Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач у листопаді 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], однак у вказаній квартирі не проживає з березня 2014 року, особистих речей відповідача у квартирі не має, витрат по утриманню квартири не несе, тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання з'явився, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у тому числі друкованими ЗМІ (газета «Урядовий кур»єр» №39 від 27.02.2016 року), про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є наймачем трикімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується ордером [NUMBER] на право зайняття службового жилого приміщення, виданого Дарницькою РДА в м.Києві від 25.11.2013 року (а.с.6). Відповідно до довідки Форми №3, виданої КП «Житло-Сервіс» від 28.10.2015 року за №1063, у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] ([INFO], наймач), [PERSON] ([INFO], дружина), [PERSON] ([INFO], дочка), [PERSON] ([INFO], чоловік дочки), [PERSON] ([INFO], онук) (а.с.11). Відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актами від 10.03.2014 року, 22.07.2014 року, 14.10.2014 року, 26.12.2014 року, які складено мешканцями будинку №6/1 по вулиці Драгоманова в м.Києві та завірено службовими особами відділення №2 КП «Житло-Сервіс» (а.с.7-10). Речей особистого користування відповідача у квартирі немає, витрати по утриманню квартири відповідач не несе. На вказані обставини також показав і свдок [PERSON], який був допитаний судом у судовому засіданні 15.03.2016 року. Як вбачається із заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 18.05.2015 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Статтею 71 частиною 1 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтями 71, 72 ЖК УКраїни передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved