Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 12.09.2017 року. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Розпорядженням Миколаївської райдержадміністрації Одеської області № 75/А - 2019 від 02.05.2019 року прізвище сина було змінено з [PERSON] на [PERSON] та видано повторне свідоцтво про народження. Син [PERSON] після розірвання шлюбу постійно проживає разом з позивачкою. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] виданого Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 47, від 05 квітня 2016 року, в графах батьки зазначені: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України. З травня 2019 року, [PERSON] , ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не спілкується з сином і не цікавиться його здоров`ям. За час перебування сина в Миколаївському ДНЗ ясла - садок № 1 «Сонечко» батько його не відвідував і не цікавився здобутками сина. Аліментів, за судовим наказом, не платить та має заборгованість у розмірі 46148,25 гривень за період з січня 2020 року по січень 2021 року. Будь- якої іншої матеріальної допомоги не надає. Син позбавлений і не відчуває батьківського тепла та турботи. Будь - яких перешкод в спілкуванні відповідачу з сином позивачкою не чинилося і не чиниться. Вона неодноразово просила відповідача змінити своє ставлення до сина, адже краще для дитини коли він спілкується з батьком, проте відповідач на протязі двох років свого ставлення до дитини не змінив. Позивачка вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, який не виконує батьківські обов`язки. Позивачка самостійно створює належний рівень життя дитині, опікується матеріальним станом та духовним розвитком. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, але до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Зацікавлена особа начальник Органу Опіки та піклування Миколаївської селищної ради Одеської областіКовальський О.С., в судове засідання, не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій позов підтримує, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Зацікавлена особа представник Миколаївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Макрій Л.М., в судове засідання, не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій позов підтримує, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в її відсутність. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки батько не виконує покладених нанього обов`язків по вихованню та утриманню сина, забезпеченням його всестороннього, фізичного, розумового та морального розвитку, що підтверджується матеріалами справи копією паспорта [PERSON] ( а.с. 5 - 6 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ( а.с. 7 ), копією Розпорядження ( а.с. 8 ), копією Рішення суду про розірвання шлюбу ( а.с. 9 ), копією Судового наказу, про стягнення аліментів ( а.с. 10 ), копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ( а.с. 11- 12 ), довідкою - характеристикою на [PERSON] ( а.с. 13 ), довідкою - характеристикою на [PERSON] ( а.с. 14 ), довідкою виданою В.о. завідуючою ДНЗ Андросюк Л.М. ( а.с. 15 ), довідкою виданою Миколаївською селищною радою ( а.с. 16 ), довідкою про стан здоров`я дитини ( а.с. 17 - 18 ), Актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї ( а.с. 19 ), Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 48 - 49 ). Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі не виявляють інтересів до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов`язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншим батьком, який добровільно, а не через судовий примус, згоден на любов та тягар виховання дитини. [PERSON] , самостійно створює належний рівень життя своєму сину, опікуєся матеріальним станом та духовним розвитком дитини. Зазначені нею обставини, відповідно з п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`і разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`і є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Стаття 150 СК України закріплює мінімальні вимоги до належної поведінки батьків щодо виховання дитини. Вона містить перелік тих дій, які батьки зобов`язані вчиняти щодо дитини з метою забезпечення її права на належне виховання та розвиток. До них закон відносить зокрема: піклування про здоров`я дитини; піклування про фізичний розвиток дитини; піклування про духовний розвиток дитини; забезпечення здобуття дитиною повної середньої освіти; підготовка дитини до самостійного життя; повага до дитини. Інші правові наслідки, які слідують за позбавленням батьківських прав, визначені ст.166 СК України. Всі наслідки направлені на захист дитини від негативного впливу особи, яка через свою поведінку фактично перестала виконувати батьківську функцію та перетворилася на чужу для дитини людину. Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сімії є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов`язків по участі в охороні дитинства власної дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім"і якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Outcome: approved