Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

у вересні 2019 року позивач [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі із 11.10.2010 року. [INFO] у них народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачкою, та вона його утримує та виховує. З 2019 року позивач та відповідач не підтримують стосунки та проживають окремо, а також рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2019 року у справі № 127/24694/18, шлюб між ними було розірвано. Позивач зазначає, що відповідач перераховує деякі кошти на утримання сина, однак, їх недостатньо для повноцінного розвитку та утримання дитини, які нею витрачаються щомісячно в розмірі 20000,00 грн. ЇЇ неодноразові звернення до відповідача щодо зміни ставлення до спільної дитини та надання відповідної матеріальної допомоги в достатньому розмірі, відповідачем проігноровані, а тому, посилаючись на зазначене, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 10000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач подав до суду відзив, в якому позов визнав частково, та не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини, однак, його розмір вважав завищеним та просив стягнути аліменти в сумі 2000,00 грн. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Надіслала суду відповідь на відзив, в якому вказала на необґрунтованість заперечень відповідача та просила позов задовольнити в повному обсязі. Враховуючи викладене, суд вважає з можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] з 11.09.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2019 року у справі № 127/24694/18. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Сторонами не заперечувалось те, що спільний син сторін на даний час проживає разом із матір`ю - позивачкою у справі, а також судом встановлено, що згоди щодо утримання дитини між сторонами в добровільному порядку не досягнуто. Статтями 155, 180, 181, 182, 183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка наголошувала на тому, що коштів, які іноді перераховує відповідач не достатньо для повноцінного розвитку та утримання дитини, оскільки, нею щомісячно витрачається на дитину 20000,00 грн., а саме: на харчування, профілактичні та оздоровчі заходи тощо, а також дитині необхідна операція. Однак, достатніх та переконливих доказів на підтвердження витрати позивачем щомісячно зазначеної суми на утримання спільного сина сторін стороною позивача суду не надано, а тому заперечення відповідача в цій частині є слушними та приймаються судом до уваги. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд звертає увагу на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На час розгляду даного спору по суті, у відповідності до ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік", установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, відповідач частково приймає участь в утриманні дитини, та не заперечує проти стягнення аліментів, однак, в меншому розмірі, оскільки, офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід, кредитні зобов`язання та зазначає, що позивачем не доведено розмір витрат на дитину в сумі 20000,00 грн. щомісячно. Слід зазначити про те, що ініціюючи позов про стягнення з відповідача щомісячно на утримання дитини аліментів у розмірі 10000 грн., позивачем дійсно не надано переконливих та достатніх доказів на підтвердження здійснення постійних реальних витрат щомісячно на утримання дитини саме в такому розмірі, а наявні у справі копії квитанцій та чеки не є беззаперечними доказами того, що сума в розмірі 20000,00 грн. йде на утримання сина щомісячно. Окремо слід звернути увагу сторони позивача на те, що витрати, які нею здійснюються, в зв`язку зі станом здоров`я та лікуванням дитини не входять до складу аліментних зобов`язань, а тому позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з окремими позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину, які нею понесені в зв`язку зі станом здоров`я дитини в рамках позовного провадження. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою дитину на підставі описаних вище норм права, рівний обов`язок обох батьків в утриманні дитини, суд вважає необхідним задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, що відповідає межам прожиткового мінімуму для дітей такого віку та не є меншим ніж 50% від нього, а в решті вимог позову необхідно відмовити, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. За правилами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн., оскільки, від його сплати при подачі позову позивач була звільнена. На підставі викладеного, та

Outcome: partial