Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 22.11.2003 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. 4.09.2009 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання вказаної доньки було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх його доходів щомісячно. Однак відповідач ухиляється від утримання дитини, ніякої матеріальної допомоги не надає протягом тривалого часу, а також не виконує рішення суду щодо стягнення аліментів, тому просить стягнути з нього на її користь 750 грн. щомісяця як додаткові витрати на лікування та оздоровлення дитини, які вона витрачає щомісяця на відвідування донькою басейну, рекомендованого лікарем за її станом здоров'я з 1.09.2015 року до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він дійсно працює лікарем-онкологом в інституті раку, однак грошові кошти надавав завжди, не залишаючи при цьому доказів. В свою чергу позивачка не надала доказів, які б свідчили саме про необхідність відвідувати дитині басейн. При цьому лікарський висновок лікаря діагностичного центру не є діагнозом хвороби дитини, який встановлює лікар-спеціаліст. Тому за відсутністю доказів в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено у судовому засіданні, 22.11.2003 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). 4.09.2009 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання вказаної доньки було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх його доходів щомісячно (а.с.7-8). На даний час дитина проживає разом з матір'ю (а.с.9), позивачкою по справі, її батько, відповідач по справі, не ставив питання про зміну місця проживання дитини з батьком. У відповідності до ч.1, ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані саме особливими обставинами. Дане положення стосується виключно особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є інвалідом. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку і повинні бути доведені документально сторонами по справі. При цьому, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов'язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і може бути визначений у твердій грошовій сумі платника. За правилами ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як наголошує ч.1-2, ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ч.1-2, ст.58ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивачка [PERSON], звернувшись до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, обґрунтувала його тим, що донька сторін має захворювання і за рекомендацією лікаря згідно поставленого діагнозу потребує відвідування басейну. Як вбачається з інформаційного документу без назви, дати та номера, складеного лікарем Діагностичного центру ТОВ „ДЦ „Медекс" [PERSON], посвідченого печаткою „[PERSON]", [PERSON] було здійснене медичне обстеження скринінгу хребта за допомогою магнітно-резонансної томографії і зроблено висновок: МР ознаки помірних дегенеративних змін м/х дисків поперекового відділу хребта (а.с.4). Як пояснила позивачка, з даним висновком вона звернулась до нейрохірургічного відділення Київської міської клінічної лікарні №1, де лікар-нейрохірург встановив діагноз і рекомендував відвідувати заняття в басейні. Однак, ні до початку судового засіданні, ні в ході його розгляду, коли суд надав можливість позивачці надати з цього приводу докази, остання їх не надала, посилаючись на те, що візит до лікаря був не офіційним. Таким чином, суд вважає, що вказані докази не є належними, поскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а саме відсутні докази причинно-наслідкового зв'язку хвороби дитини [PERSON] як особливої обставини та необхідності відвідувати з цього приводу нею басейн. Крім того, сам інформаційний документ без назви, описаний вище, містить застереження наступного змісту: „Дане дослідження носить оглядовий характер і результати його не можуть бути використані для встановлення остаточного клінічного діагнозу" (а.с.4). Зазначений запис свідчить про те, що тільки огляд фахового лікаря спеціалізованої галузі медицини може встановити діагноз захворювання та надати рекомендації щодо його лікування. Крім того, за змістом довідок ТОВ „Школа плавання і здоров'я" №101 від 8.12.2015 року (а.с.3) та №108 від 29.04.2016 року (а.с.27) [PERSON] займалась у абонементній групі з плавання в Палаці підводного плавання з 1.09.2015 року по 29.02.2016 року, вартість місячного абонементу складає 750 грн., загальна вартість 4500 грн. Аналізуючи їх зміст, суд констатує відсутність інформації в них про розмір сплати та дати сплати позивачкою вартості абонементної послуги відвідування басейну її донькою. А надана позивачкою копія фіскального чеку на суму 750 грн. від 1.12.2015 року не містить прізвища платника (а.с.3). Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що поскільки позивачка не надала судові належних та допустимих доказів захворювання її дитини як особливої обставини в розумінні ч.1, ст.185 СК України та рекомендацій медичної установи щодо необхідності відвідування басейну з цього приводу, що утворюють між собою причинно-наслідковий зв'язок, при цьому суд, створюючи рівні умови сторонам по справі, саме з цього приводу надавав позивачці час, оголошуючи перерву, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Крім того, у суду відсутні підстави для стягнення додаткових витрат до повноліття дитини, поскільки остання закінчила відвідування басейну 29.02.2016 року (а.с.27). Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, тому 551 грн. 20 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду, відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed