Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що 23 квітня 1990 року відповідно до рішення Ямпільської міської ради Вінницької області №168 позивачу та іншим жителям м.Ямпіль було надано дозвіл на будівництво кооперативних гаражів по [ADDRESS] та повідомлено, що документи на гаражі їм видадуть пізніше. В кінці 2013 року позивач звернувся до Ямпільської міської ради Вінницької області з метою отримання свідоцтва про право власності на гараж, але позивачу було відмовлено та рекомендовано звернутись до Ямпільського районного суду Вінницької області. Тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав письмову заяву від 26 лютого 2014 року вхід.№1291 в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області Житар Д.О. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вивчивши надані матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, представників третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, суд відмовляє в задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог п.2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом У відповідності до вимог ст. 60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі, і які не суперечать один одному і підтверджують доводи позивача, судом встановлено, що 23 квітня 1990 року відповідно до рішення Ямпільської міської ради Вінницької області №168 позивачу та іншим жителям м.Ямпіль було надано дозвіл на будівництво кооперативних гаражів по [ADDRESS] Із копії технічного паспорту на гараж по [ADDRESS] встановлено, що власником гаража є [PERSON]. Згідно з пунктом 4 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу 2004 року, положення зазначеного кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини самочинного будівництва, як і сам об'єкт продовжували існувати після набуття чинності ЦК України 2004 року, тому позов [PERSON] має розглядатися в порядку застосування норм ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, враховуючи вищенаведене судом встановлено, що гараж, який розташований по [ADDRESS] є самочинним будівництвом за ознакою - будівництво без належно затвердженого проекту. Згідно абз.2 п.9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року №6, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Відповідно до п.10 Додатку 1 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 ( у редакції наказу від 28.01.2003 року № 6/5) підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, тобто правовстановлюючим документом, може бути рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно ст..8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до повноважень органу держаної реєстрації прав входить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Таким чином, за даним рішенням суду повинно зареєструвати право власності за [PERSON] на гараж, який розташований по [ADDRESS]. Враховуючи вищезазначені обставини і дослідженні матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Вимог про відшкодування з відповідачів судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у звязку з чим,

Outcome: approved