Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, [PERSON], [PERSON]. [PERSON], треті особи: Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, фермерське господарство «Калина», Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання недійсним розпорядження та скасування державних актів на право власності. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 19.03.2010 року головою Києво-Святошинської РДА було прийнято розпорядження № 2083 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради», яка раніше знаходилась в оренді фермерського господарства «Калина». На виконання даного розпорядження було розпочато роботу щодо розробки проекту землеустрою. Під час підготовки відповідних документів, стало відомо, що відносно земельної ділянки, яка була відведена позивачу для ведення особистого селянською господарства, 09.11.2009 року головою Києво-Святошинської районної державної адміністрації було прийнято розпорядження № 1579 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки 3-м громадянам України членам фермерського господарства «Вашуп» (згідно додатку) для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради». Також, 21.01.2010 року головою Києво-Святошинської районної державної адміністрації було прийнято розпорядження № 274 «Про передачу у власність земельних ділянок трьом громадянам України - членам фермерського господарства «Вашуп» для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради». Враховуючи суть та зміст оскаржуваних розпоряджень (№1579 від 0911.2009 року та № 274 від 21.01.2010 року), позивач вважає їх такими, що прийняті з грубим порушенням норм чинного законодавства України, та підлягають скасуванню, з наступних підстав. На думку позивача, незаконність прийняття розпорядження голови Києво-Святошинської РДА від 09.11.2009 року №1579 полягає у наступному. Із вимог законодавства вбачається, що для реалізації права на отримання, членами фермерського господарства, безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення фермерського господарства, у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства необхідно, щоб земельна ділянка перебувала у користуванні фермерського господарства та члени фермерського господарства були родичами, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства. Позивач звертав увагу на те, що земельна ділянка, відносно якої було прийнято оспорюване розпорядження не перебувала у користуванні ФГ «Вашуп» та, відповідно, члени ФГ «Вашуп», яким згідно з додатком до розпорядження голови райдержадміністрації №1579 від 09.11.2009 року було надано дозвіл на виготовлення технічної документації: [PERSON] - 1,5 га, [PERSON] - 0,5 га, [PERSON] - 0,20 га, не є родичами. 05.05.2011 року за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області було визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. Позивач наголошував, що під час розгляду кримінальної справи, в рамках якої було постановлено згаданий вирок, судом було встановлено, що підсудний [PERSON] свою вину у вчиненні злочину визнав повністю. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] надавав наступні пояснення: «Рішенням десятої сесії Києво-Святошинської районної ради народних депутатів двадцять першого скликання від 14.07.1992 року про надання земель громадянам району для ведення селянсько-фермерського господарства йому було надано земельну ділянку загальною площею 2,2 га на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради. Згідно вказаного рішення йому було видано державний акт на право постійного користування землею №°025769. Вищезазначену земельну ділянку він використовував до 2000 року. Рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 68 від 14.03.2000 року було припинено право постійного користування земельною ділянкою ФГ «Вашуп» у зв'язку із невикористанням земельної ділянки за цільовим призначенням та вищезазначену земельну ділянку було передано в оренду Фермерського господарства «КАЛИНА». Крім того, при розгляді даної справи Києво-Святошинським районним судом Київської області було встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є родичами та не перебувають в родинних стосунках. Оскільки висновки суду про доведеність винності [PERSON] у вчиненні зазначеного у вироку суду злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та поясненнями самого [PERSON], що [PERSON] та [PERSON] не перебувають з ним в родинних стосунках, а земельну ділянку він не використовує з 2000 року, позивач вважає, розпорядження голови Києво-Святошинської РДА від 09.11.2009 року №1579 незаконним та таким, що прийнято з порушенням вимог закону. Окрім цього, на думку позивача, про відсутність перебування у користуванні (володінні) оспорюваної земельної ділянки у ФГ «Вашуп» свідчить також і укладений 14.03.2000 року на виконання Рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №68 від 14.03.2000 року між ФГ «КАЛИНА» та Софіївсько-Борщагівською сільською радою договір оренди земельної ділянки, термін дії якого рішенням 23 сесії 5 скликання від 07.10.2008 року Софіївсько-Борщагівської сільської ради було продовжено до 18 лютого 2010 року. Враховуючи те, що відбулись зміни в земельному законодавстві, а саме: розмежування повноважень щодо розпоряджання земельними ділянками, п.12 Перехідних положень ЗК України закріпив норму, відповідно до якої повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів почали здійснювати відповідні органи виконавчої влади, та враховуючи сплив строку договору оренди, ФГ «Калина» звернулось до Києво-Святошинської райдержадміністрації про переукладання договору оренди вищезазначеної земельної ділянки. Проте Києво-Святошинська РДА всупереч вимогам закону на звернення ФГ «Калина» надавала лише формальні відписки і постійно рекомендувала звернутись до Софіївсько-Борщагівської сільської ради для переукладання договору оренди земельної ділянки. Такі дії змусили ФГ «Калина» звернутись за відповідними роз'ясненнями щодо земельного законодавства до найвищої державної інстанції Інституту держави і права ім. В.М Корецького НАН України. Після проведення експертизи та направлення на адресу РДА висновку від 19.11.2009 року № 126/177-е, з якого вбачається, що спеціалістами Києво-Святошинської РДА було неправомірно, без будь-якого юридичного обґрунтування застосовано норми права, які взагалі не відносились до вирішення питання по суті, голова Києво-Святошинської РДА запропонував йому оформити дану земельну ділянку у власність шляхом безкоштовної приватизації. Отже, як вважає позивач, вищевикладені обставини ще раз підтверджують ту обставину, що момент прийняття оспорюваного розпорядження від 09.11.2009 року №1579 земельна ділянка не перебувала в користуванні ФГ «Вашуп», а отже, і не могла бути розпайована між його членами. Окрім цього позивач звернув увагу на те, що, приймаючи оспорюване розпорядження, Києво-Святошинська РДА порушила вимоги ст.ст. 118, 121 ЗК України, та ст.ст. 7, 8 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». В порушення вимог законодавства за відсутності рішення загальних зборів про безкоштовну приватизацію фермерської землі, з метою уникнення державної експертизи Києво-Святошинська РДА замість надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, надала дозвіл ФГ «Вашуп» на виготовлення технічної документації. Щодо розпорядження голови Києво-Святошинської РДА від 21.01.2010 року № 274 «Про передачу у власність земельних ділянок трьом громадянам України - членам фермерського господарства «ВАШУП» для ведення фермерського господарств» позивач зазначив наступне. Всупереч вимогам закону голова Києво-Святошинської РДА передав земельну ділянку у власність членам ФГ «Вашуп» без прийняття відповідного розпорядження про затвердження проекту землеустрою. Крім того, позивач зауважив, що технічна документація із землеустрою не містить рішення професійної комісії з питань створення фермерських господарств щодо наявності у громадянина достатнього досвіду роботи у сільському господарстві або необхідної сільськогосподарської кваліфікації. Таким чином, на думку позивача, оскільки технічна документація не містить належним чином оформлених графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (викопіювання з чергового земельно-кадастрового плану, ситуаційні схеми, схеми економіко-планувальної зони, до якої відноситься земельна ділянка, план меж зон обмежень і сервітутів земельних ділянок тощо, незалежно від виду документації із землеустрою, що розробляється), погодження землекористувача (у даному випадку ФГ «Калина»), висновку професійної комісії про наявність у громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] достатнього досвіду роботи у сільському господарстві або необхідної сільськогосподарської кваліфікації, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області з перевищенням владних повноважень прийняла розпорядження про передачу у власність земельної ділянки. Більш того, [PERSON] вказав, що у вказаній технічній документації із землеустрою відсутні акт про передачу на зберігання межових знаків, акт погодження та встановлення в натурі меж земельної ділянки. Також технічна документація із землеустрою не містить інформації щодо погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. В порушення норм земельного законодавства голова Києво-Святошинської РДА прийняв розпорядження від 21.01.2010 року №274 «Про передачу у власність земельних ділянок трьом громадянам України - членам фермерського господарства «ВАШУП» для ведення фермерського господарства» - на підставі технічної документації із землеустрою яка не відповідає вимогам діючого законодавства та в порушення ст. 118 ЗК України не затверджена розпорядженням органу виконавчої влади. Крім того, позивач не обминув увагою те, що в резолютивній частині розпорядження від 21.01.2010 року №274 голова Києво-Святошинської РДА безпідставно припинила право постійного користування земельною ділянкою ФГ «Вашуп», оскільки рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 68 від 14.03.2000 року вже було припинено право постійного користування земельною ділянкою ФГ «Вашуп» у зв'язку із невикористанням земельної ділянки за цільовим призначенням та вилучено оригінал Державного акту на право постійного користування. Як вважає позивач, вищевикладені обставини, свідчать про бездіяльність органів виконавчої влади при здійсненні управлінських функцій. Поруч із цим, позивач наголошував, що оскільки він дізнався про порушення своїх законних прав лише 05.05.2011 року із вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі (Справа №1-255/11, Головуючий: Лисенко Владислав Вікторович), де було визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, останнім днем строку на звернення до суду слід вважати 05.05.2014 року. [PERSON] стверджував, що за своїм змістом і правовим характером його позовні вимоги мають всі ознаки реалізації власником права на користування та розпорядження майном (земельною ділянкою), а тому враховуючи, що у спірних правовідносинах існує спір з державним органом не лише стосовно оскарження його рішення щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, а і щодо права власності на земельну ділянку, що свідчить про наявність між сторонами спору про право, що, в свою чергу, виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації №1579 від 09.11.2009 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки 3-м громадянам України членам фермерського господарства «Вашуп» (згідно додатку) для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради»; визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 274 від 21.01.2010 року «Про передачу і власність земельних ділянок трьом громадянам України - членам Фермерського господарства «Вашуп» для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради»; визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки, які були надані громадянам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 274 від 21.01.2010 року. У судовому засіданні 21.05.2014 року до участі у справі у якості співвідповідача судом було залучено [PERSON]. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові. Відповідач Києво-Святошинська РДА Київської області у судове засідання свого представника не направила, звернулась до суду із відзивом на позов, де просила суд розглядати справу без участі її представника, також повідомила, що на даний час за розпорядженням голови Києво-Святошинської РДА від 03.12.2010 року № 4966 з [PERSON] було укладено договір про передачу права власності на земельну ділянку площею 0,5000 га для ведення фермерського господарства, належну йому, на користь держави. У зв'язку з викладеним дана земельна ділянка була повернута до земель запасу державної власності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання направили свого представника, яка проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки позивач не довів наявність у нього прав на спірні земельні ділянки. Поруч із цим, представник відповідачів просила суд застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомили. Третя особа Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області у судове засідання свого представника не направило, звернулось до суду із листом, в якому позов визнало та просило суд розглядати справу без участі його представника. Третя особа ФГ «Калина» направило у судове засідання свого представника, який позов підтримав, просив його задовольнити. Третя особа Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області у судове засідання свого представника не направила, звернулась до суду із поясненнями, де позов підтримала і вважала його таким, що підлягає задоволенню, наголосила на тому, що договір оренди земельної ділянки від 14.03.2000 року був зареєстрований відповідно до вимог чинного на той час законодавства, про що зроблено запис в реєстровій книзі, а також із листом, де просила суд розглядати справу без участі її представника. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 10 сесії 21 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 14.07.1992 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) було: надано громадянам району у постійне користування за рахунок земель запасу земельні ділянки для ведення селянських (фермерських) господарств згідно з додатком № 1 ([PERSON] - 2,2 га, [PERSON] - 2,2 га); вказано, що до користування земельними ділянками, які виділені громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства приступити після нанесення меж ділянок у натурі Київським відділенням УкрНДІземпроект і отримання Державного акту на право користування землею; Київському відділенню УкрНДІземпроект дозволено приступити до встановлення меж ділянок землекористування в натурі, які виділені громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства, після збору урожаю радгоспами в 1992 році. На підставі згаданого рішенням 10 сесії 21 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 14.07.1992 року було видано на ім'я [PERSON] Державний акт серії Б № 025769 (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) на право користування землею площею 2,2 га в с. Софіївська Борщагівка для організації селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в Книзі державних актів на право користування землею № 318. 18.09.1997 року земельною комісією за результатами перевірки використання земельних ділянок, що знаходяться в користуванні селянських фермерських господарств району, проведеної на підставі розпорядження Києво-Святошинської РДА № 364 від 08.07.1997 року, було складено акт (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11), відповідно до якого [PERSON] земельна ділянка 2,2 га не використовувалась та визнано за доцільне поставити питання перед виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради про вилучення земельної ділянки [PERSON] 15.06.1998 року земельною комісією за результатами перевірки використання земельних ділянок, що знаходяться в користуванні селянських фермерських господарств району, проведеної на підставі розпорядження Києво-Святошинської РДА, було складено акт (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11), відповідно до якого [PERSON] земельна ділянка 2,2 га не використовувалась. На цій підставі 15.05.1998 року службовою особою Управління земельних ресурсів Києво-Святошинської РДА було висунуто [PERSON] вказівку № 4 вчинити необхідні дії для усунення порушень. Рішенням виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 68 від 14.03.2000 року було: припинено право користування земельною ділянкою розміром 2 га, гр. [PERSON], яка була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства, в районі Жулян, у зв'язку з невикористанням земельної ділянки за призначенням протягом 4 років; надано в тимчасове користування земельну ділянку площею 2 га ФГ «Калина» для ведення селянського (фермерського) господарства, в районі Жулян. 14.03.2000 року на виконання вище згаданого рішення між Софіївсько-Борщагівською сільською радою в особі сільського голови та ФГ «Калина» в особі позивача було укладено договір оренди земельної ділянки (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11), відповідно до якого в оренду ФГ «Калина» було передано у строкове платне володіння і користування терміном на 5 років земельну ділянку загальною площею 2,2 га ріллі за рахунок земель запасу сільської ради, що знаходиться в користуванні фермера [PERSON] за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Білогородка. До договору було додано плани (знаходяться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11), в тому числі й ідентичні тим, що зображені на Державному акті серії Б № 025769 на право користування землею, виданому на ім'я [PERSON] Згідно з умовами вказаного договору оренди за актом приймання-передачі земельної ділянки від 14.03.2000 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) Софіївсько-Борщагівська сільська рада в особі сільського голови передала у строкове платне володіння і користування терміном на 5 років земельну ділянку загальною площею 2,2 га ріллі, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Білогородка, а ФГ «Калина» в особі позивача прийняло її. Згідно з інформацією, наданою ДПІ у Києво-Святошинському районі за вих. № 782/7/18-1-42 від 23.01.2003 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) щодо сплати земельного податку за 1997-2002 роки фермерськими господарствами, розташованими на землях Софіївсько-Борщагівської сільської ради, [PERSON] (ФГ «Калина») сплачував податок за весь період, [PERSON] (ФГ «Вашуп») не сплачував податок протягом всього періоду. 18.02.2005 року між Софіївсько-Борщагівською сільською радою в особі сільського голови та ФГ «Калина» в особі позивача було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2000 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11), відповідно до якого п. 2.2 договору було викладено у наступній редакції: «Договір укладається терміном на 5 років, починаючи з дати реєстрації. Якщо орендар протягом терміну дії цього договору виконував свої зобов'язання належним чином та/або якщо у орендодавця відсутні претензії до орендаря щодо виконання умов цього договору, договір вважається продовжений на такий самий термін. Умови цього договору зберігають свою чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договором законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені договором. При зміні орендаря договір втрачає свою чинність.». Також було викладено у новій редакцій п. 7 договору: «Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації.». Інші умови договору оренди від 14.03.2000 року було визначено незмінними і такими, що залишились чинними. Листом сільського голови Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 59 від 19.03.2005 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) на лист ФК «Калина» за № 8 від 18.02.2005 року було повідомлено, що Софіївсько-Борщагівська сільська рада погодила термін дії договору оренди на такий же термін, тобто до 14.03.2010 року згідно з договором від 18.02.2005 року про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2000 року. 21.02.2006 року [PERSON], як засновником, було прийнято рішення № 1 про створення та діяльність ФГ «Вашуп», на підстав чого 21.02.2006 року державним реєстратором Києво-Святошинської РДА було проведено державну реєстрацію юридичної особи - ФГ «Вашуп» за № 13391020000002738. 30.10.2006 року за № 13391050001002738 на підставі рішення членів ФГ «Вашуп», протокол № 2 від 03.10.2006 року, було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів, відповідно до яких до складу членів ФГ «Вашуп» було включено [PERSON]. 01.01.2009 року між Софіївсько-Борщагівською сільською радою в особі сільського голови та ФГ «Калина» в особі позивача було укладено договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 14.03.2000 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11), відповідно до якого в п. 2 розділу «Умови договору» було добавлено п. 2.5 та викладено його у наступній редакції: «Оренда земельної ділянки проводиться з оплатою у розмірі 3 (три) % від нормативно-грошової оцінки орендованої земельної ділянки на рік на рахунок орендодавця щомісячно рівними частками протягом 30 календарних днів, наступним за останнім календарним днем звітного місяця. Нормативно-грошова оцінка орендованої земельної ділянки становить: 49 241 (сорок дев'ять тисяч двісті сорок одна) гривня 39 копійок.». Інші умови договору залишено незмінними. Визначено, що даний договір набирає чинності після підписання двох сторін. Листом сільського голови Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 98 від 03.03.2009 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) було повідомлено ФГ «Калина», що стосовно виконання даним господарством договору оренди від 14.03.2000 року № 68 зауваження відсутні, так як земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, заборгованості по орендній платі немає, проти продовження терміну дії даного договору оренди заперечення відсутні, проте рекомендовано для переукладання договору оренди земельної ділянки звернутись до органів виконавчої влади. Листами заступника голови Києво-Святошинської РДА № 07-22-1246 від 02.04.2009 року, № 07-22-3395 від 27.08.2009 року та № 07-22-5149 від 22.12.2009 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) на звернення голови ФГ «Калина» [PERSON] було повідомлено, що договір оренди земельної ділянки від 14.03.2000 року не пройшов державної реєстрації, тобто даний договір є нікчемним, а тому у адміністрації немає правових підстав для продовження строку оренди земельної ділянки. Листом голови комісії, заступником голови Києво-Святошинської РДА № 7-22-1914 від 21.05.2009 року (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) голові ФГ «Калина» [PERSON] було повідомлено, що відповідно до протоколу від 19.05.2009 року № 01/09 засідання районної комісії по наданню на умовах оренди водних об'єктів, земель водного фонду, земель запасу та резервного фонду на території Києво-Святошинського району було прийнято рішення про необхідність йому звернутись до Софіївсько-Борщагівської сільської ради для правильного оформлення оренди на земельну ділянку терміном на 49 років площею 2,2 га для ведення фермерського господарства згідно з чинним законодавством України. Рішенням № 3 зборів членів ФГ «Вашуп» від 10.07.2009 року було: на підставі заяви [PERSON] від 01.07.2009 року виключено його зі складу членів ФГ «Вашуп»; включено до складу членів ФГ «Вашуп» [PERSON] та [PERSON] за їх заявами; вирішено приватизувати земельну ділянку, надану у постійне користування ФГ «Вашуп», наступним чином: [PERSON] - 1,50 га, [PERSON] - 0,5 га, [PERSON] - 0,2 га. 25.09.2009 року за № 13391050008002738 на підставі рішення членів ФГ «Вашуп» № 2 від 10.07.2009 року, було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів, відповідно до яких було виключено зі складу членів ФГ «Вашуп» [PERSON] та було включено до складу членів ФГ «Вашуп» [PERSON] та [PERSON] Розпорядженням голови Києво-Святошинської РДА № 1579 від 09.11.2009 року було: надано дозвіл землевпорядній організації, що має відповідну ліцензію на роботи з розробки технічної документації, роботи розпочати після укладення договору; обумовлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки 3-м громадянам України - членам ФГ «Вашуп» (згідно з додатком: [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради повинна бути розроблена у відповідності до вимог чинного законодавства та обов'язково містити серед інших документів висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки, висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; визначено, що технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки направити в Києво-Святошинську РДА на затвердження. Згідно з Висновком № 126/177-е від 19.11.2009 року науково-правової експертизи при Інституті держави і права НАН України (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) у період дії положень ЗК України в редакції від 13.03.1992 року саме до компетенції сільських рад належало надання земель сільськогосподарського призначення, розташованих за межами сіл, в оренду для ведення селянського (фермерського) господарства. Сільські ради мали право передавати свої повноваження щодо надання земельних ділянок в оренду своїм виконавчим комітетам. Саме тому рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради про надання земельної ділянки площею 2,2 га ФГ «Калина» в оренду та укладання договору оренди зазначеної ділянки слід вважати правомірним, тобто таким, яке було прийнято у повній відповідності із законодавством України, що було чинним у період прийняття такого рішення. Також у вказаному Висновку науково-правової експертизи зазначено, що у зв'язку з втратою чинності ЗК України 1990 року та набрання чинності з 01.01.2002 року ЗК України 2001 року ФГ «Калина» не втратило право оренди на земельну ділянку за договором від 14.03.2000 року, проте для переукладання договору оренди землі йому з цього часу звертатись до Києво-Святошинської РДА. Розпорядженням голови Києво-Святошинської РДА № 274 від 21.01.2010 року було: припинено право постійного користування ФГ «Вашуп» в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради на земельну ділянку загальною площею 2,2325 га, що перебувала в постійному користуванні ФГ «Вашуп» на підставі державного акта на право користування землею Серії Б № 02576; передано безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 2,2325 га 3-м громадянам України - членам ФГ «Вашуп» для ведення фермерського господарства (згідно з додатком: [PERSON], [PERSON] та [PERSON].); надано дозвіл на виготовлення державних актів 3-м громадянам України - членам ФГ «Вашуп» для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради (згідно з додатком: [PERSON], [PERSON] та [PERSON].); вирішено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки 3-м громадянам України - членам ФГ «Вашуп» для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради (1 книга) передати на постійне зберігання в управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі; зобов'язано Управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі внести відповідні зміни в земельно-облікові документи. 03.03.2010 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії ЯИ № 434494 (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) на право власності на земельну ділянку площею 1,5000 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0042, для ведення фермерського господарства, яка розташована: Київська обл., Києво-Святошинський район, Софіївсько-Борщагівська сільська рада. Даний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094700518. 03.03.2010 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії ЯИ № 434496 (знаходиться в матеріалах кримінальної справи № 1-255/11) на право власності на земельну ділянку площею 0,2325 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0043, для ведення фермерського господарства, яка розташована: Київська обл., Києво-Святошинський район, Софіївсько-Борщагівська сільська рада. Даний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094700519. 03.03.2010 року на ім'я [PERSON] було видано державний акт серії ЯИ № 434495 на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0044, для ведення фермерського господарства, яка розташована: Київська обл., Києво-Святошинський район, Софіївсько-Борщагівська сільська рада. Даний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094700520. Розпорядженням голови Києво-Святошинської РДА № 2083 від 19.03.2010 року було: надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га громадянину України [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради; вирішено роботи з розробки проекту розпочати після укладання договору із землевпорядною організацією. яка має відповідну ліцензію на їх виконання; вирішено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність повинен включати заяву власника земельної ділянки або землекористувача про складання державного акта, технічне завдання на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки, висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; вказано, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність повинен погоджуватись з органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічним органом, органом містобудування і архітектури, органом охорони культурної спадщини; зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність потрібно подати на розгляд комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою; попереджено, що підготовка проекту відведення земельної ділянки не дає права на її використання до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації. Розпорядження голови Києво-Святошинської РДА № 4965 від 03.12.2010 року за заявою [PERSON] було: припинено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2325 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 434496, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011094700519 03.03.2010 року, анульовано у встановленому законом порядку; вирішено включити дану земельну ділянку до складу земель запасу державної власності в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради; доручено керівнику апарату Києво-Святошинської РДА Буту В.Г. підписати угоду про передачу права власності на земельну ділянку; зазначено, що угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації; вказано Управлінню Держкомзему у Києво-Святошинському районі внести відповідні зміни до земельно-кадастрової документації. Розпорядження голови Києво-Святошинської РДА № 4966 від 03.12.2010 року за заявою [PERSON] було: припинено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,5000 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 434495, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011094700520 03.03.2010 року, анульовано у встановленому законом порядку; вирішено включити дану земельну ділянку до складу земель запасу державної власності в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради; доручено керівнику апарату Києво-Святошинської РДА Буту В.Г. підписати угоду про передачу права власності на земельну ділянку; зазначено, що угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації; вказано Управлінню Держкомзему у Києво-Святошинському районі внести відповідні зміни до земельно-кадастрової документації. На виконання згаданого розпорядження голови Києво-Святошинської РДА від 03.12.2010 року № 4966 08.02.2011 року між [PERSON] та Києво-Святошинською РДА в особі Бута В.Г. було укладено договір про передачу права власності на земельну ділянку площею 0,5000 га, кадастровий номер 3222486200:04:001:0044, для ведення фермерського господарства. яка розташована: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 241. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2011 року, який набрав законної сили, було [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України і призначено йому покарання. Вказаним вироком суду було встановлено, що [PERSON], будучи службовою особою фермерського господарства «Вашуп», для отримання ФГ «Вашуп» у власність земельні ділянки, які надані йому у користування відповідно до державного акта на право користування землею від 1992 року № 025769 та подальшого їх використання для здійснення господарської діяльності, не перевірив належним чином родинну спорідненість між членами вказаного господарства, приблизно у липні 2009 року склав рішення № 3 загальних зборів членів фермерського господарства «Вашуп» від 10.07.2009 року, куди вніс відомості про проведення вищезазначених зборів та про включення до складу членів господарства [PERSON] і [PERSON], а потім вніс ці відомості до Статуту вказаного фермерського господарства, після чого 25.09.2009 року надав для реєстрації державному реєстратору Києво-Святошинської РДА нову редакцію Статуту господарства. 25.09.2009 року вказану редакцію Статуту фермерського господарства «Вашуп» зареєстровано державним реєстратором Києво-Святошинської РДА. У подальшому на підставі вказаних документів розпорядження голови Києво-Святошинської РДА № 274 від 21.01.2010 року членам ФГ «Вашуп» [PERSON] та [PERSON] передано у власність земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), а саме: [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3222486200:04:001:0044, площею 0,5000 га, ринковою вартістю 990 057,69 грн., та [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3222486200:04:001:0043, площею 0,2325 га, ринковою вартістю 460 376,83 грн. Як визначив суд у вироку, внаслідок таких злочинних дій [PERSON] інтересам держави в особі Києво-Святошинської РДА спричинено тяжкі наслідки у вигляді безпідставного вилучення з державної власності та надання у власність громадянам земельних ділянок загальною площею 0,7325 га, ринковою вартістю станом на 03.03.2010 року 1 450 434,52 грн. Окрім цього, у даному вироку суду зазначено, що у судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні злочину визнав та пояснив, що: рішенням 10 сесії Києво-Святошинської районної ради народних депутатів 21 скликання від 14.07.1992 року про надання земель громадянам району для ведення селянсько-фермерського господарства йому було надано земельну ділянку загальною площею 2,2 га на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради; згідно з вказаним рішенням йому було видано державний акт на право постійного користування землею №°025769; вищезазначену земельну ділянку він використовував до 2000 року; у 2000 році йому стало відомо, що рішенням виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 68 від 14.03.2000 року «Про надання земельної ділянки в тимчасове користування фермерському господарству «Калина» площею 2 га для ведення селянсько-фермерського господарства» припинено право користування земельною ділянкою, наданою йому у постійне користування, та передано її ФГ «Калина», мотивуючи тим, що він протягом 4 років не використовував земельну ділянку за цільовим призначенням. Відповідно до листа Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області № 01-21/4343 від 23.05.2014 року земельна ділянка, кадастровий номер 3222486200:04:001:0042, обліковується за [PERSON], ІПН [NUMBER], земельна ділянка, кадастровий номер 3222486200:04:001:0043, - за [PERSON], ІПН [NUMBER], земельна ділянка, кадастровий номер 3222486200:04:001:0044, - за [PERSON], ІПН [NUMBER]. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм і позиції Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ст. 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 41 Конституції України проголошено, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. За правилами ст. 3 ЗК України 1990 року власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Зважаючи на ч.ч. 1, 3, 5, 8 ст. 7 ЗК України 1990 року користування землею може бути постійним або тимчасовим. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п'яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування. У тимчасове користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для городництва, сінокосіння і випасання худоби, ведення селянського (фермерського) господарства. Продовження строку користування земельними ділянками, наданими із земель, що перебувають у державній власності, провадиться Радами народних депутатів, які надали їх у користування. З огляду на п. 8 ч. 1, ч.ч. 4, 5 ст. 27 ЗК України 1990 року право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку. Статтею 5 ЗК України 2001 року передбачено, що одним із принципів земельного законодавства є забезпечення гарантій прав на землю. Пунктом «а» ст. 18 ЗК України 2001 року до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин також віднесено розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст. 32 ЗК України 2001 року громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Відповідно до ст. 81 ЗК України 2001 року громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України 2001 року (в редакції станом на 09.11.2009 року) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Зважаючи на ч.ч. 6-7 ст. 118 ЗК України 2001 року (в редакції станом на 09.11.2009 року), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. З огляду на вимоги ч.ч. 8-9 ст. 118 ЗК України 2001 року (в редакції станом на 21.01.2010 року) розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно п. 3 Перехідних положень ЗК України 2001 року у випадках, коли земельні ділянки надані в оренду до введення в дію цього Кодексу органами, повноваження яких з наданням земельних ділянок з прийняттям цього Кодексу змінені, продовження строку оренди здійснюється органами, що мають право надання вказаних земель за цим Кодексом. Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України 2001 року передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної форм власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Охорона земель здійснюється через відповідні спеціально уповноважені державні органи, органи місцевого самоврядування та органи державної виконавчої влади відповідно до закону. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно зі ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до змісту ст. 267 ЦК України пропуск позовної давності за наявності відповідної заяви до суду від відповідача про застосування строків позовної давності має наслідком відмову у задоволенні позову. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України (в редакції станом до 15.01.2012 року) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Зважаючи на ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції станом на 14.03.2000 року), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Згідно з п. 2 ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації» акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та постановам Верховної Ради України, прийнятим відповідно до Конституції та законів України, актам Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. За правилами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (чинного станом на 14.03.2000 року) володіння, користування і розпорядження майном здійснюється членами селянського (фермерського) господарства за взаємною домовленістю. Статтею 3 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що члена фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім'ї інші члени сім'ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його Статуту. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю). З огляду на ч. 1 ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право: а) продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену сільськогосподарську продукцію; г) на відшкодування збитків; ґ) споруджувати житлові будинки, господарські будівлі та споруди; д) реалізовувати вироблену сільськогосподарську продукцію на вітчизняних ринках і поставляти на експорт; е) інші права. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 14.03.2000 року) підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що перебуває у комунальній або державній власності, є рішення орендодавця. Зважаючи на ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 14.03.2000 року), договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі. Невід'ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально за її місцезнаходженням. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 14.03.2000 року) передбачено, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації. Як визначено у ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 14.03.2000 року), укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Один зареєстрований примірник договору зберігається в органі, який здійснив його реєстрацію. Порядок та органи, що здійснюють державну реєстрацію, визначаються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 ч. 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» визначено, що п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключається. У відповідності до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про: 1) визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману; 2) застосування наслідків нікчемного правочину; 3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Як передбачено у п. 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. № 2073 (чинного станом на 14.03.2000 року), державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Відповідно до п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Держкомзему України від 04 травня 1999 року № 43, який зареєстрований в Мін'юсті України 04.06.1999 року за 354/3647 (в редакції на час видачі оспорюваних державних актів), державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлюється, в тому числі, і на підставі рішення державної адміністрації про передачу у власність цієї ділянки. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4, ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналізуючи вище перелічені правові норми і позицію Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до наданих матеріалів суд не вбачає, що у позивача, як голови ФГ «Калина», виникли права на спірні земельні ділянки, так як в ході судового розгляду не було надано доказів належного оформлення договору оренди цих ділянок між ФГ «Калина» та Софіївсько-Борщагівською сільською радою: його нотаріального посвідчення та державної реєстрації відповідно до вимог чинного на той час законодавства. Проте, суд зважає, що відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України законодавцем передбачено судовий захист не лише невизнаних, оспорених чи порушених прав осіб, але й невизнаних, оспорених чи порушених їх інтересів. З теорії цивільного права законний інтерес (інтерес, охоронюваний законом) - простий юридичний дозвіл, що закріплений в законі або випливає з його змісту та виражається в можливостях суб'єкта права користуватися конкретним соціальним благом, а іноді звертатися по захист до компетентних державних органів або громадських організацій - з метою задоволення своїх потреб, які не суперечать суспільним. Тобто, зважаючи на проголошене ст. 41 Конституцій України право громадян користуватись об'єктами права державної та комунальної власності, існування чинного та нескасованого рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.03.2000 року № 68, відповідно до якого було вирішено надати без визначення конкретного терміну у тимчасове користування спірну землю ФГ «Калина», яке в силу вимог ст. 3 ЗК України 1990 року є правомірним (що і було підтверджено висновком науково-правової експертизи при Інституті держави і права НАН України) та надає відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» ФГ «Калина» можливості для укладення договору оренди і набуття права на оренду спірної землі, у ФГ «Калина» виник законний інтерес щодо спірних земельних ділянок. Також суд вважає, що на підставі договору оренди від 14.03.2000 року все-таки мало місце передання Софіївсько-Борщагівською сільською радою у фактичне користування ФГ «Калина» за актом приймання-передачі від 14.03.2000 року земельної ділянки. Поруч із цим протягом усього часу, починаючи з 2000 року, позивачем, як головою ФГ «Калина». вчинялись дії щодо впорядкування орендних відносин ФГ «Калина» стосовно спірної землі шляхом укладання правочинів, сплати земельного податку, її використання за цільовим призначенням, листування тощо, що свідчить про його тривалий активний інтерес, який може бути реалізований шляхом належного оформлення прав на ці земельні ділянки за умови скасування прав відповідачів на спірні земельні ділянки, які виникли вже значно пізніше, ніж виник інтерес у ФГ «Калина». Отже, з огляду на наявність у ФГ «Калина» законного інтересу щодо спірної землі, у позивача, який є його головою, відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (чинного станом на 14.03.2000 року), ст.ст. 13, 14 Закону України «Про фермерське господарство» теж виник стосовно цієї землі такий самий інтерес, який у разі доведення факту його порушення, невизнання чи оспорення повинен бути захищений чи поновлений у судовому порядку. Поруч із цим, суд зважає на те, що вже згаданим рішенням виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.03.2000 року № 68 було в силу вимог ст. 27 ЗК України 1990 року (чинного на той час) правомірно припинено право користування відповідача [PERSON] земельною ділянкою розміром 2 га, яка була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства в районі Жулян, у зв'язку з невикористанням цієї землі за цільовим призначенням протягом 4 років. Факти невикористання даної земельної ділянки [PERSON] належно підтверджені актами земельних комісій, вказівкою посадової особи органів земельних ресурсів та інформацією ДПІ про відсутність сплати ним земельного податку в період 1997-2002 років. Як вбачається зі змісту вище згаданого вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2011 року, відповідачу [PERSON] з 2000 року було відомо про припинення його права користування землею та передачу її у користування ФГ «Калина», проте суду не було надано доказів того, що з його боку мали місце якісь заперечення щодо цього, а тому, виходячи зі змісту ст. 27 ЗК України 1990 року (чинного на той час), підстав для припинення прав відповідача на цю землю в судовому порядку не було. Тобто, право [PERSON] на користування спірною землею з 14.03.2000 року припинилось. Зміст зазначеного рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 14.03.2000 року та пояснення [PERSON], зафіксовані у вже згаданому вироку, які суд оцінює за правилами ст. 212 ЦПК України, свідчать про те, що земельна ділянка, на яку було припинено право користування [PERSON] і яка в подальшому була приватизована відповідачами, та земельна ділянка, надана для тимчасового користування ФГ «Калина», являються однією й тією ж земельною ділянкою. Більш того, відсутність у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування спірною землею підтверджується і тим фактом, що вони скористались своїм правом на приватизацію землі за процедурою, передбаченою ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України 2001 року, за якою громадяни набувають у власність земельні ділянки, які не перебувають у їх користуванні, а не за процедурою, визначеною ч.ч. 1, 2 цієї ж статті, відповідно до якої громадяни набувають у власність земельні ділянки, які вже знаходяться у їх користуванні. Також ні зі Статуту ФГ «Вашуп» (у всіх його редакціях), ні з інших матеріалів суд не вбачає, що спірна земля, яка першопочатково надавалась у користування саме [PERSON], а не ФГ «Вашуп», була належним чином передана [PERSON] у користування, розпорядження та володіння даного фермерського господарства, що б в подальшому давало право членам ФГ «Вашуп» приватизувати її. Тобто, у будь-якому разі спірна земля не підлягала приватизації членами ФГ «Вашуп», що не було перевірено відповідачем Києво-Святошинською РДА. Поруч із цим, вище вказаним вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.05.2011 року було встановлено, що відповідач [PERSON] незаконно включив до складу членів ФГ «Вашуп» [PERSON] та [PERSON] Зазначене додатково підтверджує незаконність приватизації спірних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], які, не маючи права бути членами ФГ «Вашуп», відповідно, не мали права набувати у власність і земельні ділянки в результаті розпаювання землі даного фермерського товариства. Стосовно дотримання процедури приватизації відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок, то суд не вбачає з матеріалів, наданих в ході судового розгляду, що ними до Києво-Святошинської РДА було подано разом із клопотаннями про надання землі у власність графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та висновки конкурсної комісії, як це передбачено ч.ч. 6-7 ст. 118 ЗК України 2001 року. Також взагалі не вирішеним залишилось питання затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та був проігнорований розгляд його Комісією з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою, що передбачено ч.ч. 8-9 ст. 118 ЗК України 2001 року, проте, незважаючи на це, Києво-Святошинською РДА всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України було передано у власність відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірні земельні ділянки. Вказані порушення, на думку суду, призвели до унеможливлення виявити той факт, що спірні землі не можуть бути надані у власність відповідачам та знаходяться у фактичному використанні та володінні іншого фермерського господарства, яке теж з 2000 року намагається оформити належними чином права на них. З огляду на проаналізоване вище суд приходить до висновку про незаконність оспорюваних рішень Києво-Святошинської РДА, прийнятих в порядку реалізації ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство», що є підставою для задоволення позову у цій частині. Так як судом було встановлено протиправність оспорюваного [PERSON] розпорядження голови Києво-Святошинської РДА від 21.01.2010 року, яке стало підставою для видачі відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірних державних актів на право власності на земельні ділянки, то є безпідставними та незаконними й самі ці акти, що змушує суд задовольнити позовні вимоги і в цій частині. Додатково суд бере до уваги те, що за умови існування спірних державних актів, виданих на підставі оспорюваних розпоряджень, які були видані в порушення вимог закону, позивач не зможе реалізувати свій законний інтерес щодо спірної землі та набути на неї права. На рахунок того, що представник відповідача [PERSON] та [PERSON] наголошувала на застосуванні наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог, які розглядаються судом, то у даному випадку неможливо їх застосувати, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України включно до 14.01.2012 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» № 4176-VI від 20.12.2011 року, яким даний пункт було виключено, діяло правило, згідно з яким строк позовної давності до вимог про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи не застосовувався, а пп. 3 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень згаданого Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15.01.2012 року до 15.01.2015 року, особа має право звернутися до суду з такими позовними вимогами. А отже, у будь-якому разі строк позовної давності для позовних вимог [PERSON] на час розгляду даної справи не сплинув. А отже, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити у повному обсязі. Зважаючи на вищенаведене, з огляду на рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 33, 14, 19, 41, 58, 144 Конституції України, ст.ст. 3, 7, 27 ЗК України 1990 року, ст.ст. 5, 18, 32, 81, 118, п.п. 3, 12 Перехідних положень ЗК України 2001 року, ст.ст. 3, 15, 16, 21, 257, 261, 267, 268 ЦК України, ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 17 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», ст.ст. 3, 12, 13, 14, 19 Закону України «Про фермерське господарство», ст.ст. 7, 13, 16, 18 Закону України «Про оренду землі», ч. 2, . 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», п. 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 р. № 2073, п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди земельної ділянкою, затвердженої наказом Держкомзему України від 04 травня 1999 року № 43, який зареєстрований в Мін'юсті України 04.06.1999 року за 354/3647,

Outcome: approved