Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача виплачене в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 3 718, 49 грн., а також просить стягнути з відповідач на користь позивача судовий збір у розмірі 243, 60 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, в якій вказує, що зявлятися до суду не має можливості, у звязку з цим просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином викликався у судові засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, поштові повідомлення та судові повістки не отримує, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Суд вважає, що у даному випадку можливий заочний розгляд справи згідно з вимогами ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти цього, а у справі достатньо матеріалів для заочного розгляду. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, та вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 25 травня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» та [PERSON], надалі Страхувальник, було підписано поліс № АС /0578071 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на забезпечений транспортний засіб ЗАЗ 1103 Славута, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова. 01.01.2014 року о 02 год. 50 хв. водій [PERSON] в смт. Дружба по вул.. Л. Українки, б. 8, Теребовлянського району, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ - 1103», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], перд зміною напрямку руху не переконався. Що це буде безпечно, допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП до якого був причетний, чим порушив п.п. 2.3. (б), 2.10.(а), 10.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04.02.2014 року у справі № 606/197/14-п, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. Відповідно до довідки ВДАІ № 9329650, ДТП сталось внаслідок порушення водієм [PERSON] п. 12.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. За фактом складений протокол АА №126879 за ст. 124 КУпАП. 01.01.2014 року о 45 год. 45 хв. водій [PERSON] в с. Кровінка, Теребовлянського району, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-1103», реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], керував транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, чим порушив вимоги п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху України. Відповідно до довідки ВДАІ № 9329650, ДТП сталось внаслідок порушення водієм [PERSON] п. 12.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. За фактом складений протокол АА №126879 за ст. 124 КУпАП. Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04.02.2014 року у справі № 606/198/14-п, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена у судовому порядку. В результаті протиправних дій [PERSON], потерпілому було завдано матеріальної шкоди. 16.01.2014 року потерпіла [PERSON] звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування № [NUMBER]. Того ж дня страхувальник [PERSON] звернулася до позивача із повідомленням про факт настання події № [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог чинного законодавства України, зазначене вище ДТП було визнано позивачем страховим випадком, про що 22.04.2014 року було складено страховий акт №1 [NUMBER] та проведено розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати. Відповідно до розрахунку суми матеріального збитку по справі № [NUMBER] від 07.03.2014 року визначено, що до виплати підлягає страхове відшкодування у розмірі 3718,49 грн. (4 128, 49 грн. з відрахуванням 500 грн. безумовної франшизи згідно поліса АС/0578071). Розрахунок суми страхового відшкодування проводився на підставі ремонтної калькуляції № 848Q складеної 07.03.2014 року. Позивач повністю виплатив потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 3718, 49 грн.. Відповідно до підпункту «а» пункту 1.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних І транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаатів, що знижують увагу та швидкість реакції; та/або самовільно залишила місце пригоди. Відповідно до підпункту «в» пункту 1.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до підпункту «ґ» пункту 1.1 статті 38 Закону України «Про рбовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. статтею 27 Закону України «Про стахування», передбачено, що до стараховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового характеру, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке стархувальних або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, аналогічне положення закріплено у ст. 27 ЗУ «Про страхування». Таким чином позивач правомірно має право на зворотні вимоги до відповідача, щодо страхового відшкодування йому суми в порядку регресу в розмірі 3718, 49 гривень. Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу підлягають задоволенню повністю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України „Про страхування" та

Outcome: approved