Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка 04.05.2017 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на його відчуження, посилаючись на те, що 27.12.2011 року державним виконавцем першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, [PERSON], у межах виконавчого провадження за №29026994 був накладений арешт на невизначене майно - все нерухоме майно [PERSON]. Виконавче провадження було відкрито на підставі судового наказу Приморського райсуду м. Одеси від 14.04.2008 року по цивільній справі №2-н-2994 /08 про стягнення з [PERSON] на користь МЕП-53 грошові кошти у розмірі 720,77 грн.. 05.11.2008 року Приморським районним судом м. Одеси вищевказаний судовий наказ був скасований. [INFO] року [PERSON] помер, [PERSON] звернулась 23.08.2016 року до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка. Проте, нотаріус повідомила позивачці, що на все нерухоме майно чоловіка накладено арешт. На її звернення до органів виконавчої служби було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження були знищенні у зв'язку з закінчення строків зберігання та роз'яснено її право на звернення до суду для вирішення даного питання щодо зняття арешту. Представник позивача - [PERSON] (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 13.03.2017 року) у судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву у якої вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу за її відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, поважних причин неявки суду не надав. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача згідно з положеннями ч.4 ст. 169 ЦПК України та в порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснюється. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2011 року державним виконавцем першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ, [PERSON], у межах виконавчого провадження за №29026994 був накладений арешт на невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON]. Виконавче провадження було відкрито на підставі судового наказу Приморського райсуду м. Одеси від 14.04.2008 року по цивільній справі №2-н-2994 /08 про стягнення з [PERSON] на користь МЕП-53 грошові кошти у розмірі 720,77 грн.. Між тим, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2008 року вищевказаний судовий наказ був скасований. [INFO] року [PERSON] помер, про що Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та зроблено актовий запис .№5227. З витребуваної судом спадкової справи №397/2016 до майна померлого [INFO] року [PERSON] встановлено, що дружина померлого, [PERSON], 23.08.2016 року звернулася до Шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Спадкове майно складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS], садового будинку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки [NUMBER], площею 0,120 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]». З приводу зняття арешту [PERSON] зверталась до Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси з питанням зняття арешту з рухомого та нерухомого майна покійного чоловіка. 23.02.2017 року позивачці Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси була надана відповідь, що строк зберігання виконавчого провадження ВП №29026994 скінчився і воно було знищено. З питання зняття арешту з майна треба звертатися до суду. Згідно ст..1261 ЦК України дружина померлого [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Арешт на спадкове майно є обмеженням права позивачки на отримання спадщини, як спадкоємця першої черги, передбаченого законом. Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи з вищевикладеного вбачається, що позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину при наявності арешту на нерухоме майно та заборони на його відчуження. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 квітня 2016 р. у справі № 6-2981цс15; від 1 червня 2016 р. у справах № 6-929цс16, № 6-1044цс16). Вивчивши матеріали справи, суд вбачає, що позивачка позбавлена можливості захистити свої права в будь-який інший спосіб, окрім звернення до суду. Згідно ч.3-5 ст.59 Закону України „Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, тому з огляду на викладене суд вважає необхідним зняти арешт та заборону на відчуження з усього нерухомого майна, яке належало при житті на праві власності [PERSON], який помер [INFO] року, зареєстрований 28.12.2011 року постановою державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ, [PERSON] від 27.12.2011 року по виконавчому провадженню №29026994. Відповідно до частини третьої ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Outcome: approved