Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Позивачу належить 5/6 частки вказаної квартири, а відповідачам - по 1/12 частці. Позивач зазначає, що між нею та відповідачами не досягнуто згоди з приводу користування спільним нерухомим майном. В ході досудового врегулювання спору позивач пропонувала викупити частки відповідачів у вказаній квартирі, однак, названа ними ціна не відповідала ринковій вартості нерухомості у м. Коломия. Позивач вказує, що частки відповідачів у спірній квартирі є незначними, вони не проживають там, не беруть участі в утриманні спірного житла. Тому позивач з урахуванням зміни позовних вимог, посилаючись на висновок експерта, про неможливість виділення в натурі часток співвласників, просить припинити право відповідачів на частки у спільному майні та внесла на депозитний рахунок суду вартість цих часток, визначену висновком експерта. \~ \~ \~ \~ Позивач та її представник, адвокат Дикун І.В. в судове засідання не з`явилися, вказаний адвокат 02.11.2020 року подав заяву про розгляд справи в його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача 1/2 частину понесених судових витрат (а.с. 96). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили, не звернулися із заявою про розгляд справи в їхній відсутності та не подали відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1\~ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Так, позивачу належить 5/6 вказаної квартири, а саме: Ѕ частка - на підставі договору дарування від 25.08.2010 року (а.с. 16-19), а також 1/3 частка у спадщині, від якої на її користь відмовилася покійна матір [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.08.2011 року (а.с. 20-22). Відповідачам належить по 1/12 частки квартири на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , від 23.10.2012 року (а.с. 23-28). Частиною 1\~статті 346 ЦК України\~наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в\~ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Верховний Суд України під час розгляду справи N 6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою дійшов висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В ході розгляду справи N 6-68цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1\~ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути у сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Судом також встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди про порядок користування спірною квартирою, а також розміру відшкодування вартості їх часток. Відповідно до висновку експерта № 1795/19-28/472/20-28 від 06.03.2020 року виділ (поділ) в натурі часток вказаної квартири між її співвласниками неможливий у зв`язку із тим, що частка відповідачів у спірній квартирі є незначною, а відповідно до діючих ДБН В.2.2-15-2019 необхідна площа - 28,0 кв.м. Вартість 1/12 частки спірної квартири становить 26\~778,60 грн. (а.с. 52-60). Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1\~ст.365 ЦК України. \~Частиною другою\~статті 365\~ЦК України передбачено, що\~суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. \~Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. \~Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Як встановлено судом, позивачем внесено вартість кожної із часток відповідачів на депозитний рахунок суду у розмірі, визначеному висновком експерта № 1795/19-28/472/20-28 від 06.03.2020 року, що стверджується квитанціями (а.с. 121-122). Оскільки спільне володіння і користування квартирою є неможливим, позивачем внесено на депизитний рахунок суду вартість часток кожного з відповідачів, то припинення їхнього права власності на ці частки, на думку суду, не завдасть істотної шкоди їхнім інтересам. Окрім того, судом встановлено, що відповідачі не користуються належними їм частками квартири, не проживають там, не беруть участі в утриманні спільного майна. Встановивши дані обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які полягають у сплату: судового збору у розмірі 770 грн., та 570 грн., що підтверджується квитанціями від 16.04.2019 року та від 02.11.2020 року (а.с. 1, 98), витратах на проведення експертизи у розмірі 8007 грн, які також підтверджуються копією квитанції від 13.11.2019 (а.с.74), які підлягають стяненню з відповідачів по 1/4 частині на користь позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved