Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Представник позивача 17.12.2018 звернувся в суд із позовом до відповідача про визнання договору укладеним на підставі нормативного акту обов'язкової дії та стягнення заборгованості за надані комунальні послуги. Підставою звернення із позовом вважає те, що [PERSON], є власником нерухомого майна (нежитлового приміщення), переобладнаної кімнати гуртожитку по [ADDRESS], користується послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та відповідно п.5 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг, які йому надані. Згідно рішення Тринадцятої сесії Монастирищенської міської ради «Про передачу гуртожитку по [ADDRESS] в оперативне обслуговування комунальне підприємство «Монастирищенське ВУЖКГ» від 17 березня 2017 року №13-9 та рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 21 грудня 2016 року №148-комунальне підприємство «Монастирищенське ВУЖКГ» визнано виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для усіх категорій споживачів м.Монастирище і с.Нове-Місто. За даних обставин справи можна вважати, що відповідач з моменту взяття комунальним підприємством гуртожитку в оперативне обслуговування та утримання отримує від нього послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тобто сторони знаходяться у фактичних договірних відносинах. Отже, обидві сторони у цих відносинах мають певні права та обов'язки, а саме, позивач зобов'язаний надати споживачеві вказані послуги, а відповідач зобов'язаний сплачувати кошти за отримані послуги. Комунальним підприємством з 01 травня 2017 року було здійснено нарахування тільки на загальну площу нежитлового приміщення, а з 01 липня 2017 року відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та відповідно до рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 30 травня 2017 року №59 та Додаток №1 розрахунок коефіцієнту місць загального користування у гуртожитку по [ADDRESS], на місця загального користування. Зазначеним законом власники даних приміщень є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території. Для всіх жителів гуртожитку були проведені заходи, які спрямовані на укладення договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», передбачених чинним законодавством, а саме: розміщено інформацію на стенді гуртожитку та неодноразово пропонувалося відповідачу по справі укласти письмовий договір про надання послуг, підготовлений на основі Типового договору. У п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вказано, що індивідуальний споживач зобов'язаний укласти договори надання житлово- комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Отже, законодавством передбачений двосторонній обов'язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з чим відмова споживача оплачувати такі послуги з посиланням на відсутність укладеного договору не береться до уваги, оскільки споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично надавалися. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 року по справі 6-59 цс 13). На виконання положень цього Закону та з метою впорядкування відносин між споживачами та виконавцями житлово-комунальних послуг, затверджені, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529, Постановою Кабінету Міністрів України №869, типовий перелік послуг, порядок формування тарифів та типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вказано, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача. У разі відмови, виходячи з положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 Цивільного кодексу України, виконавець послуг вправі звернутися до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.6 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених актом обов'язкової дії. Комунальне підприємство «Монастирищенське ВУЖКГ» на виконання вимог «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 року №76 здійснювало належне утримання гуртожитку [ADDRESS] (Додаток 11). Протягом періоду з 01 травня 2017 року по 01 грудня 2018 року, актів-претензій з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача не надходило. Станом на 01 грудня 2018 року за відповідачем по справі, [PERSON], рахується заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 2 964 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) грн. 70 коп. Розрахунок боргу не заперечений. Відповідач наявність боргу не спростував, доказів оплати не надав. Пропозицій по врегулюванню спору не представив. 07 листопада 2018 року відповідач отримав досудове попередження з вимогою оплатити наявний борг у відповідні терміни. На сьогоднішній день в добровільному порядку заборгованість не сплачено. Оскільки, в процесі переговорів між комунальним підприємством «Монастирищенське ВУЖКГ» та [PERSON] не досягнуто згоди щодо договору, тому, на підставі ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» просить ухвалити рішення про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між комунальним підприємством «Монастирищенське ВУЖКГ» та [PERSON], укладеним з 01 травня 2017 року та стягнути заборгованість за надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 241,81 грн., а також 3% річних від простроченої суми, що становить 774,64 грн. Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом, що становить 1 520,73 грн. Усього заборгованість становить 5 308 (п'ять тисяч триста вісім ) гривень 24 коп. Підтверджує про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Просить визнати договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору між комунальним підприємством «Монастирищенське ВУЖКГ» та [PERSON], [ADDRESS], укладеним з 01 травня 2017 року; стягнути на користь комунального підприємства з відповідача, [PERSON], заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 травня 2017 року до 01 листопада 2018 року суму основного боргу, що становить 2 964,70 грн.; індекс інфляції, що становить 348,54 грн.; 3% річних з простроченої суми, що становить 863,58 грн. та пеню (неустойку), що становить 1 713,84 грн., а також судові витрати. У судові засідання представник позивача КП «Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства» не з'явився, у зв'язку із зайнятістю на роботі, про що подав заяву та про підтримання позову. Заперечень проти ухвалення заочного рішення не подав (а.с.79). У судові засіданя відповідач двічі не з»явилася, про прични неявки суд не повідомила, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Поскільки від відповідача не надійшло відзиву, будь-яких заяв, суд вважає, що є підстави для розгляду справи на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення у відповідності до ст.ст.280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному об'ємі, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником частини будівлі гуртожитку, загальною площею 50,5 кв.м., а саме: приміщення №№140, 141, загальною площею 14,4 кв.м; приміщення №№142, 143, 144 загальною площею 36,1 кв.м., що знаходиться по по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.06.2004 (а.с.12). Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення по [ADDRESS], власником якого є [PERSON], загальна площа приміщення становить 53,1 кв. м. (а.с.10, 11). Відповідно до рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради №148 від 21.12.2016 «Про визначення КП «Монастирищенське ВУЖКГ» виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій для усіх категорій споживачів м.Монастирище і с.Нового Міста» визначено за результатами конкурсної комісії виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій для усіх категорій споживачів м.Монастирища і с.Нового Міста комунальне підприємство «Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства» терміном на 5 років. Затверджено перелік послуг та зобов»язано укласти договір (а.с.14). Згідно рішення тринадцятої сесії Монастирищенської міської ради від 17.03.2017 №13-9 «Про передачу гуртожитку по [ADDRESS] в оперативне обслуговування КП «МВУЖКГ» вирішено передати гуртожиток по [ADDRESS] в оперативне обслуговування комунальному підприємству «Монастирищенське виробниче управління житлово-комунального господарства» в термін до 01.04.2017. Зобов»язано КП «МВУЖКГ» здійснювати оперативне обслуговування гуртожитку по [ADDRESS] з 01.05.2017 (а.с.13). Відповідно до п.2 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII ( далі - Закону № 2189-VIII) виконавець комунальної послуги зобов'язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно п.1 ч.2 ст.7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов'язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди із усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.648 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-мунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізованепостачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання,централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинковихтериторій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування,обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт,вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладаннядоговорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна тапідсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідачем не надано жодного доказу ненадання чи неналежного надання послуг позивачем. А тому, суд вважає, що позов в частині визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору між КП «Монастирищенське ВУЖКГ» та [PERSON] укладеним із 01.05.2017 підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.2 ст.7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.10 ч.2 ст.7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов'язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Як роз'яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Отже, сума заборгованості в розмірі 2 964,70 грн. за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, яка утворилася за період з 01 травня 2017 до 01 листопада 2018 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача індекс інфляції, що становить 348,54 грн.; 3% річних з простроченої суми, що становить 863,58 грн. та пеня (неустойка), що становить 1 713,84 грн. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved