Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що у позивача з відповідачем на протязі шлюбу сімейні відносини значно погіршились, що поступово призвело до неможливості спільного проживання та підтримання шлюбних відносин. Спроби позивача та відповідача налагодити шлюбні стосунки не призвели до покарщення сімейних відносин. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем не підтримуються, спільне господарство не ведеться, бюджет роздільний, що суперечить уявленням позивача про шлюбні відносини та його інтересам. Подальше спільне проживання позивача з відповідачем і збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. В матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямст.224 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 жовтня 2006 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, актовий запис №649, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії 1-КГ №015421 від 04.10.2006 року. Напротязі спільного проживання позивача з відповідачем до укладення шлюбу у позивача та відповідача народилось двоє дітей: неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК №224129, виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції 23.10.2003 року та малолітня дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КГ №500094, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції 15.03.2005 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат не вирішується судом, оскільки позивач на цьому не наполягає.

Outcome: approved