Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на житловий будинок, посилаючись на наступне. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 2281 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належав померлому на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 2-12889/04 від 10.11.2004 року). 07 квітня 2020 року до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Наявко Ігоря Миколайовича звернулась дружина померлого [PERSON] , [INFO] , з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Родинні стосунки, а саме те, що [PERSON] є дружиною померлого, підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 09.12.2020 року приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Наявко Ігор Миколайович надав довідку № 291/02-14. у якій повідомив, що, в зв`язку з відкриттям спадкової справи № 25-2020 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , єдиною спадкоємицею є [PERSON] . За час життя померлий не зареєстрував право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] у Комунальному підприємстві «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації». Тому, 16.12.2020 року позивач звернулась з заявою про державну реєстрацію права та їх обтяжень до державного реєстратора права на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS] . 22 грудня 2020 року державним реєстратором права власності на нерухоме майно винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяження № 55853741. Причиною для такого зупинення було те, що документи подані не в повному обсязі. 08 лютого 2021 року державним реєстратором права власності на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в якому зазначається «…що після завершення тридцятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, а саме: не надані документи, що, відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Отже, у зв`язку з вищевикладеним, 18.02.2021 року за № 326/02-31 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Наявко Ігорем Миколайовичем було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус зазначив, що, у зв`язку з тим, що у позивача відсутні документи, які посвідчують право власності на майно померлого, він відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до п.2 ст.49 Закону України «Про нотаріат», та пропонує звернутися до суду щодо визнання права власності. Додатково зазначає, що, відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі № 2-12889/04 від 10.11.2004 року, за [PERSON] визначено право власності на самовільно збудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,1 кв.м. Проте, відповідно до технічного паспорту № б/н від 04.11.2020 року, загальна площа житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , визначена 70,4 кв.м. У зв`язку з вищевикладеним, 27 травня 2021 року було направлено адвокатський запит № 29 до Комунального підприємства «Нікопольське МБТІ», у якому запропоновано надати довідку, підтверджуючу право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , з повним описом, у зв`язку з тим, що в офіційних документах зазначена різна загальна площа будинку. Отже, відповідно до довідки № 819 від 02.06.2021 року, яка надана КП «Нікопольське МБТІ», в житловому будинку (літ.«К») збільшена загальна площа на 0,3 кв.м. за рахунок демонтування опалювального приладу (згідно п.1 Постанови КМУ № 406 від 07.06.2017 року не підлягає прийняттю в експлуатацію); сарай (літ.«Л») - згідно рішення № 101 від 22.02.2006 року. У зв`язку з вищевикладеним, звертається до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за захистом прав та інтересів. У відповідності до ч.1-2 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Право власності на нерухоме майно, відповідно до Закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб ( ч.1, 5 ст.376 ЦК України). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації прав. Відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 2-12889/04 від 10.11.2004 року, за [PERSON] за життя було визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому він набув право власності на цей будинок і, відтак, даний житловий будинок має увійти до спадщини, що залишилась після його смерті. У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Довідкою приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М. від 19.12.2020 року визначено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.1216, ст.1218, Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1268-1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Як вбачається з статті 1297 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За вимогами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому, свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до п.п.4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин, від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з п.п.4.15. п.4 глави 10 розділу ІІ вищезазначеного Порядку, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину не майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Після відкриття спадщини [PERSON] від її прийняття не відмовлялася та з метою прийняття звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М., однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.02.2021 року № 326/02-31). За змістом положень ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, проте, померлий набув право власності на квартиру, то [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування в інший спосіб, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У зв`язку з тим, що [PERSON] позбавлена права на прийняття спадщини за законом, звертається з позовною заявою до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області про визнання права власності. В судове засідання сторони не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи у свою відсутність, представник позивачки [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.52), представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] (а.с.12, 38зв, 49-50), який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.24-25, 39зв). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок належав померлому на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (справа № 2-12889/04 від 10.11.2004 року) (а.с.18). 07.04.2020 року до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М. звернулась дружина померлого [PERSON] (а.с.11) з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с.36зв-39). 09.12.2020 року приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М. надав довідку № 291/02-14 про відкриття спадкової справи № 25-2020 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та наявності спадкоємиця, яким є дружина покійного [PERSON] (а.с.14). За час життя померлий не зареєстрував право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] у КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.23). Тому, 16.12.2020 року позивач звернулась з заявою про державну реєстрацію права та їх обтяжень до державного реєстратора права на нерухоме майно Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у [ADDRESS] . 22.12.2020 року державним реєстратором права власності на нерухоме майно винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяження № 55853741 в зв`язку з неповним поданням документів (а.с.16). 08.02.2021 року державним реєстратором права власності на нерухоме майно винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в якому зазначається «…що після завершення тридцятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, а саме: не надані документи, що, відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (а.с.17). В зв`язку з вищевикладеним, 18.02.2021 року за № 326/02-31 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15). Відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду по справі № 2-12889/04 від 10.11.2004 року, за [PERSON] визнано право власності на самовільно зведений житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,1 кв.м. (а.с.18). Проте, відповідно до технічного паспорту № б/н від 04.11.2020 року, загальна площа житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , визначена 70,4 кв.м. (а.с.19-21). У зв`язку з вищевикладеним, 27.05.2021 року було направлено адвокатський запит № 29 до КП «Нікопольське МБТІ», у якому запропоновано надати довідку, підтверджуючу право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , з повним описом, у зв`язку з тим, що в офіційних документах зазначена різна загальна площа будинку (а.с.22). Відповідно до довідки № 819 від 02.06.2021 року, яка надана КП «Нікопольське МБТІ», в житловому будинку (літ.«К») збільшена загальна площа на 0,3 кв.м. за рахунок демонтування опалювального приладу (згідно п.1 Постанови КМУ № 406 від 07.06.2017 року не підлягає прийняттю в експлуатацію); сарай (літ.«Л») - згідно рішення № 101 від 22.02.2006 року (а.с.23). У відповідності до ч.1-2 ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ст.375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Право власності на нерухоме майно, відповідно до Закону, підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.1, 5 ст.376 ЦК України). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. Згідно ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації прав. Як встановлено судом, відповідно до рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справі № 2-12889/04 від 10.11.2004 року, за [PERSON] за життя було визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18), а, відтак, даний житловий будинок має увійти до спадщини, що залишилась після його смерті. Довідкою приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М. від 19.12.2020 року визначено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . Відповідно до ст.1216, ст.1218, Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.ст.1268-1270 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.п.4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин, від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до п.п.4.15. п.4 глави 10 розділу ІІ вищезазначеного Порядку, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Як встановлено судом, після відкриття спадщини [PERSON] від її прийняття не відмовлялася та з метою прийняття звернулася до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Наявко І.М., однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.15). За змістом положень ст.392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, проте, померлий все ж набув право власності на квартиру за рішенням суду, [PERSON] позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування в інший спосіб. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved