Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «БМ Банк» суму заборгованості в розмірі 305185 грн. 06 коп, а також сплачені судові витрати в розмірі 3051 грн. 85 коп. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги. Остаточно просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «БМ Банк» суму заборгованості в розмірі 258397 грн. 03 коп. та судовий збір. При розгляді справи відповідач [PERSON] подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що вважає договір поруки припиненим 12 серпня 2009 року. В договорі поруки не встановлені чітко строки дії даної поруки, тому порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таку вимогу ПАТ «БМ Банк» пред'явив після спливу цього строку. Просить визнати договір поруки №10/48/080908/2 від 08 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «БМ БАНК», [PERSON] та [PERSON] припиненим. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Просив задоволити позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала клопотання про визнання її неявки поважною та відкласти розгляд справи на будь-яку іншу зручну для суду та сторін по справі дату у зв'язку із її відрядженням до м. Києва. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, з урахуванням думки представника позивача, визнає неявку відповідачів та їх представників у судове засідання без поважних причин, у зв'язку з відсутністю жодних письмових доказів про неможливість їх прибуття на виклик суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2008 року між ВАТ «БМ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «БМ БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 10/48/080908. Згідно умов кредитного договору АТ «БМ БАНК» надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, та цільового користування грошові кошти в сумі 410 000 грн. за умови повернення наданих кредитних коштів до 07.09.2018 року та відсотковою ставкою в розмірі 20% річних. Кредит надавався на поточні потреби. 08 вересня 2008 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 10/48/080908 від 08.09.2008 року між АТ «БМ Банк», [PERSON], [PERSON] було укладено договір поруки № 10/48/080908/1, з [PERSON] договір № 10/48/080908/2, з [PERSON] № 10/48/080908/3. За умовами вказаних договорів поруки, поручителі поручаються перед кредитором за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, а саме за повернення кредиту до 07 вересня 2018 року в сумі 410 000 грн., сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому у кредитному договорі. [PERSON] умови договору не виконував, внаслідок чого станом на 15.09.2014 року сума заборгованості становить 258 397,03 грн., з якої строкова сума заборгованості по кредиту - 166 033,04 грн., прострочена сума заборгованості по кредиту - 63 449,94 грн., проценти за період з 01.07.2014 року по 14.09.2014 року - 9 213,94 грн., пеня - 18 979,11 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зжобвоязання за кожен день прострочення виконання. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому, суд вважає, що розмір пені який стягується з відповідачів на користь позивача необхідно зменшити до 5 025,45 грн., оскільки до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження прострочення відповідачем строків проведення оплати та наявної заборгованості. Тому до стягнення з відповідачів підлягає сума в розмірі 253 371,58 грн., що складається із заборгованості по кредиту - 166 033,04 грн., прострочена сума заборгованості по кредиту - 63 449,94 грн., проценти за період з 01.07.2014 року по 14.09.2014 року - 9 213,94 грн., пеня - 5 025,45 грн. Щодо вимог за зустрічним позовом слід зазначити наступне. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 10-1393/0/4-12 від 27 вересня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України) можна зробити висновок про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого частиною першою статті 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (про визнання договору поруки припиненим, про визнання поруки такою, що припинена). Крім того, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правовою захисту, не заборонений законом. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що після підписання договору проводилась частково оплата, а додатковий договір № 1 від 19.03.2009 року не збільшим зобов"язання поручителя [PERSON] Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Оскільки строк виконання основного зобов'язання сторонами визначено 07 вересня 2018 року, вимоги до поручителя [PERSON] позивач пред'явив 16.04.2014 року, а позов до суду подав у червні 2014 року, тому суд приходить до висновку, що порука не припинила свою дію, що є в свою чергу підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представником позивача надано платіжне доручення за №2339783 від 24 квітня 2014 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 051,85 грн. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню відповідно до задоволених вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: approved