Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія "Українська страхова група» звернулося до суду з позовом у якому просить стягнути із [PERSON] в порядку регресу кошти в сумі 8 958 грн. 23 коп. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що у серпні 2010 року позивачем було видано страховий поліс № ВС/9890186 цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, предметом якого було страхування транспортного засобу «Хюндай Соната», д.н.з. [NUMBER]. 20 квітня 2011 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2011 року відповідача було визнано винним у вчиненні зазначаної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до звіту № 217 від 28.04.2011 року, шкода завдана потерпілій особі при пошкодженні автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] була оцінена у розмірі 16481 грн. 24 коп. 26 грудня 2012 року позивачем було виплачене страхове відшкодування. У зв»язку з цим позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу сплачену суму страхового відшкодування 8 958,23 грн. з посиланням на положення пп. ґ), в) пп. 38.1.1 п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв»язку з тим, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутності у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2011 року, [PERSON] 20.04.2011 року о 18 год. 50 хв., керуючи автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] на мосту Патона в м. Києві при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та не створить перешкоди у русі, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], чим порушив п. 10.1 ПДР України. (а.с. 9). Вказаною постановою відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Тойота», д.н.з. [NUMBER], був застрахований в ПАТ «УСК» Гарант Авто» відповідно до договору страхування 19G-0350398. Згідно звіту № 217 від 11.05.2011 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вартість матеріального збитку завданого власнику постраждалого автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] склала 16481,24 грн. (а.с. 5-7). Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування № 122242/23/ЮК від 07.12.2012 року ПАТ «СК «Українська страхова група» було здійснено платіж у розмірі 8 958,23 грн. на рахунок ПАТ «УСК «Гарант Авто», як виплата страхового відшкодування відносно страхувальника [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням № 17217 від 26.12.2012 року (а.с. 8). Страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (ст. 1 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно заявлених вимог позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу сплачену суму страхового відшкодування у розмірі 8 958,23 грн. з посиланням на положення пп. ґ) в) пп. 38.1.1 п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при цьому вказує на те, що відповідач, порушивши Правила дорожнього руху, самовільно залишив місце пригоди, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м. Києва та не повідомив страховика у строки і за умов, визначених зазначеним Законом. Перелік підстав щодо можливості подання регресного позову страховика після виплати страхового відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, визначений нормою статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка, серед іншого, містить підпункти в), ґ) пункту 38.1.1, на які посилається позивач, якими передбачено подання вказаного регресного позову у випадку, якщо страхувальник після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. При цьому підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. На підтвердження вимог позивачем подана вищевказана постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2011 року, відповідно до якої відповідача визнано винним, у скоєнні ДТП, яка відбулася 20.04.2011 року, та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів). Разом з тим, будь-яких доказів про те, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди суду не надано та такі у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Отже, беручи до уваги вищевикладене, позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed