Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

ПТ «ЛОМБАРД ДОКРЕДИТ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ» звернулося до суду із даним позовом до [PERSON] про визнання недійсним правочину та відшкодування завданих збитків . Вимоги обгрунтовують тим, що 17.11.2012 року між позивачем та [PERSON] були укладені договори фінансового кредиту № ДОН004933066 , ДОН004933062, ДОН004933061 . Відповідно до умов вказаних договорів відповідач передав позивачу у якості закладу вироби з золота та срібла , та повинен був повернути позивачу у визначений в договорах строк суми 480 гривень, 8,66 гривень, 2289,73 гривень, а всього 2 778,39 гривень . Зазначені вироби виявились здобутими злочинним шляхом та 18.11.2012 р. були вилучені правоохоронними органами. Оскільки відповідач замовчав відомості про належність заставного майна, ввівши їх в оману, просять з цих підстав стягнути з відповідача збитки за договорами у подвійному розмірі в сумі 5556,78 гривень , та 3% річних від простроченої суми - 83,34 гривень. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , який відбуває покарання в Донецькій ВК № 124 , був повідомлений про час та місце слухання справи на підставі ч.6 ст. 76 ЦПК України, в наданій до суду заяві позов не визнав, вказавши, що за вчинений злочин він вже відбуває покарання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.11.2012 р. між ПТ «ЛОМБАРД ДОКРЕДИТ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІНТЕР-РІЕЛТІ» І КОМПАНІЯ» і [PERSON] укладено договори про надання фінансового кредиту та застави ДОН004933066 , ДОН004933062, ДОН004933061 в розмірі 480 гривень, 8,66 гривень, 2289,71 гривень відповідно строком до 17.11.2012 року (а.с. 7-8,9-10,11-12), на виконання умов яких відповідач передав позивачу вироби, а саме ланцюг 585 проби вагою 1,95 грам , срібну каблучку 875 проби вагою 2,28 грам , хрест 583 проби вагою 1,2 грам та ланцюг 583 проби вагою 8,02 грам . В п. 5 зазначених договорів, укладених між сторонами зазначено, що позичальник гарантує, що він є власником предмета застави та уповноважений ним розпоряджатися. Як вбачається з матеріалів справи 18 листопада 2012 року золоті та срібні вироби за спірними договорами були вилучені слідчим СВ Калінінського РВ ( а.с.13,14). Вироком Калінінського районного суду м. Горлівки від 15 лютого 2013 року підтверджується, що [PERSON] було засуджено за ч.3 ст. 185 КК України, а саме за таємне викрадення майна належного [PERSON], а саме: ланцюга 583 проби вагою 8,02 грам , золотого хреста 583 проби вагою 1,2 грам , срібної каблучки 875 проби вагою 2,28 грам. Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Як роз"яснено у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними " від 06.11.2009 р. №9 правочин визнаєтья вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Надані докази при їх належній оцінці вказують на те , що [PERSON] навмисно ввів позивача в оману, що він є власником предмета застави і повноважний розпоряджатися ним. Даний факт підтверджується постановою про провадження виїмки та протоколом виїмки, а також вироком суду , а тому наявні підстави стверджувати, що договори, укладені між сторонами є недійсними. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені ч.ч. 1, 2 цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути прямі завдані збитки у подвійному розмірі, згідно ч. 2 ст. 230 ЦК України, а саме 5556,78 грн. (з наступного розрахунку 480грн. +8,66грн. +2289,71 грн. кредиту х 2). Разом з тим, вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки вимоги ст. 625 ЦК України не можуть застосуватися до наслідків недійсного правочину.

Outcome: partial