Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять: -визнати недійсним та скасувати рішення Виконкому Горбівської сільської ради від 24.09.1999 року № 34 «Про оформлення права особистої власності» на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , на ім`я померлої [INFO] [PERSON] , як голови колгоспного двору без зазначення часток інших членів колгоспного двору; -визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право особистої власності Виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області від 29 жовтня 1999 року на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , видане в цілому на ім`я [PERSON] та зареєстроване Чернігівським бюро технічної інвентаризації 29 жовтня 1999 року в реєстрову книгу №1 за рєстровим №119; -визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 1999 року виданого державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори Чміль Г.І. №924 на ім`я [PERSON] , після померлої [INFO] [PERSON] , на житловий будинок в цілому, розташований за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрованого Чернігівським бюро технічної інвентаризації 11.11.1999 року в книзі №1 за №119; -скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка була проведена Чернігівським бюро технічної інвентаризації 11.11.1999 року в книзі №1 за №119 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 1999 року виданого державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори Чміль Г.І.; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: на 1/12 частину як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] та на 1/6 частину як за членом колишнього колгоспного двору; -визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: на 1/12 частину як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та на 1/6 частину як за членом колишнього колгоспного двору. Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на 15.04.1991 спірне домоволодіння мало статус колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , а членами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивачі - [PERSON] і [PERSON] , а тому на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР, кожен з них мав право на 1/6 частину в праві сумісної власності. Після смерті [INFO] [PERSON] - чоловіка позивача [PERSON] та батька позивача [PERSON] , позивачі прийняли спадщину, кожна на 1/12 частину зазначеного вище домоволодіння, і стали мати право кожна по ј частині як спадкоємці та як колишні члени колгоспного двору. В травні 2017 року нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірного домоволодіння, оскільки у них був відсутній правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця і як було з"ясовано нотаріусом, домоволодіння в цілому було зареєстровано на [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину. В подальшому, з відповіді КП ЧМБТІ від 28.03.2018, наданої на адвокатський запит, позивачам стало відомо про те, що раніше право власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1999, виданого на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради №34 від 24.09.1999, в той час коли остання померла [INFO] . Вважаючи, що рішенням виконкому Горбівської сільської ради №34 від 24.09.1999, свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, виданим на ім`я [PERSON] на підставі цього рішення та свідоцтвом про право на спадщину виданого на ім`я [PERSON] після померлої [PERSON] , порушено їх право власності на частку в майні колгоспного двору, а тому просили визнати рішення виконкому, свідоцтво про право власності на житловий будинок та свідоцтво про право на спадщину недійсними і скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно, а також визнати за ними право власності за кожною на ј частину спірного домоволодіння. 10 травня 2018 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області за правилами статті 31 ЦПК України із Куликівського районного суду було передано справу за вищезазначеним позовом. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року прийнято цивільну справу до свого провадження, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Литовченко В.П. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Додатково адвокат Литовченко В.П. пояснила, що після смерті чоловіка у позивача [PERSON] не було сумніву, що частина спірного будинку могла належати не їй, тому спадщину після смерті чоловіка оформляла поступово в зв`язку з матеріальними труднощами. У 2017 році позивачці нотаріус роз`яснила, що для оформлення своєї частини на спірний будинок їй необхідно звернутися до суду. Під час розгляду справи у Куликівському районному суді, позивачці стало відомо про наявність оспорюваного рішення виконкому, свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, тому попередній позов було залишено без розгляду у квітні 2018 року, а на початку травня 2018 року, позивач звернулася до суду з даним позовом, тому вважає, що строк позовної давності пропущено не було. В судовому засіданні відповідно до ст.92 ЦПК України була допитана як свідок позивач [PERSON] , яка пояснила, що у спірному будинку вона проживає 35 років, з дня коли вийшла заміж за [PERSON] . З цього часу вона разом з чоловіком та свекрами постійно проживала у спірному будинку як одна сім"я, вели спільне господарство, проводили ремонті роботи в будинку, зробили іншу піч, провели газ. Після смерті свекрухи, у 2000 році в сім`ї почалися негаразди, тому її чоловік вирішив, що їм потрібно проживати окремо від батька. У 2001 році їй чоловік повідомив, що у сільській раді вони з батьком [PERSON] оформили добровільний розподіл спірного будинку та господарських споруд. Після цього їм сільська рада надала дозвіл на перепланування спірного будинку. Потім вони з чоловіком до будинку добудували приміщення. Оформленням документів займався її чоловік. За життя чоловік не встиг оформити добудови. Вони з чоловіком вважали себе господарями частини спірного будинку. Після смерті чоловіка вона продовжували проживати разом з дочкою у будинку, і свекор їй ніколи не говорив, що їй з дитиною потрібно виселятися та, що він є власником будинку. Про те, що було видано спірне свідоцтво про право власності на будинок не повідомляли їй і в сільській раді. Вона продовжувала вважати, що частина будинку належить їй, тому незадовго до смерті свекра, який помер у 2015 році , перекрила в сараї та у гаражі кришу. Оформленням спадщини на частину спірного будинку вона після смерті чоловіка одразу не займалася, оскільки одна виховувала дочку та перубувала у скрутному матеріальному становищі. Через деякий час після смерті свекра, відповідач [PERSON] їй повідомила, що будинок належить їй. Після цього вона пішла до нотаріуса, яка роз`яснила, що для вирішення спору їй необхідно звертатися до суду, що вона і зробила. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити ( т.1 а.с.205-211). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що законно було видано свідоцтво про право власності на будинок в цілому на ім`я [PERSON] , оскільки на її думку господарство [PERSON] не відносилось до колгоспного двору і позивачі членами колгоспного двору не були, а тому не мають права взагалі на будь-яку частку в спірному будинку. А отже, на її думку, відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації та визнання за позивачами права власності на частину спірного будинку. Крім того просила застосувати строк позовної давності. Також пояснила, що її рідний брат - [PERSON] працював у колгоспі, у 1985 році одружився на позивачці [PERSON] і у 1985 році у них народилася дочка - [PERSON] . Брат разом з сім`єю проживав у спірному будинку, згодом вони здійснили добудову до спірного будинку. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Серкін К.Ю. в судовому засіданні в задоволені позовних вимог просив відмовити, вказуючи, що відповідач [PERSON] не порушувала права позивачів, до того ж позивачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що вона приймала участь у веденні господарства колгоспного двору. Також вважає, що строк позовної давності позивачами пропущений, а питання про його поновлення вони не ставлять. Відповідач - територіальна громада села Горбове Куликівського району Чернігівської області в особі Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, свою позицію щодо позовних вимог не висловила (т.2 а.с. 32). Відзиву на позовну заяву відповідачами не подано. Треті особи - Чернігівська районна державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» , про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Чернігівська районна державна нотаріальна контора надала клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника ( т.1 а.с. 240, 247). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що станом на 15.04.1991 позивачі постійно проживали у спірному будинку, позивачка [PERSON] була на той час неповнолітньою, а її мати - позивачка [PERSON] приймала участь разом з іншими членами родини у веденні особистого підсобного господарства. Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали погосподарської книги №3 Горбівської сільської Ради народних депутатів на 1991-1995 роки, інвентаризаційну справу на домоволодіння [ADDRESS] матеріали цивільної справи №737/317/17, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними рішення, свідоцтв про право особистої власності та про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, підлягають задоволенню частково з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що господраство [ADDRESS] відносилось до категорії „колгоспний двір", головою якого станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] , а членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується записами в погосподарській книзі №3 за 1991-1995 роки та довідкою виконкому Куликівської селищної ради №127 від 27.02.2018 (т.1 а.с.24). Вирішуючи питання щодо зарахування спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, суд виходить із такого. Згідно з положеннями ст. 120 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім`я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказано, що положення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, що виникли після введення в дію цього закону. До правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, а отже спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), а згодом - Вказівками № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Як зазначалося вище, головою господарства була [PERSON] , яка станом на 15.04.1991 була пенсіонеркою, колишнім членом колгоспу, про що свідчить запис в погосподарській книзі, і відповідно до Вказівок № 5-24/26 і № 69 такі господарства слід відносити до господарств колгоспників, а тому суд вважає, що зарахування спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є правильним. Позивач [PERSON] була зареєстрована на проживала разом з головою колгоспного двору [PERSON] , яка була бабусею її чоловіка і приймала участь разом з нею у веденні особистого підсобного господарства, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і не втратила статус члена колгоспного двору. В той період, також проживала дочка позивача [PERSON] та правнука голови колгоспного двору [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка була на той час неповнолітньою. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Оскільки встановлено, що спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а тому голова колгоспного двору - [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були членами цього двору, мають право на частину в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями, тобто по 1/6 частині кожен. Проте, виконавчим комітетом Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, 24 вересня 1999 року прийнято рішення № 34 про оформлення свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння по [ADDRESS] в цілому за [PERSON] , а 29 жовтня 1999 року на підставі цього ж рішення на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на спірне домоволодіння, на підставі якого право власності за [PERSON] було зареєстровано в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації під №119 ( т.1 а.с. 30, 203). До того ж, як встановлено судом, що прийняття виконавчим комітетом Горбівської сільської ради рішення №34 від 24.09.1999 щодо оформлення права власності на [PERSON] , видача свідоцтва про право особистої власності від 29.10.1999 та реєстрація права власності, було здійснено на померлу особу - [PERSON] , так як, згідно копії актового запису про смерть №29 від 25.12.1998, вона померла [INFO] (т.1 а. с. 80). Оскільки, у судовому засіданні встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] як членам колишнього колгоспного двору належало по 1/6 частині домоволодіння по [ADDRESS] , то суд робить висновок, що прийняття рішення виконавчим комітетом Горбівської сільської ради про оформлення права особистої власності на увесь житловий будинок за померлою особою [PERSON] та видача свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок на ім`я померлої особи [PERSON] було здійснено з порушенням права власності позивачів, які мали право на частину вказаного вище домоволодіння та з порушенням вимог ст.120 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗУ "Про власність", яка діяла на час винесення оспорюваного рішення та видання оспорюваного правовстановлюючого документа, якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено. Ураховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області №34 від 24.09.1999, яким [PERSON] надано дозвіл на оформлення права особистої власності на домоволодіння в цілому по [ADDRESS] , не відповідає вимогам закону та порушує права позивачів, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню частково у частині надання [PERSON] дозволу на оформлення права власності на домоволодіння в цілому. Оскільки рішення виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області №34 від 24.09.1999 в частині оформлення права власності на спірне домоволодіння за [PERSON] є незаконним і в цій частині підлягає скасуванню, то, відповідно, і свідоцтво про право особистої власності від 29.10.1999 на житловий будинок, яке видане на підставі цього рішення на [PERSON] , підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Отже, позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Горбівської сільської ради №34 від 24.09.1999 в частині оформлення права особистої власності на [PERSON] , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право особистої власності від 29.10.1999, виданого на ім`я [PERSON] підлягають задоволенню. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] №134/1999 на т.1 а.с.87-98 вбачається, що спадщину після її смерті прийняв за заповітом її син - [PERSON] , якому 03 листопада 1999 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в цілому, в той час як судом встановлено, що [PERSON] на день смерті мала право на 1/6 частку спірного домоволодіння. Оскільки судом в ході розгляду справи не здобуто доказів правомірного набуття за життя [PERSON] права власності на житловий будинок в цілому по [ADDRESS] , а тому даний житловий будинок не може бути успадкований в цілому її спадкоємцями, зокрема сином [PERSON] . Отже, свідоцтво на спадщину за заповітом, виданого після смерті [PERSON] на ім`я спадкоємця [PERSON] , яким посвідчено належність останньому спадкового майна - житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] слід визнати недійсним, так як його видачею порушуються права позивачів. Строк позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами позивачами, суд вважає не пропущеним, оскільки позивачі дізналися про порушене своє право при розгляді справи №737/317/17 за їх позовом до Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області про визнання права власності по Ѕ частині на квартиру [ADDRESS] , за результатами розгляду якої винесено 27.04.2018 ухвалу суду про залишення позову без розгляду, з даним позовом позивачі звернулися згідно поштового конверту 28.04.2018, тобто настпуного дня після закінчення попередньої справи, а відповідно до правил ст.76 ЦК Української РСР (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Із копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що спадщину за заповітом прийняла його донька [PERSON] , відповідач по справі (т.1 а.с.180-185). Згідно довідки державного нотаріуса на а.с.51 т.1, вчинення нотаріальної дії щодо видачі відповідачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок зупинено до вирішення справи щодо спадкового майна в суді. Із копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (т.1 а.с.139-167) встановлено, що спадщину за законом прийняли його донька [PERSON] та дружина [PERSON] , позивачі по справі. Як зазначалося вище, [PERSON] як член колишнього колгоспного двору набув право на 1/6 частину спірного домоволодіння, яка підлягає поділу в рівних частинах між спадкоємцями, які прийняли спадщину - [PERSON] та [PERSON] , тобто по 1/12 частині. У видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку [ADDRESS] , державним нотаріусом відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на даний будинок на ім`я спадкодавця, про що свідчить постанова нотаріуса від 11.05.2017. Відповідно до довідки №179 від 27.03.2018, виконкомом Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області 11.11.2015 прийнято рішення про перейменування вулиці Коцюбинського на вулицю Калинова (т.1 а.с.40). Вирішуючи позовну вимогу позивачів про визнання за ними по ј частині за кожною права власності на спірний житловий будинок у порядку спадкування за законом після смерті батька та чоловіка [PERSON] та як за колишніми членами колгоспного двору, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності набувається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, враховуючи ту обставину, що позивачам [PERSON] та [PERSON] як членам колишнього колгоспного двору належить по 1/6 частині спірного житлового будинку, а також ту обставину, що вони прийняли спадщину після смерті [PERSON] , і їх частки у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України є рівними, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання права власності за кожною по 1/4 частині житлового будинку з господарсткими будівлями по [ADDRESS] , як за спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , та як за членами колишнього колгоспного двору ( 1 / 6 +1/12 ), підлягають задоволенню. Згідно роз`яснень, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку (п. 3.1). За таких обставин суд не може погодитися з твердженнями представника відповідача [PERSON] - адвоката Серкіна К.Ю., що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем. Враховуючи, що позивачами не заявляються вимоги про виділ в натурі частки із спільного майна, суд не приймає до уваги по даній справі як доказ Акт від 18.01.2001 добровільного розподілу домогосподарства, здійсненого після припинення існування колгоспного двору ( т.1 а.с.41-42). Згідно з технічним паспортом вартість спірного будинку станом на 31.03.2017 складає 361145 грн. (т.1 а. с. 45-49). Вирішуючи позовну вимогу позивачів про скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно частини 2 статті 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, а у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили. Таким чином, позивачі не позбавлені можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації. З огляду на викладене, позовна вимога про скасування державної реєстрації є передчасною, оскільки на даний час відсутнє порушення такого права позивачів. Таким чином, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial