Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що тривалий час проживала із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, в яких народилась дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. [PERSON] визнав себе батьком дитини, подавши спільну заяву до органу реєстрації на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України і в свідоцтві про народження [PERSON] він зназначений батьком. Вказує, що на даний час вони припинили спільне проживання з відповідачем, вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, інших доходів не має, а відповідач коштів на її утримання не надає. Відповідач є фізично здоровою людиною, офіційно працює на заводі "Леоні" в м. Коломиї, де отримує високу заробітну плату, а тому має можливість надавати допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача кошти на її утримання в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. 21 лютого 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який в судовому засіданні підтримав відповідач, мотивуючи тим, що має сумніви щодо свого батьківства по відношенню до малолітньої [PERSON], в зв"язку з чим має намір провести генетичну експертизу, а тому до отримання її результатів просить призупинити ухвалення рішення у справі. Разом з тим вказав, що на даний час перебуває в скрутному матеріальному становищі, заробітної плати, яку він отримує, не вистачає на проживання та оплату комунальних послуг, інших доходів не має, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, представлені сторонами і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з"ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбу між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів від чоловіка, батька дитини, за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів : проживання разом із нею їх спільної дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Судом встановлено, що сторони по справі проживали у фактичних шлюбних відносинах, в яких народилась дочка : [PERSON], [INFO]. За спільною заявою батьків дитини, поданою до органу реєстрації на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України [PERSON] визнав себе батьком дитини, про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії І-НМ № 368657, актовий запис № 2236, де в графі батько записаний [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки про склад сім"ї, виданої управлінням надання адміністративних послуг Коломийської міської ради 25 січня 2019 року за № 27 позивачка [PERSON] проживає в сс. Іванівці, вул. Гагаріна, 10 разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8) . Із дослідженого вбачається та відповідачем не заперечується, що матеріальну допомогу на утримання дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, він не надає. Доводи відповідача про те, що він має сумніви щодо свого батьківства по відношенню до дитини суд не приймає до уваги з огляду на те, що при реєстрації народження [PERSON], він спільно із позивачкою подав до органу реєстрації заяву, якою визнав своє батьківство. У частині першій статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Об»єктивно встановлено, що у зв»язку з необхідністю здійснення догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачка не має можливості працювати з метою отримання власного доходу, хоча б у межах встановленого Законом прожиткового мінімуму для працездатної особи для забезпечення своїх власних потреб. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Право дружини на утримання саме до досягнення дитиною трьох років прямо передбачено положеннями статті 84 СК України, не залежить від перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною та її матеріального становища, а у чоловіка на підставі зазначеної норми Закону виникає обов»язок утримувати дружину у визначений період. При визначенні розміру коштів на утримання дружини суд враховує факт проживання дитини з позивачкою, її малолітній вік та не досягнення нею трьох років, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, вартість життя, обмеження позивачки у можливості самостійно працювати у зв»язку з необхідністю догляду за дитиною, матеріальний стан відповідача, зокрема наявність постійного доходу, стан здоров'я платника аліментів, який є фізично здоровий. Тому суд дійшов висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, яка не має можливості працювати, оскільки доглядає їх спільну дитину, однак в меншому розмірі, ніж заявлений позивачкою, а саме по 1000 грн. щомісячно, що не перевищує розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом, для відповідної соціальної групи (працездатної особи) до досягнення дитиною трьох років, що є об'єктивним і справедливим. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та ст.ст.\~80, 84 СК України,

Outcome: partial