Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 04.11.2011 року в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 479. В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. На даний час їх сімя існує лише формально і примирення із відповідачем стало не можливим. Шлюбно-сімейні стосунки між ними не склалися через втрату один до одного почуття взаєморозуміння. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї вважає неможливим.\~ Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що й стало приводом для заявлення у позові вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину - до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня подання позову до суду. \~ \~ \~ Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Подала в суд заяву, в якій просить слухати справу за її \~ відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Подав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. За таких обставин, та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу технічними засобами. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому \~04.11.2011 року в міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 479, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7), який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. Від \~ шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Продовжувати подальше спільне життя подружжя не бажає, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому\~ слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується\~ на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася зазначеним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позицію щодо заявленого позову суд не повідомив. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги взаємне бажання сторін на розірвання шлюбу, суд вважає що причини, які спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей, між сторонами досягнуто не було, обов"язок по утриманню дитини є безумовним і виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved