Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач згідно позову та уточнень до нього просить скасувати наказ від 7.03.2014 року про її звільнення та зміни до нього,стягнути на її корись середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки видачі трудової книжки ,а також поновити її на посаді технічного працівника,двірника. В заявах вказала,що між нею та директором школи мав місце конфлікт , 11.02.2014 року вона написала заяву про надання одного дня відпустки за власний рахунок і звернулась зі скаргою на дії директора до обласного управління освіти. Дізнавшись про подання скарги директор повідомила їй про звільнення , до роботи вона не була допущена. При звільненні не було дотримано порядку розгляду подання про звільнення працівника профспілковим органом лише у присутності працівника,вона запрошень не отримувала . В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали повністю. Позивач вказала,що її звільнення пов»язано з конфліктом з директором школи. Директор повідомила її про звільнення на наступний день після її поїздки в м. Житомир зі скаргою, до роботи не допускала. Заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати від 17.02.2014 року директор не прийняла ,говорила,що її звільнено. Ключі від школи вона віддала на вимогу директора 12.02.2014 року.Трудову книжку вона отримала 13.03.2014 року ,розписалась про отримання, їй ніхто не пропонував отримати трудову книжку.Про своє звільнення дізналась з листа від директора .Вона дійсно виконувала різні роботи в школі-була і двірником, і технічним працівником , та інше. На засідання профкому 7.03.2014 року вона не з»явилась за станом здоров»я , про дати інших засідань їй невідомо. Представники відповідача щодо задоволення позову заперечили .Вказали,що позивач працювала на посаді прибиральниці , посада двірника, технічного працівника штатним розписом на 2014 рік не передбачена. Позивач порушувала трудову дисципліну неодноразово,на зауваження не реагувала,про її відсутність на роботі складено чисельні акти .Позивач дійсно приносила заяву від 5.03. 2014 року про надання їй відпустки за власний рахунок з 11.02.2014 року, але їй було відмовлено у наданні відпустки за час,що вже минув.Наявність 2 табелів обліку робочого часу за лютий 2014 року пояснюється коригуванням виходу на роботу працівників , такі дії законом не заборонені. Суд, на підставі наданих сторонами доказів , встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини . Судом встановлено, що позивач згідно з наказом відповідача від 10.10.1994 року № 11 була призначена на посаду двірника школи з 10.10.1994 року (а.с.25).В трудову книжку позивача було внесено запис про призначення позивачки на посаду технічного працівника школи, двірника згідно з наказом від 10.10.1994 року (а.с.7 зворот). Отже, судом встановлено, що згідно зі ст. 21 КЗпП України між позивачем і відповідачем було укладено трудовий договір на невизначений строк , сторонами трудового договору : є позивач як працівник і відповідач як власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівника у певних випадках.Трудовим договором було обумовлено виконання позивачем роботи посади двірника. .Запис в трудовій книжці про призначення на посаду технічного працівника вчинено без правової підстави, наказ від 10.10.1994 року таких відомостей не містить , виконання такої роботи не було обумовлено трудовим договором. . Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Наказом від №7 -к від 7.03.2014 року до позивача-прибиральниці було застосоване дисциплінарне стягнення за грубе порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення з роботи з 11.02.2014 року за п.4 ст. 40 КЗпП України(за прогули без поважних причин) (а.с.32).Відомості про дату ознайомлення з цим наказом позивача відсутні.Акт від 13.03.2014 року свідчить,що прибиральниця [PERSON] відмовилась підписати наказ про звільнення від 7.03.2014 року (а.с.28) Наказом відповідача №27-к від 9.07.2014 року внесені доповнення до наказу від №7 -к від 7 березня 2014 року.Пункт 2 наказу викладено в редакції:звільнити з роботи [PERSON] 12 лютого за грубе порушення трудової дисципліни згідно з п.4 ст.40 КЗпП України .Пункт Підстава викладено в новій редакції з посиланням на табель обліку робочого часу ,акти про відсутність на роботі ,протокол засідання ПК школи від 7.03.2014 року (а.с.146-149), наказ містить лише вказівку на дату 12 лютого без зазначення року. Згідно табелю обліку робочого часу (а.с.26,27)працівник-прибиральниця [PERSON] в лютому 2014 року працювала 20 днів, по корегуючому табелю11.02.2014 року відсутня на роботі по заяві,з 12.02.2014 року до 28.02.2014 року на роботу не виходила. Наказом по школі 11.02.2014 року позивачу було надано день 11 лютого за власний рахунок (рік знову ж таки не вказано)(а.с.29,57). Складені акти від 10.02.2014 року,12.02.2014 року 13.02.2014 року, 14.02.2014 року,17.02.2014 року (а.с.59-63) свідчать ,що позивач була відсутня на роботі 10.02.2014 року з 11 годин до 13-45 годин, в решту днів -протягом дня.17.02.2014 року директор школи звернулась з поданням до профспілкового органу на отримання згоди на звільнення працівника,який вчинив прогул(а.с.64-65).Вказівку на акт в додатках до цього подання від 13.03.2014 року представник відповідача в суді пояснює опискою, будь-яких застережень чи виправлень щодо наявності описки не вчинено. Відповідачем також складено акти про відсутність позивача на роботі протягом дня за період 18-20 лютого 2014 року (а.с.66-68).20.02.2014 року складено акт про відмову надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі 12,13,14,17,18,19 лютого(а.с.69), а також акт про передачу запрошення прибиральниці [PERSON] в усній формі на засідання профкому 21.02.2014 року на 14 годин(а.с.70).Актом встановлено,що позивач пообіцяла написати заяву особисто.Відсутність на роботі позивача 21.02.2014 року, 24-28 лютого 2014 року,3-6 березня 2014 року встановлена актами відповідача (а.с.71- 78,80,83).Відповідачем складено акт 4.03.2014 року про відвідування позивача вдома для з"ясування причин відсутності на роботі ,на що позивач комісії відповідача пояснила відсутність на роботі поганим самопочуттям,лікарняний лист не надала ,пообіцяла написати заяву 5.03.2014 року (а.с.79).5.03.2014 року позивачу вручено письмове запрошення на профспілкові збори трудового колективу,про що складено акт(а.с.81).5.03.2014 року директор школи повторно направила подання на отримання згоди на звільнення [PERSON] за прогули. Факт відсутності на роботі позивача у дати,вказані в актах ствердили суду свідки відповідача [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] ,[PERSON]Свідкам відомо,що відповідач не виходила на роботу, про що складались акти за їх підписами . Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження належного виконання відповідачем вимог ч. 1 ст.149 КЗпП України щодо отримання письмових пояснень від працівника. Доводи позивача про причини відсутності на роботі за станом здоров"я не перевірялись належним чином. Метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього порядку з іншими обставинами при обранні виду стягнення. Відповідачем не спростовано того факту,що позивач не могла з"явитись на роботу за сімейними обставинами(через пожежу),що мала місце 15.02.2014 року . Свідкам [PERSON], [PERSON][PERSON] відомо,що позивач передала ключ та записку ,в якій пообіцяла написати заяву про звільнення . Покази позивача в якості свідка та свідка [PERSON] дають підстави вважати,що позивач повідомила відповідача про неможливість з"явитись на роботу через пожежу в її будинку - з поважних причин, її заяву про надання відпустки за власний рахунок через такі обставини не було прийнято(а.с.98-99,56). Суд також враховує, що відповідач мав право на розірвання трудового договору у випадку скоєння працівником як одного прогулу так і у випадку скоєння де-кількох прогулів. Відповідач в наказі та змінах до нього не вказав, за скоєння якого прогулу-від якої дати застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи, чи було застосовано таке стягнення у встановлені ч.1 ст.148 КЗпП України строки (не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Відповідачем згоду виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення позивача отримано 7.03.2014 року, про що свідчить протокол засідання загальних зборів членів профспілки (а.с.84),надано згоду на звільнення за прогули станом на 7.03.2014 року 18 робочих днів. Стаття 139 КЗпП України покладає на працівника обов'язок працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:1) догана;2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ч. 1, абз. 7 ст. 5-1, ст.ст. 7, 9; ч. 1 ст. 21, ч.ч. 1 та 2 ст. 22, ч.ч. 1 та 2 ст. 23, ч. 1, п. 2) ст. 36, ч.ч. 1 та 2 ст. 39-1, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 184, ч. 1 ст. 232, ч. 1 ст. 233, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 235, ч.ч. 1 та 2 ст. 237-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Оскільки правовою підставою для нарахування заробітної плати та виконання функціональних обовязків є наказ керівника підприємства про прийняття на роботу чи переведення на іншу роботу, то підстави для звільнення позивача з посади прибиральниці, на яку вона наказом не приймалась та не переводилась, були відсутні. Позивач може бути поновлений лише на посаді,на яку вона прийнята згідно з наказом-двірник , а тому підстави для поновлення на посаді технічного працівника відсутні.Порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників щодо запису про призначення на посаду, не обмовлену наказом -технічний працівник, не є підставою для поновлення на вказаній посаді. Записи в наказах щодо виконуваних позивачем трудових обов"зків різняться за змістом, та не відповідають посаді ,на яку вона була прийнята на роботу ,накази про переведення за час роботи позивача не видавались(а.с.188-274). Таким чином, звільнення позивача на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України проведено без законних підстав з посади прибиральниці ,на яку вона не приймалась , в змінах до наказу зазначено про прогул 12 лютого без посилання на рік .Права позивача незаконним звільненням порушені, отже підлягають захисту. Суд приймає рішення про поновлення позивача. Рішення про поновлення на роботі відповідно до ч.1,5 ст.235 КЗпП України п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню Суд одночасно вирішує вимоги про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як це передбачено ст. 235 ч.2 КЗпП України.Позивачем обраховано середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5495,05 грн.(а.с.172)за період з 8.03.2014 року по 31.08.2014 року, така сума підлягає стягненю на користь позивача в межах заявлених вимог. Трудову книжку позивач отримала 13.03.2014 року ,про що свідчить запис № 8 в книзі обліку трудових книжок (а.с.33-35).Доводи позову про затримку видачі трудової книжки з вини відповідача жодним доказом в справі не стверджені ,спростовані письмовими доказами про намагання відповідача вручити позивачу наказ, видати трудову книжку, здійснити розрахунок. Отже, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: approved