Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивач звернувся із позовом, у якому зазначає, що проживає у сільській місцевості. Будучи працівником соціальної сфери сільськогосподарського підприємства набув право на отримання права на земельний пай. Зазначає, що не включення його у списки пайовиків є неправомірним та порушено його право. Просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право на перебування у списках осіб, як члена колгоспу імені Івана Франка, які мають право на отримання земельної частки (паю) із запасу на території Батятицького старостинського округу Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області в умовних кадастрових гектарах в розмірі 3, 20 га, з яких 2,50 га рілля, та 0,70 га -кормові угіддя та право на отримання земельної частки (паю) із земель запасу, яка розташована на території Батятицького старостинського округу Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області, як члена колишнього сільськогосподарського підприємства імені Ів. Франка в умовних кадастрових гектарах в розмірі 3, 20 га, з яких 2,50 га рілля, та 0,70 га -кормові угіддя. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Судом встановлено, що [PERSON] з 10.09.1980 року був прийнятий в члени колгоспу ім.. І. Франка, на роботу шофером, на підставі наказу № 10 від 10.09.1988 року. Починаючи від цього часу і до 19.09.1994 року працював в колгоспі на вказаній вище посаді, а відповідно до наказу № 9 від 19.09.1994 року був звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Окрім цього, той факт, про те, що позивач працював в колгоспі та був членом вказаного колгоспу ім. Ів. Франка також підтверджується належним чином оформленною архівною довідкою від 04.2019 року № 68. [PERSON] будучи працівником соціальної сфери сільськогосподарського підприємства набув право на отримання права на земельний пай, проте його не включили у списки пайовиків та йому не видано сертифікату на середню земельну частку (пай). Право власності на земельну ділянку виникає тільки після одержання її власником відповідно зареєстрованого документа, яким є державний акт. 16.08.2004 року Кам'янка-Бузькою РДА було винесено розпорядження «Про затвердження технічної документації по передачі земельних часток (паїв) у власність та викреслення державних актів на право власності на землю громадянам Зубівмостівської сільської ради (в кількості 455 чоловік) за № 285. Згідно ст.118 Земельного кодексу України на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні фізичної особи, зацікавленої у її приватизації, виготовляється технічна документація із землеустрою для складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку. Відповідно до Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999;року №43, яка діяла на момент формування списків і видачі державних актів - державні акти заповнювалися і видавалися в двох примірниках - один видавався землевласнику а інший з відміткою «архівний» та відповідною документацією із землеустрою залишався на зберіганні у районному відділі (управлінні) Держкомзему (на сьогоднішній день Держземагенства). Відповідно до п. 2 розділу 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року - вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номера. Згідно наказу №168 від 15 липня 2008 року «Про внесення змін та доповнень до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» встановлено, що заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру та його структурні підрозділи. Згідно з п. 9 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснення державної реєстрації земельних ділянок, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам та проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства віднесено до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах та містах обласного значення. Згідно земельного кодексу України в редакції 1990 року, з часу коли виникло право на земельну ділянку, передбачено, що суб'єктом права на земельну частку (пай) є громадяни України і право на одержання у власність земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства, яка передається безкоштовно в межах середньої земельної частки. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб зайнятих у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ і організацій. Згідно Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, земельного кодексу України. Згідно п.г. ст. 81 ЗКУ громадянин України набув права власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної її земельної частки (паю). Згідно постанови Верховної Ради України №563-12 від 18.12.1990 року «Про земельну реформу» п.1 оголошено всі землі УРСР об'єктом земельної реформи з 15.03.1991 року. Відповідно до згаданої постанови здійснення земельної реформи покладено на сільські ради, які до 15.03.1991 року повинні були провести інвентаризацію земель всіх категорій, а також провести реєстрацію громадян, які бажають організувати селянське (фермерське) господарство, розширивши підсобне господарство. Згідно постанови Верховної Ради України №2200-12 від 13.03.1992 року «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» зобов'язано сільські ради до 01.05.1992 року визначити програму жителів села в земельних ділянках, а обласну раду зобов'язано до 01.06.1992 року розробити затвердити обласну програму земельної реформи на 1992 - 1995 роки. Крім цього, п.5 цієї постанови передбачено, що роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарського призначення провадиться починаючи з 15.05.1992 року відповідно до проектів, які розрозбляються керівництвом господарства і затверджуються за поданням сільської ради районною радою. Відповідно до Указу Президента України №584/2000 від 12.04.2000 року «Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи», з метою забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села, задоволення їх потреб у земельних ділянках, підвищення використання земель запасу і резервного фонду, було вирішено п.1 районним адміністраціям вжити заходів щодо виділення до 01.11.2000 року із земель запасу та резервного фонду земельних ділянок і надання їх в користування особам, які працювали в сільськогосподарському підприємстві, пенсіонерам, та особам, що проживають в сільській місцевості. Листом Держкомзему від 29.09.2000 року підтверджено право громадян-членів недержавного сільськогосподарського підприємства як співвласників колективної власності на землю, яке набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право приватної власності на землю недержавному сільськогосподарському підприємству з обов'язковим додатком,списком громадян-членів зазначеного підприємства. На базі колишніх колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств були створені КСП, яким землю передано на підставі державного акта на право колективної власності на неї. Таке право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери, які стали членами новостворених КСП. Кожному з них належала частка (пай), кожен набув право при бажанні отримати її для самостійного господарювання, створення селянського (фермерського) господарства, передачі в оренду або залишення своєї частки землі у колективній власності членів КСП на умовах оренди. Право на земельну частку (пай) згідно з п.2 Указу Президента України "Про порядок паювання» мають члени КСП кооперативу, АТ відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списку доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП. До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його КСП у колективну власність земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, що працювали на ній. Оскільки згідно із проектом роздержавлення і приватизації земель спілки власників селянських господарств ім. І.Франка с. Батятичі, Батятицької сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області від 1994 року відповідно до договору від 15.03.1994 року було передано державний акт про право колективної власності на землю в колгосп Ім. І. Франка, то відповідно, до приведених вище нормативних актів, позивач має право на перебування у вказаних списках та на отримання середньої земельної частки (паю) із земель запасу. Державний комітет України по земельних ресурсах у листі від 22.08.2001 р. за N 14-17-2-111580/4251 роз'яснив, що як виняток землі резервного фонду можуть передаватись у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян-членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були внесені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю цього підприємства, і на час видачі зазначеного акта були членами КСП. Виходячи з наведеного суд вважає, що позивач [PERSON] має право на середню земельну частку (пай) із земель запасу, яка розташована на території Батятицького старостинського округу Кам'янка-Бузької міської ради Львівської області, як члена колишнього сільськогосподарського підприємства імені Ів. Франка в умовних кадастрових гектарах в розмірі 3, 20 га, з яких 2,50 га рілля, та 0,70 га -кормові угіддя, а тому позов слід задовольнити,

Outcome: approved