Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з позовом в якому просить виключити майно із акту опису та звільнити з-під арешту автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], накладеного постановами відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 26 січня 2011 року, 11 квітня 2012 року, 18 вересня 2012 року, 15 січня 2013 року, 27 листопада 2013 року та 07 квітня 2014 року, а також постановами центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 05 листопада 2013 року та 19 лютого 2014 року. Також позивач просить заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приват Банк» права розпоряджатися відносно автомобіля марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. В обґрунтування пред'явленого позову позивач посилався на відсутність законних підстав для збереження спірного майна під арештом, оскільки це перешкоджає позивачу у можливості здійснити звернення стягнення на спірне майно, яке обтяжене заставою на користь ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.3-6). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи - центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в судове засідання не з'явились, були повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістили. Відділ ДВС Іллічівського міського управління юстиції надіслав письмові заперечення проти позову (а.с.49-51), в яких зазначив про відсутність будь-яких порушень з його боку при накладенні арешту на спірне майно, розгляд справи просив проводити без участі представника відділу, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №ODILAE00000044 згідно з яким Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 28684,79 Доларів США (а.с.7-11). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором Позивач та Відповідач уклали договір застави автотранспорту №ODILAE00000044 від 05.09.2007 року. Відповідно до умов договору застави Відповідач передав в заставу Позивачу автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, №кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності, [PERSON] (а.с.12-16). На підставі рішень Іллічівського міського суду Одеської області 08.02.2012 року та 21.07.2014 року були видані виконавчі листи про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами на користь ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 1139926,17 гривень, та на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 935675,29 гривень та 59874,85 доларів США (а.с.52-54). Постановами Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню вищевказаних виконавчих листів; винесено постанову про накладення арешту на вказаний автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] та оголошено заборону на здійснення його відчуження (а.с.55-56). Згідно витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна №44182452 від 12.05 2014 року на вказаний автомобіль накладений арешт постановами відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області від 26 січня 2011 року, 11 квітня 2012 року, 18 вересня 2012 року, 15 січня 2013 року, 27 листопада 2013 року та 07 квітня 2014 року, а також постановами центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 05 листопада 2013 року та 19 лютого 2014 року (а.с.17-27). Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з ч.ч.1-3 ст.57 вказаного Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Частинами 1-5 статті 60 зазначеного Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У пункті 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами та доповненнями) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що пред'явлення позову про звільнення майна з-під арешту є способом захисту права власності особи від незаконних посягань на майно, який застосовується у випадку, коли особа, яка вважає себе власником спірного майна, не може здійснювати свої правомочності власника через те, що майно було арештоване державним виконавцем, тобто, коли є спір про право. Зміст пред'явлених ПАТ КБ «Приват Банк» позовних вимог свідчить про відсутність між сторонами по справі спору щодо права власності на автомобіль марки Mitsubishi, модель: Grandis 2.4, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Враховуючи те, що позовні вимоги банку не є спором про право власності на спірне майно і направлені виключно на оспорювання законності дій органу ДВС, вчинених в процесі здійснення виконавчого провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» про звільнення майна з-під арешту. Щодо позовних вимог про заборону вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням позивача права розпоряджання відносно спірного автомобіля, суд також вважає необхідним відмовити у їх задоволенні, оскільки ці вимоги є похідними від позовної вимоги про звільнення майна з-під арешту, відмова у задоволенні якої тягне за собою відмову у задоволенні інших позовних вимог.

Outcome: dismissed