Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що [PERSON] з 01.12.2015 року працювала в організації «Вокзал Ясинувата» Державного підприємства «Донецька залізниця». 10.04.2017 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На день звільнення позивача останній була нарахована, але не виплачена заробітна плата з лютого 2016 року по липень 2017 року в розмірі 14880,94 грн. По теперішній час суми, що належать позивачу, відповідачем не виплачені. В зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в сумі 14880,94 грн. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Литвиненко В.І. до судового засідання не з`явились, надали суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити (а.с.34-34). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, та зазначив, що [PERSON] ніколи не працювала у АТ «Українська залізниця». Позивачка перебувала у трудових відносинах з структурним підрозділом «Станція Ясинувата» ДП «Донецька залізниця». Трудовий договір між [PERSON] та АТ «Укрзалізниця» не укладався. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно записів в трудовій книжці серії [NUMBER] [PERSON] 01.03.2007 була прийнята до Краснолиманської дирекції залізничних перевезень Донецької залізниці. 01.12.2015 року підпорядкована до вокзалу Ясинувата згідно наказу № 321/Н від 28.12.2015 року. 10.04.2017 [PERSON] звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, згідно наказу від 10.04.2017 № 22/-ОС (а.с.8-10). Згідно з довідкою про заборгованість по заробітній платі, яка видана начальником вокзалу Ясинувата 19.04.2017 року за № 05/584, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з лютого 2016 року по 10.04.2017 року складає 14880,94 грн., у тому числі: за 2016 р. у лютому - 2019,27, березень - 2434,97, квітень - 2533,37, травень - 2553,03, червень - 1677,64, липень - 2836,06, серпень - 823,60, вересень - грудень - 0,00 грн., у 2017 році - 0,00 грн. (а.с.7). З листа ГУ ДПС у Донецькій області № 41035/10/05-99-02-03-16 від 15.05.2020 року вбачається, що станом на 06.05.2020 року інформація про доходи [PERSON] за період з 01.01.2016 року до 31.12.2017 року відсутня (а.с.46, 49). Згідно виписки №18.2.03-07-728-бТ від 26.05.2020 року про надходження грошових коштів на рахунок [PERSON] № [NUMBER] , до якого прив`язана карта [NUMBER] , за період з лютого 2016 року по квітень 2017 року, грошові кошти не надходили (а.с.52-53). Відповідно до листа ГУ ПФУ в Донецькій області № 0500-0602-7/10758 від 10.06.2020 року, інформація по застрахованій особі [PERSON] за період з 2016 року по теперішній час відсутня (а.с.58). З листа В.о. заступника начальника дирекції структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» № 961/ДН від 10.06.2020 року вбачається, що до складу СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» шляхом злиття увійшла більша частина підприємств ДП «Донецька залізниця», розташованих на непідконтрольній Україні території в Донецькій області. Вокзал Ясинувата ДП «Донецька залізниця» не увійшов до складу цього структурного підрозділу. [PERSON] не перебувала у трудових відносинах зі СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» (а.с.60). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України,Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно положень ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин. Між тим, позивачем по справі не надано належних доказів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків, а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з якої повинна обраховуватись заробітна плата, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період. Суд визнає не належними доказами надані позивачем довідку про розмір заборгованості з заробітної плати позивача та розрахунки заборгованості за червень -липень 2016 року (а.с. 7, 26, 27), оскільки вказані документи виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Ясинувата, складені у період окупації, про що свідчить дата їх складання, підписані особами, повноваження яких не визначені. Вказані документи не містять інформації, яка б безпосередньо свідчила про невиплату позивачеві його заробітної плати. Факт невиплати заробітної плати та існування заборгованості відповідачем не визнані. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність інших належних доказів, що у своїй сукупності підтверджують невиплату позивачу нарахованої заробітної плати, суд вважає факт існування заборгованості перед [PERSON] недоведеними. При цьому, сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Аналогічний правовий висновок, підстав для відступлення від якого не вбачила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду під час касаційного перегляду 10 жовтня 2019 року справи № 243/2071/18, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 408/3267/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц. Таким чином, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості по оплаті праці за період з лютого 2016 року по квітень 2017 року, позивач не надав суду належного доказу та правових підстав нарахування їй за цей період заробітної плати або оплати як за час простою. За таких обставин суд вважає, що позов Литвиненко В.І.., який діє в інтересах [PERSON] , до АТ "Укрзалізниця» задоволенню не підлягає. Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Тому судові витрати в цивільній справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed