Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини без дозволу батька. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04.06.2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом РАЦС по м. Жмеринці. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2010 року шлюб розірвано. Від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження записаний і являється відповідач - [PERSON]. Після розлучення за усною домовленістю син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона піклується про дитину, його фізичний та психологічний стан, моральний та духовний розвиток, матеріально утримує. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться. Матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини відповідач не надає. Вона зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, але щодо виконання даного рішення суду з виконавчим листом до державної виконавчої служби не зверталась. Так як на даний час вона проживає з іншим чоловіком, який допомагає їй матеріально утримувати дитину. Вона матеріально забезпечена, а тому має намір їздити відпочивати за кордон, з метою оздоровлення дітей. Досягнути порозуміння щодо надання дозволу відповідачем на виїзд дитини за кордон немає можливості, оскільки вона з ним не спілкується та не підтримує жодних стосунків. Після розірвання шлюбу зверталась до відповідача з проханням надати заяву про згоду на тимчасові виїзди за кордон дитини, але марно. Відповідач відмовився добровільно надати дозвіл на виїзд сина за кордон, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували відмову, він не навів. Отже можна зробити висновок, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вважає, що така позиція колишнього чоловіка та батька їхнього спільного сина [PERSON], шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Вона має намір подорожувати разом із своєю новою сім'єю, а саме сином, дочкою та чоловіком. Натомість відповідач вже на протязі останніх чотирьох років не виконує свої батьківські обов'язки в повному обсязі, участі в житті дитини не приймає, не цікавиться його життям та не надає матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутись з позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 04.07.2017 року та 06.07.2017 року не з'явився. Про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий кур'єр", причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Представник третьої особи - органу опіки і піклування Білокуракинської райдержадміністрації Луганської області надав суду заяву з проханням винести рішення на розсуд суду. 06.07.2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 грудня 2010 року рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.9). Батько дитини - [PERSON], згідно позовної заяви, останнє відоме місце реєстрації: [ADDRESS] (а.с.2-5, 9). Територія м. Луганська є тимчасово окупованою територію, що є загальновідомим фактом та в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. На тимчасово окупованій території зупинено проведення будь-яких нотаріальних дій. Відповідно до довілки про склад сім"ї позивачка [PERSON] проживає разом із сином та донькою за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно ст. 150 ч. 2 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки відповідач не надає передбачений законом дозвіл на виїзд дитини за кордон з перелічених вище причин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved