Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ "Завод "Автоштамп" на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 24301 грн 75 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2020 року по день ухвалення судом рішення включно, 5000 грн 00 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.08.2005 року по 01.06.2020 року він працював в ТОВ «Завод «Автоштапм». 01.06.2020 року він був звільнений за власним бажанням. У день звільнення йому не було виплачено заробітну плату за період з січня по травень 2020 року на загальну суму 24 301 грн. 75коп.. Розрахунок середнього заробітку становить 25250,44 грн.. Крім того, внаслідок дій відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка настала внаслідок моральних страждань, заподіяних внаслідок того, що він був позбавлений можливості купувати продукти харчування, платити за комунальні послуги, платити за комунальні послуги і все це припало на період дії загальнодержавного карантину, якпий був прийнятий з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби. Вважає, що дані моральні страждання заподіяні саме внаслідок дій відповідача та розмір моральної шкоди оцінює в 5000 грн.. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача - ТОВ «Завод «Автоштамп» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Завод «Автоштамп» та 01.06.2020 р. був звільнений з посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно з довідкою від 08.09.2020 року, виданою ТОВ «Завод «Автоштамп» загальна сума заборгованості за винятком відрахувань становить 24 301,75 грн., яка складається з: заборгованість по заробітній платі за січень 2020 року - 1260,77 грн., за лютий 2020 року - 3132,45 грн., за березень2020 року - 5695,37 грн., за квітень 2020 року - 5456,64грн., червень 2020 року - 8756,52 грн. Відповідно до довідки з Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 21.10.2020 року, форми ОК-5, [PERSON] за 2020 рік ТОВ «Завод «Автоштамп» нараховано заробітну плату на загальну суму 34 177,11грн., яка складається з: заробітної плати за січень 2020 року - 4723 грн., за лютий 2020 року - 4723 грн., за березень 2020 року - 7075 грн., за квітень 2020 року - 6778,44 грн., червень 2020 року - 10877,67 грн. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені заробітна плата в розмірі 34 177,11 грн., що підтверджується довідкою Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 21.10.2020 року форми ОК-5. Відповідно до ч.1 ст.177 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.06.2020 року по 21.10.2019 року. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з такого. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Нарахована відповідачем заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складає 13853,44 грн. (7075,00 грн. (заробітна плата за березень 2020 року) + 6778,44 грн. (заробітна плата за квітень 2020 року). Кількість робочих днів складає 42 дні (21 робочих днів в березні 2020 року + 21 робочих дня в квітні 2020 року). Отже, враховуючи приписи Порядку №100, середньоденний заробіток позивача становить 329,84 грн. (13853,44 грн. : 42 робочих дня). Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 01.06.2020 р. по 21.10.2020 р., становить 143 робочих дня, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 47167,12 грн. (329,84 грн. х 143 днів). Суд не приймає до уваги довідку про заробітну плату до видачі ТОВ "завод Автоштамп" №42/19 від 08.09.2020 року, оскільки вона не відповідає фактичним даним вказаним в довідці Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 21.10.2020 року, форми ОК-5. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 34177,11 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 47167,12 грн. з утриманням з цієї суми встановлених законом податків. Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що, не виплачуючи вчасно заробітну плату працівникові, відповідач не дотримався трудового законодавства, чим спричинив моральну шкоду позивачу. У відповідності з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.ч. 1 і 3 ст. 23 ЦК України). Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 2 п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю вони заподіяні), в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки судом встановлено факт порушення законних трудових прав позивача, пов`язаних із невиплатою вчасно заробітної плати, що призвело до виникнення моральних страждань, з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінює моральну шкоду, завдану позивачу, у розмірі 1000,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. в дохід держави (за позовну вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати) та 1681,60 грн. судового збору на користь позивача (за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди).

Outcome: partial