Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилалась на те, що у неї є дитина, син [PERSON], 19.10.1998року народження, батьком якого є відповідач та згідно виконавчого листа, виданого Чугуївським міським судом Харківської області, останній зобовязаний виплачувати їй аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2008 року до повноліття дитини. Однак відповідач свій обовязок по сплаті аліментів систематичноне виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість за аліментами станом на 04лютого 2016 року у розмірі 35380,00 грн. Розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2010р. по грудень 2010 р. та за період з січня 2013 року по лютий 2016 року,складає10784,12 грн. У звязку з чим позивачка вимушена звернутися до суду і просить стягнути зазначену заборгованість з відповідача на її користь. Представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON], позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вислухавши сторони, перевірив матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом, відповідно до розрахунку№ 9/603 від 04.02.2016 року, зробленого старшим державним виконавцем Приморського ВДВС ММУЮ, встановлено, що розмір заборгованості по аліментам відповідача, за виконавчим листом №2-1976 від 14.04.2009 року,рішення Чугуївського міського суду Харківської області про зобовязання сплачувати аліменти на користьАнісімової [PERSON] на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітної плати щомісячно та до повноліття дитини, складає 35380,00 грн.,за період з 01 березня 2010року по грудень2010 року та за період з січня 2013 року по лютий 2016 року (а.с. 8). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд України, у постанові від 11 вересня 2013 року № 6-81цс13 зробив правовий висновок про те, що, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. Відтак, її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постанові від 1 жовтня 2014 року за наслідками розгляду справи №6-149цс14. Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів слід розраховувати наступним чином: сума заборгованості за відповідний місяць х 1% процент пені (0,01) х кількість днів прострочення. Згідно із ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім цього, частина 1 ст. 196 СК України передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що згідно вірного розрахунку пені наданого позивачкою за період з 01 березня 2010 року по грудень2010 року та за період з січня 2013 року по лютий 2016 рокускладає 10784,12 грн., і тому позов підлягає задоволенню (а.с. 9 ). Відповідно до ст. 88 ЦПК України також з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 551,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного, ст. 196 СК України,

Outcome: approved