Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просить надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її батька. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що після розірвання шлюбу у 2008 році з відповідачем, [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] постійно проживає у м. Москва Російської Федерації, де створила нову сімю, народила другу дитину [PERSON], [INFO]. Оскільки в Україні у позивачки проживають батьки, вона їх відвідує разом зі своїми дітьми. Після таких відвідин при поверненні до м. Москви [PERSON] кожен рік надавав нотаріально посвідчену згоду на виїзд [PERSON] за межі України, що надавало можливість позивачці з дитиною відвідувати Батьківщину. На даний час строк дії попередньої згоди збіг, а надати нову відповідач відмовляється, чим обмежує право дитини на відвідування України, бо повернутися до фактичного місця проживання у м. Москва вона не зможе. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, відповідно до якої просить суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі та розглядати справу без участі позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав.(а.с. 32, 41, 42) \~\~\~\~ Відповідно до\~ст.169 ч.4 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. \~\~\~\~ Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від цих відносин вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). 11 червня 2008 року шлюб між сторонами розірваний. (а.с. 13) Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] фактично проживає у м. Москва Російської Федерації. Вказані висновки суд зробив на підставі таких письмових доказів. З копії паспорта позивачки для виїзду за кордон вбачається, що вона та її дочка [PERSON] мають тимчасовий дозвіл ( до 16 квітня 2017 року) на проживання у м. Москва Росії. (а.с. 14-15) Довідкою № 189 від 02 березня 2015 року, виданою директором державного бюджетного загальноосвітнього закладу м. Москви «Ліцей № 138» підтверджується, що [PERSON] є ученицею 6 «б» класу ДБЗЗ Ліцей № 138. Навчається з 1-го класу. (а.с. 8) [PERSON] має поліс обовязкового медичного страхування та страхове свідоцтво обовязкового пенсійного страхування Російської федерації. (а.с. 9,10) Вирішуючи порушений спір суд виходив з наступного. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу україни, визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. \~\~\~\~ У відповідності до вимог ст.ст.\~7,\~155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Статтею 313 ЦК України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Враховуючи те, що дитина [PERSON] фактично проживає у м. Москва, безпідставна відмова її батька [PERSON] у наданні згоди на виїзд дочки за межі України призводить до обмеження її права на безперешкодне відвідування Батьківщини та послідуючого повернення до місця проживання, що суперечить положенням ст.ст. 3, 11, 12, 16 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. На підставі п. 2 ст. 4\~Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. \~ З наведеного вбачається, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене суд вважає, що позов є обгрунтованим, в зв"язку з чим підлягає повному задоволенню, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини. З підстав ч. 1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved