Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2003 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням суду від 30 червня 2021 року шлюб розірвано. В період шлюбу ними було придбано житловий будинок, [ADDRESS] , згоди щодо поділу якого не досягнуто. Просить суд поділити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, стягнути з відповідачки на його користь, сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 908,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7324,00 грн. У відзиві на позовну заяву від 28 жовтня 2021 року відповідач підтвердила, що спірний житловий будинок дійсно є спільною їх з позивачем власністю, та придбаний ними в шлюбі, однак просила зменшити частку позивача при поділі спільного майна подружжя до 1/3, оскільки з нею проживають неповнолітні доньки, одна з яких [PERSON] , 2008 року народження, є інвалідом з дитинства до 18 років та має захворювання: помірна розумова відсталість, ЗНМ 1 рівня, дизартрія, проходить навчання щотижня у Новопетрівській спеціальній школі - інтернаті, куди її відповідачка відвозить в понеділок та забирає в п`ятницю, винаймаючи транспорт по 300 грн, витрачаючи в місяць тільки на транспортні послуги не менше 2400 грн. Інша донька [PERSON] , 2005 року народження, навчається у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг на денній формі навчання та отримує стипендію у розмірі 490 грн. Розмір аліментів, який стягнутий з позивача за судовим рішенням та яких вона жодного разу не отримувала, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей (вх. 6537/21-вх 29.10.2021). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених позові, просив їх задовільнити. Відповідачка та її представник позов визнали частково, підтримали викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до такого. Між сторонами виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Судом встановлено, що з 17 грудня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 червня 2021 року (а.с. 12-13). В період шлюбу ними придбано у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Середою Н.І., зареєстрованого у реєстрі за № 188 (а.с. 31). Право власності зареєстровано у Снігурівській філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 14 червня 2006 року за позивачем, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10922255 від 14 червня 2006 року, номер запису: 141 в книзі: 21 (а.с.32), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 278981565 від 11 жовтня 2021 року (а.с. 14). Згідно з висновком про оцінку майна, виконаного ФОП [PERSON] на замовлення позивача, вартість житлового будинку станом на 01 жовтня 2021 року складає 89 000,00 грн (а.с. 15). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вартість майна, яке підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час вирішення спору. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, презюмується законодавством. За такого, оскільки спірний житловий будинок набутий сторонами в період шлюбу, то він є спільним сумісним майном подружжя, який підлягає поділу між ними. Частиною 3 ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина першастатті 60 СК України). Обов`язок щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про зменшення частки у спільному сумісному майні подружжя. Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як на підставу зменшення частки позивача у спільному майні подружжя відповідачка покликається на те, що разом із з нею проживаюють неповнолітні доньки, з яких [PERSON] , 2008 року народження, є інвалідом з дитинства, проходить навчання щотижня у Новопетрівській спеціальній школі - інтернаті, куди її відповідачка відвозить щотижня, витрачаючи в місяць на транспортні послуги не менше 2400 грн; інша [PERSON] , 2005 року народження, навчається у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг на денній формі навчання та отримує стипендію у розмірі 490 грн. Розмір аліментів, який стягнутий з позивача за судовим рішенням недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. На підтвердження вказаного відповідачка надала суду копії свідоцтв про народження доньок: [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Козубівською сільською радою Доманівського району Миколаївської області за актовим записом №02 від 20 січня 2005 року: [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Горохівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом № 10 від 23 квітня 2008 року народження; копію медичного висновку № 9 від 25 лютого 2020 року про дитину-інваліда віком до 18 років [PERSON] , [INFO] , захворювання (патологічний стан): F 71; F 80; O; F 80.9. Помірна розумова відсталість, ЗНМ 1 рівня, дизартрія; копію висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 03 листопада 2020 року № ІРЦ-85164/2020/177972; довідку про склад сі`ї від 22 жовтня 2021 року № 902. Однак, відповідачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які вона щомісячно несе на утримання дітей, а також, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 серпня 2021 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з урахуванням того, що одна донька навчається в іншому місті на денній формі навчання, а інша дитина є інвалідом та потребує догляду і реабілітації, у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2021 року та до досягнення старшою дитиною повноліття. Отже, посилання відповідача на недостатній розмір аліментів для утримання дітей є безпідставним, оскільки судом при визначенні розміру аліментів на утримання дітей вже були враховані обставини, на які вона посилається, як на підставу для збільшення її частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Крім того, як встановлено судом, позивач отримує постійний дохід та сплачує аліменти на користь дітей на підставі виконавчого листа, виданного Снігурівським районним судом Миколаївської області 21 вересня 2021 року, у виконавчому провадженні ВП №67059025, відкритому Снігурівським ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відомостей про наявність заборгованості [PERSON] за аліментами матеріали справи не містять. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного житлового будинку, відповідачем не наведено, а тому суд виходить із рівності часток спільному майні подружжя при поділі спірного житлового будинку. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за сторонами права власності на 1/2 частину спірного майна (ідеальні частки). За правилами ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до акту виконаних робіт адвокатом Бусахіним О.С. на підставі договору та додатку до договору від 10 вересня 2021 року про надання правової допомоги [PERSON] , за виконання робіт, а саме надання консультації позивачем сплачено 200,00 грн, за оформлення позовної заяви - 1800,00 грн та за представництво у суді - 5324,00 грн, всього у розмірі 7324,00 грн (а.с. 11). На підтвердження понесених судових витрат в матеріалах справи міститься договір з додатком до договору про надання правової допомоги від 10 вересня 2021 року, акт виконаних робіт, з підтвердженням факту оплати замовником виконаних робіт (а.с. 9-10). Разом з тим, враховуючи, що представником відповідача у ході розгляду справи заявлено клопотання про зменшення розміру витрат через їх неспівмірність із обсягом виконаних робіт, складність справи, яка віднесена до категорії малозначних, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, який не є значним, кількість судових засідань у справі (одне засідання), суд вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 3000,00 грн, який буде відповідати засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved