Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] та в інтересах [PERSON], [INFO], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що 02.04.2012 р. її чоловік придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS]. 13.04.2012 р. чоловік дав згоду на реєстрацію [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та в подальшому вони прописалися в зазначеній квартирі. [INFO] р. чоловік помер, після чого до позивача перейшло по спадкуванню право власності на квартиру. В кінці 2012 року, всі особи, яким давав згоду чоловік позивача на реєстрацію, переїхали на фактичне місце проживання у житловий будинок в смт. Варва Чернігівської області. На початку 2013 року [PERSON] (син позивача) знявся в добровільному порядку з реєстрації місця проживання в м. Києві та зареєструвався в житловому будинку в [ADDRESS]. Після чого [PERSON] (син позивача) разом з відповідачами не захотівши проживати разом з позивачем, поселились в орендованій квартирі та орендні платежі, комунальні послуги оплачує саме позивач. Наразі позивач фактично проживає в [ADDRESS], де і зареєстрована. Утримувати квартиру, що знаходиться в Києві не має змоги та має намір її продати. Однак, факт реєстрації в спірній квартирі відповідачів позбавляє її можливості в повній мірі розпоряджатися нею. З метою продажу квартири, потрібно зняти з реєстрації місця проживання усіх осіб, які у ній зареєстровані. На сьогодні в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, які з 2012 року в ній не проживають, будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період їх не проживання не існує. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинились та вважає, що дружина її сина разом з малолітньою дитиною на підставі ст. 72 Житлового кодексу України, ст.ст. 317, 319, 405 ЦК України втратили право користування квартирою оскільки тривалий термін в ній не проживають. В своїх позовних вимогах просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. Визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS]. У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про вселення, мотивувавши тим, що вона з сином були вселені та зареєстровані у квартирі за згодою свекра, [PERSON] у 2012 році. На момент вселення відповідача та дитини, були гарні сімейні стосунки. До [INFO] року була змушена доглядати за своєю матір'ю, [PERSON], яка проживала у м. Варва Чернігівська область. Мати була інвалідом першої групи та потребувала постійного стороннього догляду. [INFO] року [PERSON] померла. Починаючи з 2012 року по сьогоднішній день фактично проживає за двома адресами, а саме у смт. Варва та місті Києві. [INFO] року з [PERSON] народився молодший син, [PERSON]. Після народження другої дитини переїхали жити в орендовану квартиру у смт. Варва. Але враховуючи що смт. Варва та м. Київ знаходяться досить недалеко один від одного, відповідач дуже часто відвідувала свекруху (позивача) та залишалися на декілька днів за місцем реєстрації. На протязі всього часу відповідач з дітьми мали вільний доступ до квартири. За місцем реєстрації залишала особисті речі, в квартирі знаходяться одяг, взуття, іграшки, предмети особистої гігієни. Проте, на сьогоднішній день відповідач не може увійти до квартири, не може користуватися нею та речами, що там знаходяться, оскільки позивачем були зміняні замки до квартири та ключі позивач їй не надала. Та на підставі ст. 160 ЖК України звернулася до суду з даним позовом. В позові просила прийняти до розгляду зустрічний позов в одному провадженні з позовом [PERSON]. В своїх позовних вимогах просила вселити її у спірну квартиру. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2015 р. прийнято зустрічний позов [PERSON] до розгляду в одному провадженні з позовом [PERSON] [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали з викладених в ньому підстав та просили позов задовольнити, у задоволені зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, просили у задоволені первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації свого представника в судове засідання не направила, надіслала заяву про розгляд справи у відсутність представника та винести рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів неповнолітньої дитини (а.с. 73, 78). Вислухавши пояснення учасників, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 квітня 2012 року [PERSON] (чоловік позивача) придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с. 16). 13 квітня 2012 року [PERSON] (чоловік позивача) дав згоду на реєстрацію в зазначену квартиру [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дана згода надана у письмовій формі та посвідчена нотаріусом (а.с. 9). Та дані особи прописались в спірній квартирі. [INFO] року [PERSON] помер та після його смерті позивач успадкувала спірну квартиру, що підтверджується свідоцтвом про спадщину за законом (а.с. 7). Відповідно до технічного паспорту на квартиру, квартира складається з однієї кімнати, жилою площею 19,0 кв.м., загальною площею 40,3 кв.м. (а.с. 13-14). Відповідно до довідки ЖЕК № 203 від 19.06.2015 р. в спірній квартирі зареєстровано дві особи: [PERSON] (невістка позивача), [PERSON] (онук позивача) (а.с. 16). Судом встановлено, що у 2012 відповідач [PERSON] оселилася в спірній квартирі як дружина сина позивача і як член його сім'ї набула рівного з ним права на користування квартирою. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] (а.с. 12, 68). Відповідно до акту ЖЕД - 203 від 30.06.2015 р. зазначено, що на час перевірки на 17.00 год. 30.06.2015 р. в квартирі [ADDRESS] громадяни [PERSON] та [PERSON] були відсутні. Сусіди засвідчують з [ADDRESS] [PERSON], [ADDRESS] [PERSON], [ADDRESS] [PERSON] та самого заявника [PERSON] було сказано, що [PERSON] та [PERSON] не проживають з 2012 року за вищевказаною адресою (а.с. 17). Під час слухання справи позивач посилалася, що на даний час її син [PERSON] та відповідач продовжують перебувати в шлюбних відносинах, але ці відносини носять лише формальний характер, та має розлучитися. Будь яких грошових коштів на нараховані комунальні платежі щодо утримання квартири відповідач не сплачує, всі оплати здійснює позивач. Жодних перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не створює. Відповідач разом з чоловіком (син позивача) та дітьми добровільно визначили собі інше місце проживання і зазначеним жилим приміщенням не користуються понад шість місяців без поважних причин. На підтвердження цієї обставини був складений акт, про те, що відповідач разом з малолітньою дитиною не проживають в квартирі [ADDRESS], а отже втратили право користування квартирою. Однак, суд не може погодитися з даним обгрунтуванням позивача виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника і у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Приписами статті 156 Житлового кодексу УРСР члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які мешкають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо за їхнього вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Під час розгляду справи судом з'ясовано, що відповіч була зареєстрована в спірній квартирі за згодою власника квартири, та позивачем дана обставина не заперечувалась, отже в установленному законом порядку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. із змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана втратившою право користування житловим приміщенням у разі вибуття відповідача та членів його сім'ї на постійне проживання в інше житлове приміщення або не користуються житлом більше шести місяців без поважних на те причин. В своїх пояснення відповідач під час розгляду справи, вказувала на те, що після смерті свекра почався ремонт в квартирі та на той час вона була вагітною другою дитиною. Доглядала мати інваліда першої групи, яка потребувала стороннього догляду в смт. Варва Чернігівська область. В подальшому стосунки стали погіршуватися, між позивачем та відповідачем склалася конфліктна ситуація, оскільки [PERSON] (син позивача) має намір розлучитися з нею. Так, після ремонту в квартирі позивач змінила замки від квартири, їй ключі не надала, пояснивши, що вона з дітьми живе в смт. Варва, то і ключів і не треба, та дана обставина під час розгляду справи позивачем не заперечувалось. Щодо обґрунтування, що позивач несе витрати по утриманню спірної квартири та надає квитанції про сплату нею комунальних послуг (а.с. 43-55), суд не бере до уваги, оскільки це обов'язок власника майна утримувати його. Посилання позивача під час розгляду справи на те, що відповідно до інформації, яка міститься в довідки № 2261 від 27.07.2015 р. наданої Варвинською селищною радою, про те, що її внук [PERSON], [INFO] дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад «джерельце» смт. Варва з 03.03.2014 р. по даний час (а.с. 38), відповідно до довідки № 1974 від 07.07.2015 р. наданої Виконкомом Варвинської селищної ради, про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], проживали разом в період з травня 2013 року по грудень 2014 року за адресою [ADDRESS] (а.с. 39), згідно відповіді Управління соціального захисту населення Варвинської районної державної адміністрації № 03-07/1988 від 08.07.2015 р. [PERSON], перебуває з 01.01.2014 р. по 31.01.2018 р. на обліку у відділі соціальних допомоги та компенсацій управління соціального захисту населення, як утримувачка допомоги при народженні дитини на [PERSON], [INFO] р. (а.с. 40), згідно відповіді головного лікаря Варвинської центральної районної лікарні № 1393 від 13.07.2015 р. про те, що станом на 13.07.2015 р. [PERSON], [INFO] та [PERSON], 09.01.2013 р., які проживають за адресою: [ADDRESS] не перебувають на диспансерному обліку (а.с. 42) не дає підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З зустрічного позову вбачається, що до [INFO] року [PERSON] була змушена доглядати за своєю матір'ю, [PERSON], яка проживала у м. Варва Чернігівська область, яка була інвалідом першої групи, що підтверджується довідкою МСЕК та потребувала постійного стороннього догляду (а.с. 66), яка [INFO] року померла (а.с. 65) та під час розгляду справи дані обставини сторонами не заперечувались. А отже дані обставини не потребують доказуванню, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК У країни. Статтями 57, 59, 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що не проживання відповідача з дитиною у спірній квартирі було поважне, оскільки вона була змушена доглядати свою матір, яка потребувала стороннього догляду та позивач [PERSON] в подальшому своїми діями створила перешкоди в проживанні і користуванні приміщенням, змінивши замки в квартирі та не надала ключів [PERSON] Не проживання відповідача в спірній квартирі вимушене, не добровільне, її житлові права порушені із-за перешкод, які чинить позивач, посилання позивача, що відповідач добровільно вибула з квартири та не проживає понад шість місяців, комунальних послуг не сплачує та з даного часу втратила право користування квартирою [ADDRESS] спростовуються матеріалами справи, а тому у задоволені первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved