Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

у березні 2018 року позивач звернувся до суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно до наказу директора ТОВ «Торговий дім Докучаєвські чорноземи Карлівщини» № 33 [PERSON] була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів магазину № 29 «Домашній смак» в смт Машівка, вул. Незалежності, 117 г. У звязку з систематичним привласненням та витрачанням на особисті потреби, а також безоплатною передачею іншим особам товарно-матеріальних цінностей, які були їй ввірені та перебували у її підзвіті, як продавця магазину, виникла недостача на суму 14439,04 грн. за що вироком Машівського районного суду від 29.06.2016 року відповідач була засуджена. На даний час борг частково погашено і складає 11\~415,31 грн, а тому позивач просить стягнути з відповідача завдану шкоду у вказаному розмірі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав, пояснивши, що відповідачка протягом часу з 05.06.2015 по 09.12.2015 року працювала продавцем в магазині ТОВ «Торговий дім Докучаєвські чорноземи Карлівщини» в смт Машівка, вул.Незалежності (Леніна), 117Г та шляхом привласнення і розтрати товарно-матеріальних цінностей спричинила позивачу збитків на 14439,04 грн., заборгованість на даний час складає 11415,31 грн., що також установлено вироком Машівського районного суду від 29.02.2016 року. Відповідач в судове засідання не зявилася, двічі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації, а тому суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 05.06.2015 року відповідач прийнята на роботу до ТОВ «Торговий дім Докучаєвські чорноземи Карлівщини» магазин №29 на посаду продавця продовольчих товарів, що підтверджується наказом (розпорядженням) №33 від 05.06.2015 р. про прийняття на роботу (а.с.7). При прийнятті на роботу [PERSON] було підписано договір про повну матеріальну відповідальність від 04.06.2015 р., за умовами якого працівник, що займає посаду продавця бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих йому для зберігання роботодавцем і у звязку з вищевикладеним зобовязується: дбайливо ставитися до переданих їй роботодавцем для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей роботодавця і вживати заходів для відвернення заподіяння їм шкоди; своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих їй для зберігання роботодавцем матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки переданих для зберігання та використання, роботодавцем матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації переданих йому для зберігання роботодавцем матеріальних цінностей (п.1 Договору) (а.с.24). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~09.12.2015 р. було проведено інвентаризацію залишку у магазині №29 «Домашній смак» смт Машівка та заведена відповідна справа №127 (а.с.9-10). Згідно наказу №128 від 09.12.2015 р. визначено розпочати інвентаризацію 09.12.2015 р. та для проведення створено робочу інвентаризаційну комісію (а.с.11). За результатами проведеної інвентаризації складено акт (протокол) від 09.12.2015 р., яким встановлено недостачу у сумі: 14439,04 грн. (а.с.16). Згідно наказу №128 від 09.12.2015 р. «Про притягнення до матеріальної відповідальності винних працівників за результатами проведеної інвентаризації мережі магазинів «Добрий смак» ТОВ «Торговий дім Докучаєвськ чорноземи Карлівщини» витрати, які понесені з вини продавців, що допустили недостачу товару, стягнуто з [PERSON] суму збитків у розмірі 14439,04 грн. (а.с.17). За даними розписок від 09.12.2015 р. та 01.02.2016 р. [PERSON] зобовязалась погасити борг у розмірі 11140 грн, який повинна була погасити 12.12.2015 р. та суму 12934,05 грн на протязі місяця до 01.03.2016 р. (а.с.18,19). 22.12.2015 р. наказом №128/1 від 22.12.2015 р. [PERSON] звільнено з причини втрати довіри на підставі п.2 ст.41 КЗпПП України (а.с.8). Частинами 1 та 3\~ст. 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 130 Кодексу законів про працю України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Тобто ця відповідальність пов"язана з винними діями або бездіяльністю працівника, що потягли спричинення матеріальної шкоди. За положенням п.1 ч.1\~ст. 134 КЗпП\~відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу\~укладено письмовий\~договір про\~взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Як убачається з вироку Машівського районного суду Полтавської області від 29.02.2016 р. [PERSON] визнано винною у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України та їй призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, на підставі ст.75 КК України звільнено з іспитовим строком на 1 р. (а.с.22,23). Цивільний позов під час кримінального провадження потерпілим не заявлявся. Частина 6 статті 82 ЦПК України вказує, що вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обовязковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з п.10 ч.1 ст.\~56\~Кримінального процесуального\~кодексу України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Частиною 7 ст.128\~Кримінального процесуального\~кодексу України передбачено, що особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.1177\~Цивільного кодексу\~України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України). З огляду на викладене, оскільки вироком Машівського районного суду Полтавської області від 29.02.2016, який набрав законної сили, встановлено заподіяння матеріальної шкоди позивачу злочином, вчиненим відповідачем [PERSON], в розмірі 14439,04 грн, та залишок боргу складає 11415,31 грн, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору у розмірі 1600 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, а всього 3600,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved