Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 22 квітня 2011 року Власівською селищною радою м. Світловодська, актовий запис № 8.Власівською селищною радою м. Світловодська, актовий запис № 8. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини фактично припинені, проживають більше року окремо. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та спільне життя з відповідачкою неможливе і суперечитиме їх інтересам. Від шлюбу мають чотирьох дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та малолітню [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Також зазначив про відсутність спору щодо місця проживання неповнолітньої доньки, порядок утримання дитини та розміру виплат на її утримання. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. На підставі ч.3 та ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України в зв`язку з визнанням позову відповідачем, перевіривши законність підстав визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про ухвалення рішення в підготовчому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб 22 квітня 2011 року Власівською селищною радою м. Світловодська, актовий запис № 8. З доводів позивача їх подружнє життя не склалося через відсітність взаєморозуміння, спільне господарство ними не ведеться, шлюбні відносини фактично припинені, проживають більше року окремо. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та спільне життя з відповідачкою неможливе і суперечитиме їх інтересам. Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, - шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, - шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, - позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що відносини в сім'ї ускладнились, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюб існує лише формально. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. В силу ст.112 СК України, - суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного вбачається, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та їх дітей, що мають істотне значення, сім`ю зберегти сторони не бажають, а тому шлюб належить розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави. Враховуючи роз"яснення, які містяться в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на підставі викладеного,

Outcome: approved