Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Метабанк» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить останній на праві власності , шляхом проведення прилюдних торгів. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачка не виконала зобов'язання щодо повернення їй грошових коштів у розмірі 284 605, 75 грн. за кредитним договором від 21.08.2008 р., ухиляється від їх виконання, а тому він просить в рахунок часткового погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - її квартиру [ADDRESS] шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, а також стягнути з відповідачки на його користь судовий збір. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви повністю підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, в розгляді справи приймав участь її преставник за довіреністю - [PERSON], який позов повністю не визнав. На обґрунтування своїх доводів заявив про застосування строків позовної давності по кожному простроченому платежу (пені та штрафам) за кредитним договором, в зв»язку з чим, на його думку, вони не підлягають сплаті позивачкою і не повинні враховуватись в суму її заборгованості перед банком, а також зазначив, що позивачем не виконано обов»язок про попереднє направлення на адресу на адресу відповідачки письмової вимоги про порушення нею своїх зобов»язань по кредитному договору з попередженням у разі їх невиконання та неправильно розраховано розмір її заборгованості за кредитним договором, зокрема, безпідставно збільшено процентну ставку до 25,8%, необгрунтовано нараховано комісію за управління кредитом. За таких обставин вважає позовні вимоги ПАТ «Метабанк» не підтвердженими належними та допустимими доказами і просить відмовити у їх задоволенні. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 2008 року Акціонерним Банком «Металург», правонаступником якого з 14.08.2009 року є ПАТ «МетаБанк» (далі по тексту - Банк) та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено кредитний договір № 32-53-08/0023-К, відповідно до якого відповідачці було відкрито відновлювальну кредитну лінію у розмірі 160 000 грн. на термін по 20 грудня 2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 22,5%, яка додатковою угодою від 28.11.2008 року сторонами збільшена до 25,8 %, що спростовує доводи представника відповідачки про незаконне, в односторонньому порядку її збільшення Банком. Згідно з ч.3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов»язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни На забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору, у той же день - 21.08.2008 року, між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки (а.с. 14), предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира [ADDRESS], що належить останній на праві власності, який посвідчено приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 2207, в Державному реєстрі іпотек за № 7780958 (а.с. 20) та внесено реєстраційний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна № 7780924 (а.с.21). Згідно п. 1.3 Іпотечного договору сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 205 000 грн. Факт виплати Банком та отримання [PERSON] коштів в сумі 160 000 грн., згідно умов п.п. 1.1, 2.1 Кредитного договору, підтверджується платіжним дорученням № 01 від 21.08.2008 року. Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитним договором і в термін, встановлений договором, не здійснюються, решта заборгованості не повертається. Станом на 01 лютого 2011р. заборгованість [PERSON] становить 284 605,75 грн. та складається з: заборгованості по кредиту - 185 970 грн. 48 коп., заборгованості по відсоткам - 29 633 грн. 06 коп., заборгованості по комісії - 10 347 грн. 82 коп., пені за несвоєчасну оплату кредиту та відсотків - 58 282 грн. 45 коп. та штрафу за несвоєчасну оплату частини кредиту - 371 грн. 94 коп. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Враховуючи, що пеня розрахована позивачем з 08.04.2010 року(а.с. 41, 42), строк позовної давності по ній не пропущений, а тому клопотання представника відповідача в судовому засіданні про її застосування задоволенню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка не заперечує ту обставину, що вона отримала кредит, але заборгованість за ним погашала несвоєчасно. Відповідно до ст. 1056 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 526 та ст. 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Видами забезпечення виконання зобов'язання, відповідно до ст. 546 ЦК України, є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема у даному випадку іпотека. Саме з таким видом забезпечення виконання зобов'язання - договору кредиту, визначилися сторони. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.38 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотеко держатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя, який передбачив би передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки, у рахунок виконання основного зобов'язання (ст.37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з вимог ст. 35 Закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до п. п.2.2 Іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель одержує право стягнення боргу за рахунок предмета іпотеки у випадках: а) якщо сума виданого кредиту, відсотки та комісії за Кредитним договором не будуть сплачені Іпотекодавцем у строки та розмірах, що передбачені відповідно у Кредитному договорі, зазначених в п.1.1 цього договору; б) якщо у строки та розмірах, що передбачені відповідно умов Кредитного договору, зазначених в п.1.1 цього договору, або у строк, зазначений у повідомленні Іпотекодержателя про дострокове погашення кредиту згідно з п.2.2.1 Кредитного договору, зазначеного в п.1.1 цього договору, Іпотекодавцем не буде сплачена неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, передбачені Кредитним договором, або Іпотекодержателю не будуть відшкодовані у повному обсязі збитки, заподіяні внаслідок невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зазначеного Кредитного договору; в) якщо сума кредиту, відсотки, комісії за цим договором не будуть сплачені у розмірах та у строки, що вказані у повідомленні Іпотекодержателя про дострокове погашення кредиту, відповідно з умовами договору, зазначеними в п.1.1 цього договору. Тобто, в разі, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право звернутися до суду з з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України „Про іпотеку". Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно п.1.1 Іпотечного договору Іпотекою забезпечується виконання Іпотекодавцем всіх його зобов»язань за кредитним договором № 32-53-08/0023-К від 21.08.2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (позивачем та відповідачкою), включаючи зобов»язання повернути суму виданого кредиту у розмірі 160 000 грн., повністю сплатити суми відсотків за Кредитним договором річних, комісію, нустойку (штраф, пеню), будь-які інші платежі, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати Іпотекодержателю у повному обсязі збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням кредитного договору. Строк виконання зобов»язань: по 20 грудня 2010 року включно. Пунктом 2.3 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань за кредитним договором у випадку, зокрема, порушення іпотекодавцем зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка зобов'язання за основним Договором виконувала неналежним чином, про що свідчить розмір заборгованості за станом на 12.10.2011 року р., який значно перевищує заставну вартість предмету іпотеки, узгоджену сторонами на день укладання договору іпотеки (а.с.17). Письмову вимогу про усунення порушень із зазначенням стислого змісту порушених зобов'язань, вимогою про їх виконання та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком на адресу відповідачки було направлено 14.12.2012 року, а також 30.12.2012 року (а.с. 38, 39), за адресою, яка була вказана самою відповідачкою у кредитному договорі та за місцем знаходження іпотечного майна. За умовами договору іпотеки, укладеного між сторонами 21.08.2008 року, у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.4.3, 4.4 договору. Відповідно до п.4.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або в порядку позасудового врегулювання на підставі п.п. 4.2-4.3 цього договору. Тобто, у даному випадку сторони визначили декілька способів задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Таким чином, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено діючим законодавством та Іпотечним договором. За вказаних обставин у суду немає підстав для відмови Банку у задоволенні позову, у зв'язку з тим, що позивач не дотримався вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про необхідність направлення відповідачам письмової вимоги про усунення порушення зобов'язань за кредитними договорами. Крім того, оскільки вказана норма передбачає тільки умову направлення такої вимоги, не вимагаючи при цьому обов»язкового її отримання іпотекодавцем, суд вважає, що позивач дотримав вимоги вказаної статті. Як вбачається з п.4.3, 4.4 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки за цим договором шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі. Примусова реалізація предмета іпотеки провадиться за вибором Іпотекодержателя: Державною виконавчою службою в установленому порядку або Іпотекодержателем самостійно шляхом його відплатного відчуження зі спрямуванням виручених коштів на виконання зобов»язань Іпотекодавця за договором, зазначених в п.1.1 цього договору. Згідно вимог ст. 39 Закону «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки порушення відповідачкою основного зобов'язання завдає позивачу збитків. Як встановлено судом, сума заборгованості за договором кредиту вже значно перевищує вартість предмету іпотеки на момент укладення договору. Що ж стосується початкової ціни продажу предмета іпотеки, то при її визначенні суд виходить з того, що ціни на нерухомість не є сталими і мають тенденцію коливання (як зростання так і зниження), а тому вважає необхідним зазначити, що початкову ціну продажу предмету іпотеки необхідно встановити на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідачки необхідно стягнути судові витрати: судовій збір у розмірі 2846, 05 грн.. На підставі ст.ст.525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7, 11, 12, 33, 38, 39, 41 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved