Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

У липні 2016 року до Березанського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу звернулася [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 23 грудня 1999 року вона та відповідач уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 144. Від шлюбу вони мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають із позивачем та перебувають на повному її утриманні. Півроку тому відносини між позивачем та відповідачем погіршилися, з грудня 2015 року сторони не підтримують подружні стосунки, спільного господарства не ведуть. У зв'язку з цим просила позов задовольнити і розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 23 грудня 1999 року. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. 12 жовтня 2016 року до канцелярії суду надійшла заява позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, на повторний виклик в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Проти розгляду справи у заочному порядку позивач не заперечувала. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у справі достатньо матеріалів, які підтверджують права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін з ухваленням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 23 грудня 1999 року був укладений шлюб (а.с. 6). Від шлюбу у них є неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони не проживають однією сімєю, спільного господарства не ведуть. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 коп. (а.с. 1). Таким чином, [PERSON] належить сплатити [PERSON] 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved