Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить: - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення донькою 3-х років, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 11.09.2019 вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом трьох місяців відповідач проживає окремо від сім`ї та ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання їх доньки. Ухвалою від 18.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 17-18). Позивач у судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 31). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав відзив на позов в якому просив розглянути справу без його участі. Крім того, у своєму відзиві відповідач позов визнав частково, а саме частково визнав позов про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки - у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) та не визнав позов в частині стягнення аліментів на користь позивача на її утримання до досягнення донькою трьох років. В обгрунтування відзиву зазначив, що не має вищої освіти, його підробітки у зв`язку з цим є незначними, робота без офіційного працевлаштування, оскільки стійкої (продовжуваної) роботи з офіційним працевлаштуванням без кваліфікації не може знайти. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу без участі сторін за наслідками чого винести рішення про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні встановлено, що з 11.09.2019 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні матері (а.с. 6, 8). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз?яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд зауважує, що право на утримання у дружини-матері існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка-батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину, як з чоловіка, і на дитину, як з батька. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Крім того, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживають діти, потребує матеріальної допомоги, не є обов?язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Тому, суд не приймає доводи відповідача, викладені у відзиві, з приводу того, що позивач не надала доказів свого матеріального становища. Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів (зокрема, довідки про свої доходи, що не має вищої освіти, його підробітки у зв`язку з цим є незначними тощо). Тому, така його позиція відповідача вказує на небажання утримувати матір своєї дитини, що прямо передбачено законом. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та на користь дружини на утримання неповнолітньої доньки в повному обсязі. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved