Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем по справі 20 липня 2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції у Вінницькій області від якого у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Проте подальше сімейне життя не склалося і рішенням Томашпільського районного суду від 08 вересня 2014 року шлюб було розірвано. За час проживання у шлюбі, а саме в червні 2013 року сторонами був придбаний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS], вартістю 107006 грн. та земельну ділянку за цією ж адресою, площею 0,1447 га, вартістю 55113,57 грн. Після розірвання шлюбу позивач із спільною неповнолітньою дитиною залишилася проживати у вищевказаному житловому будинку, де за свої кошти зробила ремонт та утримує будинок в належному стані. З відповідачем по справі [PERSON] вони досягли усної домовленості згідно якої він повинен переоформити належну позивачу частину будинку, однак на даний час він відмовляється це зробити. Оскільки, сторони в добровільному порядку згоди про поділ спільного майна не дійшли, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею та відповідачем право власності по ? частині кожному на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також визнати за сторонами по ? частині земельної ділянки набутої ними під час шлюбу. В подальшому позивач подала до суду заяву про доповнення позовних вимог, в якій просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку щодо яких виник спір. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу за її позовом розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України та ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із роз"ясненнями даними в пунктах19,22,23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. При цьому, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, у силу наведеного можна дійти висновку, що при вирішенні справи про поділ спільного сумісного майна подружжя для суду має першочергове значення з'ясування питання, чи є спірне майно спільною сумісною власністю подружжя, який його обсяг, джерела і час його придбання, чи є воно подільним або неподільним, чи знаходиться воно у власності третіх осіб. При цьому суд уважає, що допустимими доказами у даній цивільній справі можуть бути лише письмові докази, якими відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що з липня 2008 року сторони перебували у шлюбі від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Томашпільського районного суду від 08.09.2014 року (а.с. 17). За час проживання у шлюбі сторонами придбано нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS], вартістю 107006 грн. та земельну ділянку площею 0,1447 га, розташовану по [ADDRESS], вартістю 55113,57 грн., належнівідповідачу [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 14 червня 2013 року, посвідчених державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Іськовою Н.М., зареєстрованих в реєстрі за №840 та № 842 (а.с.7,10). Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частини 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділенні між ними відповідно їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведене та те що позов відповідачем визнано, суд суд приходить ди висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved