Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі по тексту - відповідач) про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні з робити в повному обсязі, вихідної допомоги у зв`язку з порушеннями строків звільнення, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою строків її виплати, невиплаченої заборгованості за авансовими звітами та оплати лікарняного. Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з грудня 2015 року по 11 квітня 2019 року, згідно трудової книжки, та по 12 квітня 2019 року, згідно наказу на звільнення № 36 к/тр від 11 квітня 2019 року, позивач працював у Державному підприємстві «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Наказом Відповідача № 85-к/тр від 14.06.2017 року позивач призначений на посаду завідувача станції насінницької Овруцької сортодослідної станції Житомирської філії відповідача. Працюючи на посаді завідувача станції позивач, за погодженням керівництва Житомирської філії відповідача, неодноразово вкладав власні кошти в підприємство для здійснення виробничої програми Овруцької сортодослідної станції Житомирської відповідача, з подальшим їх поверненням при зборі врожаю. На кінець 2018 року на Овруцькій СДС Житомирської філії відповіла проведена інвентаризація, в якій зазначено борг перед позивачем та в січні 2019 року видана довідка про борг неповернутих підзвітних коштів Житомирською філією відповідача. В січні 2019 року позивач ще раз оплачував податки Овруцької СДС відповідача. З вище переліченого виявляється сума заборгованості 408462 гривні 63 копійки. 18 лютого 2019 року позивач написав заяву на звільнення у зв"язку з неможливістю продовжувати роботу та переїздом на нове місце проживання, відправив електронною поштою на Житомирську філію відповідача та рекомендованим листом з повідомленням відповідачу. З 21 лютого по 02 березня 2019 року позивач перебував на лікарняному з гострим бронхітом, але по приїзду на Овруцьку СДС відповідача 05 березня 2019 року в.о. директора Житомирської філії Відповідача Бирко В.М., лікарняний не прийняв, та по акту вилучив первинну бухгалтерську документацію. На 11 квітня 2019 року розпорядженням відповідача позивач був викликаний в м. Київ для надання поясненнь по службовій записці в.о. директора Житомирської філії відповідача [PERSON] . Після доповіді двох сторін, позивачу було запропоновано працювати далі, або переписувати заяву на звільнення. Після відмови, позивач був звільнений з 11 квітня 2019 року і отримав трудову книжку по наказу № 36-к/тр від 11 квітня 2019 року, але так як у м. Києві не могло відбутись прийому-передачі матеріальних цінностей Овруцької СДС Житомирської філії відповідача, був перероблений наказ зі зміненою датою звільнення на 12 квітня 2019 року. Зміни в трудову книжку внесені не були, як і запис про причину звільнення. 12 квітня 2019 року в.о. директора Житомирської філії відповідача [PERSON] по акту прийому-передачі матеріальних цінностей Овруцької СДС прийняв станцію. Проте відповідачем належний розрахунок по проведенню розрахунку по заробітній платі та по всім сумам при звільненні не здійснено, не виплачена компенсація та лікарняний, невиплачена заборгованість по авансовим звітам, частина коштів перераховувалась без врахування комісії, внаслідок чого виникла затримка розрахунку, звільнення відбулось з затримкою у майже два місяці, у зв`язку з чим відбулось порушення законодавства про працю, довідку про середньомісячний та середньоденний заробіток не видано, записи в трудовій книжці, наказі та заяві різняться, причина звільнення не записана належним чином до трудової книжки, виплати по заборгованості заробітної плати відбулись із запізненням, індексація заборгованості заробітної плати також із запізненням та не в повному обсязі, всі перераховані суми перераховувались без врахування комісії банку. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість 408 462,63 грн., заробітну плату 730,13 грн., вихідну допомогу за затримку у звільненні 17247 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати 1756,68 грн. та оплату лікарняного 558,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 71725,6 грн. Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.06.2021 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, проте у відповідності до ч. 8 ст. 83 ЦПК України така заява судом не прийнята. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань, заяви та відзиву до суду у встановлений законом строк не направив. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що працював директором Житомирської філії відповідача та йому відомо, що позивач залучав власні кошти для фінансування Овруцької сортодослідної станції. Свідок [PERSON] повідомила, що працювала бухгалтером у Овруцькій сортодослідницькій станції та їй відомо, що позивач покривав витрати підприємства власними коштами, які не було повернуто йому. На підтвердження розміру неповернутих коштів надавали довідку. Суд заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що з грудня 2015 року [PERSON] працював у Державному підприємстві «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Наказом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» № 85-к/тр від 14.06.2017 року [PERSON] призначений на посаду завідувача станції насінницької Овруцької сортодослідної станції Житомирської філії Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Як вбачається з листа непрацездатності, [PERSON] з 21.02.2019 року по 02.03.2019 року перебував на лікарняному (т. 3 а.с.153). [PERSON] наказом на звільнення № 36 к/тр від 11 квітня 2019 року було звільнено з 12.04.2019 року, на підставі заяви про звільнення від 18.02.2019 року (т. 1 а.с. 228). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що після звільнення з роботи, відповідачем належний розрахунок по проведенню розрахунку по заробітній платі та по всім сумам при звільненні не здійснено, не виплачена компенсація та лікарняний, невиплачена заборгованість по авансовим звітам, частина коштів перераховувалась без врахування комісії, внаслідок чого виникла затримка розрахунку. Згідно із ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно із ч.1,2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (тобто, в день звільнення). Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до листа Управління держпраці у Житомирській області від 11.11.2019 року № 19-11/860/і-765 щодо можливого порушення відносно [PERSON] законодавства про працю керівництвом Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», [PERSON] було звільнено 12.04.2019 року на підставі заяви про звільнення від 18.02.2019 року; 13.04.2019 року позивачу виплатили заробітну плату; в лютому 2019 року в табелі обліку робочого часу стоять відпрацьовані позивачем години, та Управлінням не встановлено перебування на лікарняному у цей період (т. 3 а.с.181). Судом встановлено та підтверджено листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Житомирській області № 02-2552 від 23.12.2019 року, що відповідач в лютому-березні 2019 року відобразив в табелі виходу на роботу всі робочі дні (по 20 робочих днів) та нарахував заробітну плату за відпрацьовані дні. Так за дні перебування [PERSON] на лікарняному нарахована заробітна плата (т. 3 а.с.184). Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 408 462,63 грн. та заперечень відповідача про пропущення строку позовної давності, слід зазначити наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , працюючи на посаді завідувача станції неодноразово залучав власні кошти та кошти дружини [PERSON] , для здійснення виробничої програми Овруцької сортодослідної станції Житомирської відповідача, що підтверджується прибутково-касовими ордерами та показами свідків. Відповідно до частини третьої статті 1158 ЦК України якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов`язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана взяти на себе всі обов`язки, пов`язані із вчиненням цих дій, зокрема обов`язки щодо вчинених правочинів. Особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано (стаття 1159 ЦК України). За приписами частини першої статті 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких було вчинені дії. У разі придбання працівником товарів для потреб підприємства, у бухгалтерію представляються у визначені законом терміни звіт за формою, визначеною наказом Міністерства фінансів України від 05 грудня 2012 року № 1276 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання» та наказу цього ж міністерства від 24 грудня 2013 року № 845 з аналогічною назвою. Таким чином, питання відшкодування витрат, понесених працівником при придбанні товарів для підприємства, і інші питання правомірності використання власних готівкових коштів працівником підприємства для вирішення господарських питань відноситься до цивільно-правових стосунків між суб`єктом господарювання та працівником. Вказана позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №478/1812/15-ц. Отже, оскільки між сторонами виникли цивільно-правові відносини, а не трудові, строки загальної позовної давності тривалістю у три роки, які визначено ст. 257 ЦК України, позивачем не пропущено, оскільки [PERSON] звільнився з 11.04.2019 року, а до суду з даним позовом звернувся у квітні 2020 року. Враховуючи характер правовідносин, у даній справі підлягає доказуванню фактичне здійснення витрат позивачем від імені підприємства, що має підтверджуватися бухгалтерськими документами та наданими звітами за встановленою формою. Так, на кінець 2018 року на Овруцькій СДС Житомирської філії відповідача проведена інвентаризація, якою встановлено борг перед [PERSON] , та 31.01.2019 року видана довідка № 14 про заборгованість по невиплаті підзвітних коштів у розмірі 380118,83 грн. (т. 3 а.с.149), що підлягає стягненню на користь позивача. Інша частина підзвітних коштів не може бути стягнута на користь позивача, оскільки залучалась дружиною позивача [PERSON] . Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги за затримку у звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати та оплати лікарняного, та середнього заробітку за час затримки розрхунку, а тому в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 380118,83 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покластина відповідача. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3801,18 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial