Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 29.05.1992 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м.Києва. Від даного шлюбу дітей у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, зловживання ним алкогольними напоями та застосування фізичного насилля відносно дружини. З вини відповідача між сторонами постійно виникали сварки та суперечки, що призводило до напруженої обстановки в сім'ї. Сторони окремо проживають. Протягом п'яти років сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Позивач та її представник надали заяви про підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та слухання справи за їх відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про місце і час слухання справи. Судова повістка, надіслана на адресу [PERSON], була вручена останньому належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 29 травня 1992 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м.Києва, про що складено актовий запис № 487. Від шлюбу дітей у подружжя немає. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що протягом п'яти років сторони не підтримують шлюбних стосунків; окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved