Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина за законом на земельні ділянки загальною площею 7,52 га які розташовані на території Чепелівської сільської ради Сновського району Чернігівської області. Позивач як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері . Відповідно до поданої заяви в нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв"язку з тим, що у прізвищі померлої матері позивача є розбіжності: згідно свідоцтва про смерть прізвище [PERSON], а у державному акті та Витягу з ДЗК прізвище зазначено як [PERSON]. Крім того, державний акт серії [NUMBER] має закреслення: закреслено, хто видав документ, поруч вказано інше прізвище та є застереження: закреслено «[PERSON].» не чититати, написаному « [PERSON].» вірити. Відповідно до діючого на той час законодавства ( 2008 рік) при заповненні державних актів на право власності на землю заборонялося будь - яке виправлення у державному акті. Таким державний акт вважався недійсним. Позивач у судовому засіданні відсутня, в позовній заяві просить розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача у судовому засіданні відсутній, до суду надійшла заява відповідно до якої Сновська міська рада просить справу розглянути у відсутності їх представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують, позов визнають. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2017 року ( а.с. 8), яка була матір'ю позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.1959 року ( а.с. 7). Встановлено, що на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] (а.с.62). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] за життя померла [PERSON] мала у приватній власності земельну ділянку загальною площею 7, 52 га, яка розташована на території Чепелівської сільської ради. Слід зазначити, що в даному акті міститься закреслення, а саме закреслено, хто видав документ, поруч вказано інше прізвище та є застереження: закреслено «[PERSON].» не чититати, написаному « [PERSON].» вірити.( а.с. 18). Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7406838022018 від 01.06.2018 року та витягом Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7406838282018 від 01.06.2018 року підтверджується, що померла [INFO] [PERSON] на праві приватної власності мала земельну ділянку розміром 3,0505 га, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку розміром 4,4726 га кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території Чепелівської сільської ради Сновського району Чернігівської області (а.с.12-17). Згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі ( яка буда діюча в 2008 році, коли було видано вищевказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку) заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки. Згідно спадкової справи №18/2018, яка заведена до майна померлої [INFO] [PERSON]встановлено, що в травні 2018 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача до нотаріуса зверталися діти спадкодавця та сестра і брат позивача [PERSON], [PERSON], які відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері на користь [PERSON]. 10.07.2018 року приватним нотаріусом Сновського районного нотаріального округу Чернігівської області Гордійко О.П. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку в зв`язку з неподанням документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. З мотивів постанови вбачається, постанова прийнята в зв`язку з закресленням у державному акті. Як встановлено у справі, згідно копії технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельну ділянку власникам сертифікатів із земель колишнього КСП ім.. К. Маркса на території Чепелівської сільської ради Щорського району Чернігівської області у списку було допущено помилку у написанні прізвища власника земельної ділянки, а саме під номером 71 та 327 зазначено «[PERSON]» замість « [PERSON]»( а.с. 88-91). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - постанова Пленуму № 7) згідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У справі встановлено, що внаслідок допущених виправлень у правовстановлюючому документі на спірну земельну ділянку, обґрунтованої відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку визнати право на спадщину за законом. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема п.3.1 передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку щляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати им документа, який засвідчує його право власності (ст..392 ЦК). Статею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об"єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Оскільки за життя спадкодавець набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємемець також набуває право власності у порядку спадкування. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем заперечень щодо задоволення позову надано не було, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved