 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьком дитини зазначений відповідач [PERSON]. Сторони по справі однією сім'єю не проживають, дитина проживає знаходиться на утриманні матері. У звязку з неможливістю отримати у встановленому порядку згоду батька дитини на її виїзд за кордон, позивач не може вивезти неповнолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Згідно з наданим консультативним висновком лікаря неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], потребує санаторно-курортного лікування рекомендовано в [PERSON] Чеської республіки. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з вимогами ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків. За ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що слідує із змісту ч.2 ст. 155 СК України. Питання про надання дозволу для виїзду дитини за кордон має вирішуватися судом, виходячи з інтересів, в першу чергу, - дитини, а також з врахуванням інтересів його батьків. Під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон України у супроводі матері суперечитиме інтересам дитини. При цьому, істотне значення для вирішення справи має той факт, що неповнолітня дитина проживає разом з матірю, та це належним чином не заперечене стороною відповідача. Під час розгляду судової справи також не встановлено ґрунтовних підстав для висновку, що виїзд дитини за кордон здійснюється виключно з метою зашкодити інтересам відповідача. Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України". За положенням ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом не встановлено підстав або обставин, що могли бути витлумачені судом як такі, що є перешкодою для надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон; судом також не вбачається намагання позивача порушити права дитини або його батька у звязку з вірогідним виїздом дитини за кордон; суд також не вбачає передумов того, що дитина не повернеться в Україну за місцем свого постійного проживання тощо. Таким чином, враховуючи те, що сторони не перебувають у шлюбі та їх неповнолітня дитина постійно проживає з позивачкою, а також беручи до уваги той факт, що дитина потребує відпочинку, духовного та культурного розвитку, тому для недопущення порушення прав [PERSON] та можливості його належного фізичного, духовного та морального розвитку, суд вважає за можливе позов задовольнити та надати дозвіл на виїзд [PERSON] за межі України без згоди його батька [PERSON] та оформлення відповідних для такого дозволу документів.

Outcome: approved