Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять визнати недійсним договір дарування ? частки квартири [ADDRESS], який був укладений 31.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON], а також визнати недійсним договір від 10.06.2013 року про внесення змін до вищезазначеого договору дарування, відминити державну реєстрацію права власності [PERSON] на ? частину спірної квартири та вважати недійсним витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім"я відповідача на право власності на цю частину квартири . В обґрунтування позову позивачі зазначили, що позивачці [PERSON] на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2011 року , належить ? частина квартири [ADDRESS]. Інша ? частина вказаної квартири належала [PERSON], тобто третій особі по справі. Відповідно до договору дарування частки квартири від 31.05.2013 року, а також договору про внесення змін від 10.06.2013 року до вищезазначеного договору дарування, відповідач [PERSON] отримала в дар від [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В договорі дарування зазначено, що ? частина квартири складається з житлової кімнати площею 12,7 кв.м. Юридичною підставою договору дарування частки квартири, яка складається з житлової кімнати, в договорі дарування вказані заочні рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова. В тому числі вказано заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року, відповідно до якого [PERSON] виділена в натурі у користування кімната площею 12,7 кв.м. в порядку розподілу спільної часткової власності. Однак, позивачі зазначають, що заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року, відповідно до якого [PERSON] була виділена в натурі у користування кімната площею 12,7 кв.м. в порядку розподілу спільної часткової власності, було скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2013 року та ухвалено нове рішення, яким було відмовлено у позові [PERSON] про виділення йому у користування частки майна, а саме кімнати площею 12,7 кв.м. Таким чином, позивачі вважають, що незаконне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року про виділення кімнати [PERSON], спричинило наступ іншого неправомірного юридичного факту - дарування частки спірної квартирі чужій людині. Крім того, позивачі в своєму позові зазначають, [PERSON] не мав права розпоряджатися своєю частиною квартири, без узгодження з іншим співвласником, тобто з [PERSON], оскільки його ? частина власності знаходиться у спільній частковій власності з [PERSON], яка до теперішнього часу не припинена. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала доводи позовної заяви та додатково пояснила, що на момент укладення договору дарування, відповідачці [PERSON] було відомо, що в квартирі постійно проживають та зареєстровані інші мешканці, а саме позивачі по даній справі - [PERSON] та [PERSON] та наявність цього факту підтверджується п.7 договору дарування . Подарована кімната не ізольована, не звільнена для проживання і за документами є спільною частковою власністю. [PERSON] вважає, що хоч [PERSON] і був власником ? частини квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, він не мав права без узгодження з нею, укладати договір дарування своєї частини квартири, а тим паче кімнати яка була йому виділена незаконним рішенням суду, яке на цей час скасовано. Крім того, позивач вважає незаконними дії приватного нотаріуса [PERSON], який посвідчив договір дарування без врахування її переважного права на частину квартири, оскільки подарована частина квартири була та залишається до теперішнього часу у спільній частковій власності. Позивач [PERSON], яка також діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі довіреності від 03.11.2013 року, в судовому засіданні повністю підтримала доводи позовної заяви та пояснення позивачки [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що юридичною підставою дарування ? частини квартири [ADDRESS] в першу чергу , було заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2010 року про визнання за [PERSON] права власності на ? частини вищезазначеної квартири в порядку спадкування після смерті його батька. Зазначене рішення набрало законної сили, та до цього часу не скасовано. На час оформлення договору дарування ? частини квартири, зазначена квартира знаходилась не в спільній сумісній власності, а в спільній частковій власності, у зв'язку з чим [PERSON] було реалізовано своє право на розпорядження частиною своєї власності на власний розсуд. Він подарував належну йому частку квартири відповідачці. Крім того, відповідачка зазначила, що оскільки [PERSON] подарував, а не продав своє майно, тому ніякого узгодження з співвласником , а саме з [PERSON] він мав право не робити. Відповідач вважає ,що позовні вимоги позивачів не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] подарував їй свою ? частини спірної квартири, та не зважаючи на те, що в договорі дарування зазначено , що ця частка складається з кімнати 12, 7 кв.м. , що скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області, а саме рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року про виділ в користування [PERSON] цієї кімнати, це не як не впливає на договір дарування ? частини спірної квартири, так як і без зазначення у договорі цієї кімнати, та без виділення у користування [PERSON] цієї кімнати він мав право розпоряджатися своєю власністю. Також, відповідач зазначила, що і позивачці відмовлено в задоволенні позову про виділ їй у користування кімнати у спірній квартирі. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що вважає,що позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як договір дарування ним було посвідчено згідно вимог закону - [PERSON], як власник ? частини квартири [ADDRESS] мав право подарувати її без врахування згоди власниці іншої половини квартири [PERSON], так як переважно право співвласник має лише при продажу майна. Скасування рішення суду щодо виділення [PERSON] в користування кімнати при наявності у нього права власності на 1/2 частину квартири не може бути перешкодою в здійсненні його права на розпорядження належним йому майном. Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи , суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актом цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленої законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною( сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов*язані з його недійсністю. Зі змісту ст. 361 ЦК України вбачається, що співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.03.2010 року та ухвали про виправлення помилки того ж суду від 07.04.2010 року за [PERSON] визнано право власності на ?? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого 19.12.1995 року ( а.с. 46-48) Рішення набрало законної сили ( а.с. 53) Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25982531 від 27.04.2010 року ? частина квартири [ADDRESS] на підставі вищезазначених рішення та ухвали суду зареєстрована за [PERSON] ( а.с. 45 ) Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року [PERSON] виділено в натурі у користування в порядку розподілу спільної часткової власності кімнату 12,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ( а.с. 49) Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2011 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та ій виділено в натурі у користування в порядку розподілу спільної часткової власності кімнату 16,1 кв.м ( а.с. 50-52) Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14.01.2014 року скасовано рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2011 року в частині визнання за [PERSON] права користування кімнатою площею 16,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ( а.с. 54-58 ) Відповідно до договору дарування від 31.05.2013 року , посвідченому приватним нотаріусом ХМНО - [PERSON] реєстр. № 1195 та договору про внесення змін до нього від 10.06.2013 року реєстр. № 1278 [PERSON] подарував [PERSON] належну йому ? частину квартири [ADDRESS], яка складається з житлової кімнати площею 12,7 кв.м.( а.с. 7- 9) Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 4251873 від 31.05.2013 року ? частина квартири [ADDRESS] на підставі вищезазначеного договору дарування зареєстрована за [PERSON] ( а.с. 14) Згідно витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 8932777 від 04.09.2013 року ? частина квартири [ADDRESS] на підставі вищезазначеного рішення зареєстрована за [PERSON] ( а.с. 10) Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.11.2013 року скасовано рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2011 року про визнання за [PERSON] права користування кімнатою площею 12,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS], та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено ( а.с. 5,6) Таким чином, суд приходить до висновку що [PERSON], як власник ? частини квартири [ADDRESS] мав право на розпорядження своєю часткою квартири на власний розсуд і мав право без узгодження з позивачкою - власницею іншої частини квартири, подарувати належну йому частку. Суд не може погодитися з доводами позивачки стосовно того, що скасування рішення суду, яким виділено в користування [PERSON] кімнату площею 12,7 кв.м. в належній йому на праві власності квартирі та відсутність її згоди на укладення такого договору є підставою для визнання укладеного ним договору дарування недійсним. Відповідно до вимог статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] на день укладення договору дарування , який позивачка просить визнати недійсним, не скасовано. Рішення суду , яким визнано право власності за [PERSON] на частку квартири має законну силу і зараз. Само по собі скасування рішення суду про виділення у користування [PERSON] кімнати у користування не може бути підставою визнання договору дарування в цілому недійсним, так як і без виділення [PERSON] цієї кімнати він мав право розпоряджатися своєї часткою квартири без узгодження з позивачкою. У зв*язку з тим, що суд не вбачає підстав для визнання договору дарування від 31.05.2013 року , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО - [PERSON] реєстр. № 1195 та договору про внесення змін до нього від 10.06.2013 року реєстр. № 1278 недійсним, то і в інший частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed