Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] У вказаному будинку зареєстровані : її син [PERSON], невістка відповідач [PERSON], онуки [PERSON] і [PERSON], правнук [PERSON]. Вказує, що фактично в будинку проживають усі названі особи окрім відповідача [PERSON], яка у листопаді 2016 року виїхала за межі України та досі за місцем своєї реєстрації не повернулась . Відповідач у вищезгаданому будинку не проживає, не бере будь-якої участі в утриманні будинку , не дбає про його схоронність, не сплачує комунальні платежі . Непроживаючи в будинку, однак будучи зареєстрованими в ньому, відповідач створює їй, позивачу незручності в користуванні належним їй на праві власності спірним будинком, тому, просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом в будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач у судове засідання не з"явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує , просить їх задовільнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась , подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , зазначила, що дійсно не проживає в спірному будинку з листопада 2016 року , тому не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи подані заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновків. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. У пункті 39 ППВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК, тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п яти включно від 08.04.1982 року позивач [PERSON] а власником житлового будинку [ADDRESS](а.с.5) У вказаному будинку зареєстровані : син позивача [PERSON], невістка відповідач [PERSON], онуки [PERSON] і [PERSON], правнук [PERSON], що підтверджується копією довідки № 1960 від 15.05.2018 року виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Управління надання адміністративних послуг .(а.с.6) та копією Будинкової книги (а.с.7-9). Однак, відповідач [PERSON] з листопада 2016 року виїхала за межі України та не проживає у спірному будинку, що підтверджується Актами від 12.07.2018 р., 08.12.2017 р., та 31.05.2018 р. (а.с.10,11,12). Отже, в спірному будинку на даний час зареєстрована відповідач [PERSON], яка з листопада 2016 року в будинку не проживає, про що підтвердила у письмовій заяві, не бере будь-якої участі в утриманні житла, не дбає про його схоронність, не сплачує комунальних послуг. Наявність зареєстрованого відповідача у вищезгаданому будинковолодінні позивача, не дає останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись будинком. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 закону «Про власність»). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст ст.16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою [ADDRESS] Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. судового збору На підставі наведеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved