Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з даним позовом, в якому вказала, що 06 листопада 2014 року рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано, їхню спільну дочку [PERSON], [INFO], залишено проживати з позивачкою. Рішенням вказаного суду від 05 листопада 2015 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, з дочкою не бачиться, а на ті аліменти, які він сплачує за рішенням суду, неможливо належним чином утримувати дочку. В зв'язку зі зростанням економічної кризи в державі її матеріальне становище ускладнилося, ріст цін призводить до необхідності витрачати на утримання дитини значні кошти на відповідне харчування, одяг, взуття, лікування і їй важко одній утримувати дитину згідно її потреб, тому дочка потребує з боку батька матеріального утримання. Зазначає, що нещодавно дочка перенесла оперативне втручання, що потребувало значних коштів, а також потрібний тривалий курс реабілітації, дорого вартісні медикаменти та вітаміни для підняття імунітету. Прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 01 липня становить 1559 грн., а мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму, тобто мінімальний розмір аліментів 779,50 грн., натомість відповідач сплачує 600 грн., що є нижчою сумою від встановленого мінімуму. Просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка подала клопотання про розгляд справи без її участі, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважної причини, про день,час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про що свідчить публікація оголошення про виклик на сайті «Судова влада». Беручи до уваги позовні вимоги позивачки, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. За час перебування в шлюбі у сторін від спільного проживання [INFO] року народилась дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 квітня 2013 року (а.с.6). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано та малолітню дочку [PERSON] залишено проживати з матір'ю [PERSON] (а.с.4) Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 листопада 2015 року присуджено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні на даний час дитина потребує більших коштів на утримання, задоволення фізичного, духовного та культурного розвитку, одяг, продукти, засоби гігієни та лікування. Коштів, які сплачує відповідач недостатньо, щоб утримувати дочку, яка потребує покращеного харчування, забезпечення одягом та всім іншим, що є необхідне для забезпечення нормального рівня життя дітей. Крім того, дочка сторін перенесла оперативне втручання та перебувала на стаціонарному лікуванні Коломийській дитячій лікарні з 09 травня по 07 червня 2018 року, що стверджується даними довідки №13 від 11 червня 2018 року (а.с. 8), у зв'язку з чим потрібний тривалий курс реабілітації, дорого вартісні медикаменти та вітаміни для підняття імунітету. Ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року установлений прожитковий мінімум на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки сплата відповідачем аліментів на малолітню дитину в розмірі 600 грн. щомісячно є значно нижчою сумою від встановленого мінімуму. Стягнення аліментів слід розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили, оскільки аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що дано роз'яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог ЦПК України, тобто з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.180,181,182,184,192 Сімейного кодексу України, ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved