Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітнку ( доходу ) відповідача щомісяця, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на життя, неналежне виконання відповідачем свого обов"язку щодо матеріального утримання дитини . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з обставин , що викладені у позовній заяві . Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. , яка ратифікована постановю Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 р. , держава визнає право кожної дитини на рівень життя , необхідний для фізичного , розумового , духовного , морального і соціального розвитку дитини . Батьки або інші особи , які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини . Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.06.2010 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] . З матеріалів справи та пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю, з листопада 2015 року спільного господарства не ведуть, відповідач належним чином обов2язки по матеральному утриманню дитини не виконує. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України і приходить до висновку про можливість стягнення з позивача аліментів в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., а також 551 грн. 20 коп. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved