Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Захаркевич О.М. звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] та знаходиться в іпотеці ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно договору іпотеки №РML-800/051/2007 від 20 вересня 2007 року, а також Договору відступлення права вимоги від 26 листопада 2010 року, який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №51685481 від 18 липня 2016 року, яка видана відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області. Позовні вимоги мотивує тим, що 20 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-800/051/2007, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 27 940, 00 дол. США. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки №РML-800/051/2007 від 29 вересня 2007 року, у відповідності до якого останнім було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок чого статус іпотекодержателя перейшов від ПАТ «ОТП Банк» до позивача. Цього ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Під час підготовки до продажу предмету іпотеки в добровільному порядку відповідно до заяви [PERSON], позивачу стало відомо, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №51685481 від 18 липня 2016 року, яка видана посадовою особою відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області накладено арешт на предмет іпотеки, що належить [PERSON] Також, в межах процедури добровільного продажу предмету іпотеки, з метою його визначення ринкової вартості було проведено оцінку майна, яка згідно висновку незалежного експерта становить 418 101, 00 грн., тоді як, розмір заборгованості згідно розрахунку станом на 21 червня 2018 року становить 1 341 856, 23 грн., таким чином вартості предмету іпотеки недостатньо для задоволення першочергових вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Оскільки позивач, який має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог, однак позбавлений свого права на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Захаркевич О.М. не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, при цьому не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, проти задоволення вимог позивача не заперечує. У судове засідання представник відповідача ПАТ КБ «Надра» також не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому справа розглядається за його відсутності. Представник Головного управління юстиції в Київській області у судове засідання також не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ML-800/051/2007, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 27 940, 00 дол. США. Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між закритим акціонерним товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №РML-800/051/2007 від 20 вересня 2007 року, у відповідності до якого останнім було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з цим встановлено, що 26 листопада 2010 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок чого статус іпотекодержателя перейшов від ПАТ «ОТП Банк» до позивача. Крім цього встановлено, що між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір відступлення права вимоги від 26 листопада 2010 року, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором №ML-800/051/2007 та договором іпотеки №РML-800/051/2007. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV та Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IVу редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. При цьому у силу частини 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Положеннями частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відтак, накладення арешту є елементом процедури стягнення на майно боржника, тому ДВС, накладаючи арешт на квартиру, повинен керуватися приписами частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та положеннями Закону України «Про іпотеку». Положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Отже, право застави у даному випадку виникає з моменту реєстрації Іпотечних договорів. Натомість накладений та не знятий арешт на майно відповідача виключає можливість добровільного врегулювання погашення заборгованості за рахунок реалізації іпотечного майна. Враховуючи наведене, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Так, частиною 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У зв'язку з цим захист прав позивача можливий, зокрема, шляхом звернення до суду із позовом щодо зняття арешту з предмета іпотеки. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Отже, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому такий підлягає стягненню з кожного відповідача по 850 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved