Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бебібум Груп» про припинення трудових відносин. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі протоколу № 1 від 24.02.2017 року загальних зборів засновнику ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» позивача було призначено на директора ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП». 24.02.2017 року на підтвердження укладення трудового договору було видано відповідний наказ № 1 про призначення директора та внесено відомості про позивача, як директора «ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» до ЄДРПОУ. Позивач зазначає, що ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» діє на підставі модельного статуту затвердженого Постановою КМУ №367 від 27.03.2019 року з відповідними зміни. 29.08.2019 року позивачем на адресу ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП», а також на адресу його учасників фізичних осіб [PERSON] та [PERSON] була направлена заява про звільнення позивача з посади директора ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» за власним бажанням на підставі ст.385 КЗпП України з 07.19.2019 року. Одночасно із поданням заява про звільнення, позивачем, як директором ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП», з дотриманням строку (30 днів) було надіслано наказ №1-0819 від 29.08.2019 року та повідомлення №1 від 29.08.2019 року про скликання загальних (позачергових) зборів учасників на 07.10.2019 року з вимогою розглянути питання про звільнення позивача з посади директора, які були направленні рекомендованим повідомленням з описом вкладення. Натомість в зв`язку з тим, що загальні збори не відбулися, а тому позивач просить визнати припиненими трудові відносини між ним та відповідачем з 07.10.2019 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпПУ. Ухвалою від 20.12.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої було вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Тютюнник Г.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, згідно виписки та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб - підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» з 24.02.2017 року є [PERSON] , як також підтверджується Наказом №1 про призначення директора, Протоколом №1 Загальних зборів ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» (а.с. 6-13). Як вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» діє на підставі модельного статут (а.с. 12). Відповідно до п.26.2) модельного статут товариства з обмеженою відповідальністю затвердженого постановою КМУ від 27.03.2019 року №367 виконавчий органі Товариства зобов`язаний повідомити учасникам Товариства про проведення загальних зборів учасників не менше ніж за 30 днів до запланованої дати їх проведення. Згідно п. 27.1. повідомлення про загальні збори учасників надсилається поштовим відправленням описом вкладення (а.с. 16). Відповідно до ст. 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються у випадках, передбачених цим Законом або статутом товариства, а також з ініціативи виконавчого органу товариства, на вимогу наглядової ради товариства, на вимогу учасника або учасників товариства, які на день подання вимоги в сукупності володіють 10 або більше відсотками статутного капіталу товариства. Згідно ч. 1-3 ст. 32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників. Виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. 29.08.2019 року позивачем було направлено заяву про звільнення з посади директора товариства за власним бажанням від 29.08.2019 року, наказ №1-0819 від 29.08.2019 та повідомлення №1 від 29.08.2019 рок про скликання загальних (позачергових) зборів учасників на 07.10.2019 на адресу місцязнаходження товариства та на адресу учасників фізичних осіб [PERSON] та [PERSON] , рекомендованим повідомлення з описом вкладення (а.с. 21-34). 07.10.2019 року загальні збори учасників ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» не відбулися, рекомендовані листи були повернуті без вручення (за закінченням терміну зберігання), заява про звільнення позивача з посади директора ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» не розглянута. Доказів, що загальні збори проведенні і заява позивача від 28.08.2019 року про звільнення за власним бажанням розглянута матеріали справи не містять. За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив припинити трудові відносини з ТОВ «Торгова рада» у зв`язку зі звільненням з посади директора за власним бажанням. Крім того, відповідно до пункту 13 частини другої "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. У частині першій статті 25 цього Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В вказаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Таким чином, оскільки відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] та ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між між [PERSON] та ТОВ «БЕБІБУМ ГРУП» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕБІБУМ ГРУП», про визнання трудових відносин припиненими через звільнення за власним бажанням, слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved