Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Під час розгляду справи збільшила вимоги і також просила визнати за нею з тих же підстав право власності на земельну ділянку, виділену для будівництва та обслуговування цього будинку за тією ж адресою. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] вона прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, але при зверненні до нотаріуса отримала роз'яснення про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку, оскільки не представила належним чином оформлені правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом і прийняла спадщину, а наданими копіями погосподарської книги, технічного паспорту КП «Миколаївське МБТІ» та копією державного акту підтверджується належність будинку та земельної ділянки [PERSON], тому просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому позивач в своїй заяві позов підтримав, а відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] року в с. Галицинове Жовтневого району Миколаївської області померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку, розташованого по [ADDRESS], та на земельну ділянку, площею 0,12 га, виділену за цією ж адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку відповідно до Державного акту серії [NUMBER]. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За свого життя [PERSON], склала заповіт, яким заповіла на випадок своє смерті все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, [PERSON], тобто позивачці у справі. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви про прийняття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадкуванні після смерті [PERSON], судом не встановлено. Проте, звернувшись до нотаріуса за нотаріальним оформленням спадщини після смерті [PERSON], вона отримала роз'яснення про неможливість цього, оскільки не представила належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Так, спадкодавиця за свого життя не отримала свідоцтво про право власності на будинок та не зареєструвала його в державному органі. В той же час, згідно із технічним паспортом, оформленим комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, вказаний будинок побудований у 1967 році. Згідно із довідкою цього ж підприємства та відповідно до того ж технічного паспорту, загальна площа житлового будинку 30,5 кв.м, а житлова - 10,70 кв. м, його інвентаризаційна вартість становить 25946 грн. Відповідно до записів у погосподарській книзі Галицинівської сільської ради (особовий рахунок № [NUMBER] житловий будинок по [ADDRESS] рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. Рішенням виконкому Галицинівської сільської ради народних депутатів № 14 від 21 квітня 1994 року [PERSON] була передана у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд земельна ділянка за тією ж адресою, площею 0,12 га. 25 березня 1996 року [PERSON] отримала у Галицинівській сільській раді Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії [NUMBER]. Вищезазначені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку свідчать про те, що спадкодавиця за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва на право власності на будинок, але цього не здійснила. При вирішенні заявленого позову слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва житлового будинку, тобто станом на 1968 рік. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Що ж стосується права власності на землю, то як вже було зазначено вище [PERSON], за свого життя на підставі рішення виконкому Галицинівської сільської ради від 21 квітня 1994 року отримала отримала у власність земельну ділянку, площею 0,12 га, на підтвердження чого їй був оформлений державний акт серії [NUMBER]. Проте за невідомих обставин державний акт був втрачений. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що зазначений спадковий будинок та земельна ділянка належали за життя [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці у справі як спадкоємиці за заповітом. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітомо. Враховуючи викладене,

Outcome: approved