Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач у листопаді 2017р. звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON], [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON], Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником даної квартири. В даній квартирі зареєстровані відповідачі. Відповідачі з 2016 року та по даний час в квартирі не проживають та не з'являлись, речей та жодного майна в квартирі не знаходиться, комунальних послуг не сплачують. Оскільки відповідачі не проживають в квартирі, тому просить визнати їх такими, що втратив право на користування нею. 06 листопада 2017 року ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Островським Л.Є. відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання (а.с.22). Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 84 від 01.10.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв"язку із звільненням судді Островського Л.Є. у відставку, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Відповідна ухвала про прийняття цивільної справи № 344/14548/17 до свого провадження постановлена 12 жовтня 2018 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві та подав заяву, в якій не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і дату слухання справи належно повідомлені, що пітвержується оголшення на сайті Судової влади України (а.с. 87), про причини неявки cуд не повідомили, відзиву на позов в установлений судом строк не надали, тому суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому 06.03.2019р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Заслухавши пояснення сторони, свідків, вивчивши матеріали та з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що позов слід задоволити з таких підстав. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 7.09.2008 року (а.с.6-8). З копії будинкової книги вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 9-11). Як зазначив представник позивача, відповідачі з дітьми виїхали у м.Львів по місцю проживання [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідачів з дітьми, та вказали, що відповідачі більше року житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] не користуються та не проживають у вказаній квартирі. Реєстрація відповідачів в домоволодінні, яке належить [PERSON] на праві власності, обмежує її в праві розпорядження своєю власністю. Окрім того, відповідач [PERSON], має у власності квартиру по [ADDRESS], згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.13). Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ч.1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 81 ЦПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно суд дійшов висновку, що неспростовані належними доказами обставини непроживання відповідачів у власній квартирі позивача за адресою [ADDRESS] понад один рік без поважних причин є підставою для задоволення позову та визнання їх такими, що втратили право на користування житлом на підставі ч.2 ст.405 ЦК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved