Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 13 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк, третя особа, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 411 про звернення стягнення на нерухоме майно - промтоварний магазин « [INFO] », розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , та за рахунок коштів від реалізації якого задоволено вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в загальному розмірі 37 982 843,67 грн. Вважає вчинення вказаного виконавчого напису з порушенням ЗУ «Про нотаріат», а відтак таким, що не підлягає виконанню. Вказану позицію мотивує тим, що в даній справі заборгованість в сумі 1 362 071,72 дол. США, що еквівалентно 37 982 843,67 грн не є безспірною, адже АТ КБ «ПриватБанк» 16.01.2014 року вже звертався до суду з відповідним позовом, в результаті розгляду якого рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 03.10.2017 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2007 року в розмірі 504 943, 93 дол. США, звернуто стягнення на квартиру по [ADDRESS] та промтоварний ринок «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Стверджує, що вказані обставини спростовують факт безспірності заборгованості в сумі 1 362 071,72 дол. США, так як в позові, і в рішенні суду зазначена інша сума. Крім того, вказує, що вона звернулась до апеляційного суду на відповідне рішення суду, що свідчить про наявність спору між сторонами. Більш того, вважає, що з дня виникнення права вимоги 16.01.2014 року минуло більше 3 років, що вказує на пропуску строку вчинення виконавчого напису. Також вказувала на невірно обраній нотаріусом нормі права при вчиненні такого, не направленні позивачу письмової вимоги та відсутності первинних документів. Враховуючи усе вищенаведене, вона і звернулася до суду з даним позовом. Рух справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 02 грудня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду, суддя Прийомова О.Ю. по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 08 грудня 2020 року Ухвалою суду про забезпечення позову задоволена заява представника позивача щодо забезпечення позову. 30 березня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди представника позивача, суд ухвалою від 22 липня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступних висновків. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що дійсно 20.02.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - промтоварний магазин « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . У написі також вказано, що зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 18.12.2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. за реєстровим № 6457, передано в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк». Тож, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок АТ ПриватБанку у розмірі: заборгованість за кредитом - 185 763,32 доларів США; заборгованість за відсотками - 606 554,84 доларів США; пеня - 569 753,56 доларів США,що всього становить 1 362 071,72 доларів США, що еквівалентно 37 982 843,67 грн та витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису на суму 3500 грн. Між тим, судом вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 16.01.2014 року вже звертався до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, та рішенням від 03.10.2017 року у справі № 495/288/14-ц, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 123 МВD від 21.12.2007 року в розмірі 504 943,93 дол. США, що складає 4 034 501,99 грн звернуто стягнення на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та промтоварний ринок «[INFO]», що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Не погодившись з ухваленим 03.10.2017 року рішенням суду, позивач оскаржила його до Одеського апеляційного суду, про що свідчить ухвала про відкриття апеляційного провадження. Як відомо з ЄДРСР, 07.12.2020 року Одеським апеляційним судом було винесена постанова, якою апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року змінено. В мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення цифри і слова: «504 943,93 доларів США, яка складається з: 185763,32 доларів США - заборгованість за кредитом; 195387,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 99718,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. А також штрафи відповідно до Договору: 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); 24043 доларів США - штраф (процентна складова).» А також в резолютивній частині рішення цифри і слова: «504 943,93 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2013 року складає 4 034 501,99 грн.» Замінено цифрами та словами наступного змісту: «441 254,87 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 185 763,32 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 163 842,91 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором - 70 606,72 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) - 21 010,64 доларів США». В решті рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року залишено без змін. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін. Висновки суду. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Оглядаючи матеріали справи, із урахуванням звернення до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» 16.01.2014 року із встановленим розміром заборгованості 504 943,93 доларів США, що складало 4034501,99 грн, з корегуючою позицією щодо цього розміру судом апеляційної інстанції, де така сума згідно постанови Одеського апеляційного суду від 07.05.2020 року вже становить 441 254,87 доларів США, з яких - 185 763,32 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 163 842,91 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором - 70 606,72 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) - 21 010,64 доларів США , в той час як для вчинення виконавчого напису взято інший розмір заборгованості, а саме 1 362 071,72 дол. США, що з огляду на суперечливість даних заборгованості безумовно вказує на той факт, що під час вчинення оскаржуваного напису заборгованість [PERSON] не була безспірною, що суперечить положенням ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Як зазначив Верховний Суд України в своїй Постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, що не було доведено належним чином в судовому порядку, суд звертає увагу і на іншу умову, обов`язковість дотримання якої передбачена Законом України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріусами виконавчих написів. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Виходячи із преюдиційності рішення суду у справі № 495/288/14-ц, строк вимоги відповідач набув ще 16.01.2014 року, при зверненні до суду з позовом, мотивуванням якого було несвоєчасне погашення заборгованості та порушення вимог кредитного договору 123 МВD від 18.12.2007 року. Згідно із ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання Варто зауважити, що строки, передбачені ст.88 ЗУ «Про нотаріат» за своєю правовою природою не є позовною давністю, вчинення виконавчого напису є позасудовим способом захисту цивільних прав. Разом з тим, у першому випадку строки, що застосовуються до виниклих правовідносин є преклюзивними, тобто з якими пов`язане існування (виникнення або припинення) самого права. На відміну від позовної давності, що передбачає строк, протягом якого можна захищати порушене або оспорюване суб`єктивне цивільне право, преклюзивні строки - це час, закінчення якого тягне за собою втрату самого права. Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою для вчинення виконавчого напису нотаріуса є обмеження часу до 3 років з моменту виникнення права вимоги, слід вважати, що строк виникнення права вимоги на момент вчинення оспорюваного напису вже було пропущено, отже нотаріус безпідставно виніс виконавчий напис. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений пп.2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Суд вважає слушними доводи позивача, що у разі відсутності жодних повідомлень або вимог про усунення порушень від стягувача, вказане свідчить про недотримання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій. Чи перевіряв даний факт нотаріус під час вчинення нотаріальної дії також достовірно встановити неможливо, адже з наданих позивачем доказів неможливо дослідити документів, що послугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису, а відповідач не скористався своїм процесуальним правом у наданні доказів або відзиву із підтвердженням його аргументування. Таким чином, суд приходить до висновку, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та з перевищенням його повноважень, на що звертає увагу позивач. З урахуванням вищевикладеного, а саме того, що ані відповідачем, ані третьою особою, зокрема приватним нотаріусом Бондар І.М. не було доведено правомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису від 20.02.2019 року, оскільки в судовому засіданні не знайшло підтвердження безспірності заборгованості та виконання обов`язкової умови щодо обмеження часу його вчинення, що визначений законодавцем у період до трьох років з моменту виникнення права вимоги, а також недотримання таких вимог Порядку вчинення нотаріальних дій, як надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю, прийнявши до уваги також той факт, що за рішенням суду вже звернуто стягнення на предмет виконавчого напису, що вказує про подвійне стягнення, що є неприпустимим способом захисту прав кредитора, суд приходить до висновку про порушення процедури вчинення вказаної нотаріальної дії, та у зв`язку з цим обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", третя особа, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 840,80 грн /за подання відповідного позову/ та 420,40 грн /за подання заяви про забезпечення позову/, в загальному розмірі 1261,20 грн.

Outcome: approved