Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Капустін В.В., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про ухвалення додаткового рішення, в якому просив суд вирішити питання про стягнення з Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, на користь [PERSON] понесені ним судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в розмірі 20 600 грн. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2021 року частково задоволено позов [PERSON] до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування. У зв`язку з розглядом вказаної справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 20 600 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялись належним чином, 27.07.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 01.07.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/7683/20 позов [PERSON] до Держави Україна, в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування, стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] 321 980 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 28 700 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, оскільки під час розгляду справи представником позивача в судовому засіданні заявлено про надання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2021 року у заяві за вх. № 30265 представником позивача до закінчення розгляду справи заявлено про подання протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення заяви про відшкодування судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Клопотання представника позивача - адвоката Капустіна В.В., про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат направлено на адресу суду засобами поштового зв`язку 05.07.2021 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом з штампом УДППЗ «Укрпошта», тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 01.07.2021 року. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про наданя правничої (правової) допомоги № 217 від 30.01.2020 року, складений 03.07.2021 року, на суму 17 100 грн.; акт приймання-передачі виконаних робіт від 03.07.2021 року згідно з договором № № 217 від 30.01.2020 року, укладений 03.07.2021 року, на суму 17 100 грн.; квитанція № 6 від 03.07.2021 року на суму 17 100 грн. В матеріалах справи також містяться: копія договору про надання правничої (правової) допомоги № 217 від 30.01.2020 року (а.с.91-92); копія додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 217 від 30.01.2020 року, складений 30.01.2020 року, з зазначення вартості послуг адвоката (а.с.93); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про наданя правничої (правової) допомоги № 217 від 30.01.2020 року, складений 06.08.2020 року на суму 3 500 грн. (а.с.104); квитанція № 14 від 06.08.2020 року на суму 3 500 грн. (а.с.105); акт приймання-передачі виконаних робіт від 06.08.2020 року згідно з договором № № 217 від 30.01.2020 року, укладений 06.08.2021 року, на суму 3 500 грн. (а.с.103). Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої (правової) допомоги № 217 від 30.01.2020 року [PERSON] та адвокат Капустін В.В. домовились про надання клієнту правової допомоги з питань захисту його прав та законних інтересів у всіх правовідносинах, що виникають з приводу володіння та користування автомобілем «Хонда» моделі «СР-В», д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер кузова - [NUMBER] . З додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 217 від 30.01.2020 року, складеного 30.01.2020 року із зазначення вартості послуг адвоката вбачається, що [PERSON] та адвокат Капустін В.В. дійшли згоди, що вартість надання послуг адвоката буде визначатись з розрахунку за одну послугу (роботу). З вказаного акту приймання-передачі виконаних робіт та детального опису вбачається, що кількість послуг (виконаних робіт) переданих адвокатом клієнту та прийнятих клієнтом за період з 06.08.2020 року по 01.07.2021 року становить 9 послуг на суму 20 600 грн., здійснених в рамках захисту прав та законних інтересів щодо володіння та користування спірним автомобілем. Зазначені витрати понесені позивачем в межах даної цивільної справи. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18. Отже, суд розподіляючи витрати, понесені позтвачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази подані позивачем, є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 672 660 грн. (321 980 + 321 980 + 28 700), задоволено судом до стягнення суму 355 680 грн. (321 980 + 5 000 + 28 700), тобто 52,88% від заявленої суми. Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню на користь позивача становить 10 893,28 грн. (20 600 х 52,88%). При визначенні порядку відшкодування шкоди позивачу, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 09.06.2021 року (справа № 726/837/20) з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року по справі № 910/23967/16. Вказаною постановою від 09.06.2021 року Верховним Судом стягнуто грошову суму з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Outcome: partial