Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з даним позовом, в якому вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем, у якому у них народився син, [PERSON], 05 жовтня 2013 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому шлюб між ними розірвано рішенням суду від 14 квітня 2016 року, дитину залишено проживати з нею.В даний час вона одружилась із [PERSON] та змінила прізвище на «Федюк». Згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 серпня 2016 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі по 800 грн. щомісяця. У звязку з погіршенням економічного становища в країні, ростом цін вона змушена витрачати більше грошей на утримання сина. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що матеріальне становище платника аліментів поліпшилось, їй відомо, що сума його доходів значно зросла, збільшились ціни на товари, дитина росте та потребує більших витрат, вважає, що відповідач повинен та має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно. Відповідач молодого віку, є працездатним, отже спроможним сплачувати аліменти на утримання сина щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. Просить суд змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач в судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково ,готовий сплачувати 1000 грн. на місяць. Вказує,що не працює,має хворобу псоріаз, на утриманні мати-інвалід, та вагітна дружина. Розглянувши позовну\~заяву,\~заслухавши пояснення\~позивачки та\~відповідача,\~розглянувши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що позов є частково підставний і підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав: від спільного проживання у сторін 05 жовтня 2013 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 243035 від 11 жовтня 2013 року (а.с.7). Шлюб між сторонами було розірвано 14 квітня 2016 року, що підтверджується копією рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (а.с. 8). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 серпня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.9). Як встановлено в судовому засіданні на даний час дитина потребує більших коштів на утримання, задоволення фізичного, духовного та культурного розвитку, одяг, продукти, засоби гігієни та лікування. Коштів, які сплачує відповідач недостатньо, щоб утримувати сина, який потребує покращеного харчування, забезпечення одягом, ліками та всім іншим, що є необхідне для забезпечення нормального рівня життя дитини. Ст. 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. В силу дії ч. 3ст. 181\~Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до\~ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2\~ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1\~ст. 192 Сімейного кодексу України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року\~установлений прожитковий мінімум на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривень, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня\~1626\~гривень. Як вбачається з правової позиції Верховного суду в справі ВС/КЦС\~№ 461/4936/16\~від 31.10.2018\~Мінімальний розмір\~аліментів не\~виконує обмежувальну\~функцію при\~визначенні розміру\~аліментів,\~який цей\~мінімум перевищує. В своїй постанові КЦС вказав, що місцевим судом вірно застосовано норму статті 180\~СК України щодо рівного обов'язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього\~сина у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Отже вказані обставини дають можливість батьку дитини належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання свого єдиного сина до досягнення ним повноліття. На думку КЦС закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів (який станом на час перегляду справи судом касаційної інстанції збільшено) не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобовязаний зясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоровя. Про це зазначено в постанові Верховного суду №459/2181/17 від 12 вересня 2018 року. Відсутність офіційного працевлаштування і наявність інших дітей не звільняє від сплати аліментів у мінімальному розмірі той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні двох малолітніх дітей, не звільняє його від обов'язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітнього сина та сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом (постанова від 07.11.2017 у справі № 355/511/17). Народження ще одної дитини також не є підставою для автоматичного зменшення розміру аліментів. Так Друга судова палата Касаційного цивільного суду дійшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення,оскільки позивач не надав доказів,які б свідчили про погіршення його матеріального становища. «Визначений рішенням суду розмір аліментів відповідає вимогам Сімейного кодексу,а його зменшення в звязку з тим,що на утриманні позивача знаходяться інші діти та дружина без підтвердження погіршення його матеріального стану,буде протирічити інтересам дитини. Про це говориться в постанові ВС по справі № 640/10064/16-ц від 9.08.2018 року. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно достатті 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У відповідності до п.5 ст.411 ЦПК України правова позиція Верховного Суду є обовязковою для застосування судами нижчої інстанції. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у твердій грошовій сумі 1300 гривень щомісячно на дитину до досягнення дитиною повноліття, оскільки сплата відповідачем аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 800 грн. щомісячно є значно нижчою сумою від встановленого мінімуму. При призначенні суми аліментів , суд враховує практику Верховного Суду, а також той факт,що відповідач не має заборгованість по оплаті аліментів, і не має постійного місця роботи. Стягнення аліментів слід розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили, оскільки аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що дано роз'яснення у\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог\~ЦПК України, тобто з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.180,181,182,184,192 Сімейного кодексу України, ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства», на підставі правових позицій Верховного суду по справі ВС/КЦС\~№ 461/4936/16\~від 31.10.2018р., постанова від 07.11.2017р. у справі № 355/511/17, постанова справі №\~640/10064/16-ц\~від 9.08.2018\~року ,

Outcome: partial