Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом про розірвання трудового договору та зобов`язання вчинити дії, в котрій вказала, що 01 лютого 2002 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , укладено трудовий договір на визначений термін, а саме з 01 лютого 2002 року по 01 серпня 2002 року (на шість місяців), який зареєстрований Подільською районною філією Київського міського центру зайнятості за № 269. 30 листопада 2002 року [PERSON] звільнена з посади за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, про що було зроблено відповідний запис в трудовій книжці [PERSON] .. Отже, позивачка не має можливості стати на облік як безробітна до центру зайнятості, в зв`язку з тим, що вона станом на 03.07.2020 року числиться в базі персоніфікації, як найманий працівник ФОП [PERSON] .. ФОП [PERSON] не бажає зняти з реєстрації вищевказаний договір. Як убачається із заяви позивачки від 03 липня 2020 року вона намагалася вирішити даний спір у позасудовий порядок. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України відповідач знаходиться з 30.03.2011 року в стані припинення; підстава: за судовим рішенням; судове рішення: судове рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в зв`язку з неподанням протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до Закону № 2а-314/11/2670 від 07.02.2011 року; найменування суду: Окружний адміністративний суд м. Києва. Дані обставини підтверджуються ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва. У зв`язку з викладеним вище позивачка [PERSON] просить суд розірвати трудовий договір на визначений термін, укладений 01 лютого 2002 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в Подільській районній філії Київського міського центру зайнятості за № 269, з ініціативи працівника [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 13 серпня 2020 року; зобов`язати Подільськму районну філію Київського міського центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір на визначений термін, укладений 01 лютого 2002 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в Подільській районній філії Київського міського центру зайнятості за № 269, з ініціативи працівника [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач Фізична особа-підприємець [PERSON] в судові засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 і ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи Подільської районної філії Київського міського центру зайнятості населення в судове засідання не з`явився, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглядати справу в його відсутність. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази,заслухавши пояснення позивачки та її представника, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, в судовому засіданні встановлено, що 01 лютого 2002 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , укладено трудовий договір на визначений термін, а саме з 01 лютого 2002 року по 01 серпня 2002 року (на шість місяців), який зареєстрований Подільською районною філією Київського міського центру зайнятості за № 269 (а.с. 5-6, 7-8, 9, 11). Згідно пунктів 1 та 2 трудового договору, укладеного 01 лютого 2002 року, трудовий договір укладено на визначений термін, а саме з 01 лютого 2002 року по 01 серпня 2002 року (на шість місяців), працівник зобов`язаний виконувати посадові обов`язки оператора по видуву пляшок, згідно додатку № 1 (а.с. 9). 30 листопада 2002 року [PERSON] звільнена з посади за ч. 1 ст. 38 КЗпП України, про що було зроблено відповідний запис в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 7-8). Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України відповідач знаходиться з 30.03.2011 року в стані припинення; підстава: за судовим рішенням; судове рішення: судове рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в зв`язку з неподанням протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до Закону № 2а-314/11/2670 від 07.02.2011 року; найменування суду: Окружний адміністративний суд м. Києва (а.с. 14-15). Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2011 року по справі № 2а-314/11/2670 за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва до приватного підприємця [PERSON] за участю третьої особи Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про припинення підприємницької діяльності припинено підприємницьку діяльність приватного підприємця [PERSON] та внесено до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (а.с. 13). ФОП [PERSON] займалася роздрібною торгівлею з лотків та на ринках та перебуває в стані припинення своєї діяльності (а.с.30- 31). 03.07.2020 року [PERSON] направила ФОП [PERSON] лист з проханням посприяти вирішенню проблемної ситуації з розірванням трудового договору, даний лист отримано адресатом 08.07.2020 року (а.с. 10, 12). Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, який встановлюється за погодженням сторін. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за №554/5745 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок), покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745 „Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою" в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Цим самим наказом затверджена форма трудового договору між працівником і фізичною особою, в п. 17 якої (підстави припинення договору з посиланням на відповідні статті КЗпП України) передбачені підписи обох сторін договору, тобто не тільки фізичної особи, а й працівника. Лише після підписів обох сторін договору (фізичної особи та працівника), в п. 18 зазначеної форми трудового договору передбачений запис посадової особи служби зайнятості про зняття договору з реєстрації. Як вбачається з п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженого наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року № 110 передбачено, що фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від реєстрації трудового договору і засвідчуються його печаткою. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідно до норм ст. ст. 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, з 30 листопада 2002 року між сторонами фактично припинились трудові відносини, однак провести дії щодо розірвання договору та зняття його з реєстрації відповідач не здійснив, тому позивач не має можлиовсті скористатить своїми правами у відповідний спосіб. Таким чином, суд вважає необхідним вказаний трудовий договір розірвати, так як зазначений трудовий договір не знятий з реєстрації у центрі зайнятості, що позбавляє позивача можливості реалізувати свої конституційні права.

Outcome: approved