Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована і проживає разом з матір`ю. З 2017 року вона навчається на денному відділенні Вищої школи Польщі в м. Варшава, де тимчасово проживає. Навчання в інституті здійснюється на платній основі, а також донька сторін потребує постійної матеріальної допомоги. [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років. Крім того, вона є студенткою 1 курсу природничо-технологічного факультету (біологія і здоров`я людини) заочної контрактної форми навчання Державного вищого навчального закладу „Переяслав-Хмельницький" державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди. Оскільки дитина навчається на стаціонарній денній формі у м. Варшаві, не має часу працювати, а навчання потребує значної витрати часу та фінансових витрат, тому просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 20 000 грн. щомісяця до закінчення навчання або до 23 років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу [PERSON] , оскільки не працює і здійснює догляд за своєю малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Крім того, стягнення такої матеріальної допомоги може відбутись тільки за умови, якщо повнолітня дитина проживає з одним із батьків. В даному випадку мати їх спільної дитини подала до суду даний позов, але їх донька проживає далеко від Києва та від України - у Варшаві. Тому підстав для задоволення позову немає. Заслухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.4), яка зареєстрована і проживає разом з матір`ю [PERSON] (т.1, а.с.5; 7; 10; 14). Згідно ч.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років (т.1, а.с.5). Згідно наданої довідки [PERSON] є студенткою 2 курсу денної форми навчання Вищої школи фінансів і менеджменту в м. Варшаві (Польща). Строк навчання з 1.10.2017 року по 30.09.2020 року (т.1, а.с.8). Крім того, [PERSON] була студенткою природничо-технологічного факультету (біологія і здоров`я людини) заочної контрактної форми навчання Державного вищого навчального закладу „Переяслав-Хмельницький" державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди, строк навчання з 1.09.2018 року по 31.08.2019 року (т.1, а.с.88). Оцінюючи вказані докази, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів навчання [PERSON] в будь-якому навчальному закладі на час розгляду справи і на день винесення рішення, оскільки її навчання у Переяслав-Хмельницькому державному педагогічному університеті закінчилось 31.08.2019 року, ще до подачі даного позову до суду, а навчання у Вищої школи фінансів і менеджменту в м. Варшаві (Польща) закінчилось 30.09.2020 року після подачі даного позову до суду 6.11.2019 року. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час не працює, про що свідчить ксерокопія його трудової книжки (т.2, а.с.85), на його утриманні знаходиться малолітня донька [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.23). У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" - установити у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки донька відповідача навчалась у Вищої школи фінансів і менеджменту в м. Варшаві (Польща) з 1.10.2017 року по 30.09.2020 року на денній формі, при цьому вона не мала часу на працевлаштування і потребувала матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання, тощо, а відповідач, її батько, має можливість надавати їй таку матеріальну допомогу, так як є працездатною особою і може бути працевлаштований, враховуючи його фінансовий, майновий стан та стан його здоров`я, відсутність доказів, які перешкоджають надавати йому таку допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 5 000 грн. щомісяця, але з дня подачі позову до суду - 6.11.2019 року, як передбачено ч.1, ст.191 СК України, і до закінчення нею навчання 30.09.2020 року, а в задоволенні решті позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial