Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що 1/2 житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд в [ADDRESS] належав на праві власності колгоспного двору, головою якого була її бабуся [PERSON] . Зазначає, що станом на 01.07.1990 року у даному житловому будинку (в 1/2 частині) окрім [PERSON] ніхто не був зареєстрований. Таким чином, оскільки на час ліквідації господарських дворів в господарстві була зареєстрована тільки голова двору [PERSON] , то їй належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина за законом на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . Спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняв син померлої, а її батько [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, залишивши заповіт посвідчений 08 червня 2004 року секретарем Остапківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №141, яким все своє майно заповів їй. Звернувшись до державного нотаріуса, позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача, Гвіздецької селищної ОТГ, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов`язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , бабуся позивача про що 05 листопада 1988 року складено відповідний актовий запис №22 (а.с.40). Станом на 01.07.1990 року у житловому будинку в [ADDRESS] , (в 1/2 частині) ніхто не був зареєстрований. Згідно довідки Гвіздецької селищної ОТГ померлій [PERSON] належить 1/2 житлового будинку з належними господарськими спорудами в [ADDRESS] (а.с.38). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] . Спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] . Згідно довідки Гвіздецької селищної ОТГ померлій [PERSON] належить 1/2 житлового будинку з належними господарськими спорудами в [ADDRESS] (а.с.39). [INFO] [PERSON] помер, залишивши заповіт посвідчений 08 червня 2004 року секретарем Остапківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №141, яким все своє майно заповів позивачу (а.с.42). Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» житловий будинок в [ADDRESS] , згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №221 за [PERSON] - 1/2 частка ( а.с.6). З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що право власності на нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 47). Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №30 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги [PERSON] є належно обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.ст.328,392 ЦК України та

Outcome: approved