Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Дельта"(далі Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 20.09.2006 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач) був укладений Договір №002-26031-200906 (Договір), згідно умов якого Відповідачу надано кредит, у національній валюті, у розмірі 1 399,00 грн. на придбання майна (послуг), з кінцевим терміном повернення 19.09.2007 року, під 10% річних. Згідно п.2.8 Відповідач щомісячно не пізніше 19 числа кожного місяця сплачує рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів, та плату за ведення кредитної справи, у розмірі 2,99 % в місяць. Крім того, згідно п.3.6. у разі порушення строків сплати платежів, Відповідач зобов'язаний сплатити штрафні санкції (пеню) в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідач умови Договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 29.04.2013 року, складає: 1 122,81 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 882,17 грн.; - заборгованість за відсотками - 10,59 грн.; - заборгованість за комісіями - 230,05 грн. Зазначену суму заборгованості, а також витрати у справі, Позивач просить стягнути з Відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, між сторонами по справі, 20.09.2006 року був укладений Договір №002-26031-200906 (Договір), згідно умов якого Відповідачу надано кредит, у національній валюті, у розмірі 1 399,00 грн. на придбання майна (послуг), з кінцевим терміном повернення 19.09.2007 року, під 10% річних. Згідно п.2.8 Відповідач щомісячно не пізніше 19 числа кожного місяця сплачує рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів, та плату за ведення креди-тної справи, у розмірі 2,99 % в місяць. Крім того, згідно п.3.6. у разі по-рушення строків сплати платежів, Відповідач зобов'язаний сплатити штрафні санкції (пеню) в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. У відповідності до приписів ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, Відповідач, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, у встановлені строки не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. Як убачається із розрахунку заборгованості (а.с.8-9), борг станом на 29.04.2013 року, складає: 1 122,81 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 882,17 грн.; - заборгованість за відсотками - 10,59 грн.; - заборгованість за комісіями - 230,05 грн. Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за Кредитним договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. У відповідності до приписів ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами не укладалось. Договір №002-26031-200906 від 20.09.2006 року передбачає строк дії з 20.09.2006 року по 19.09.2007 року, з позовом до суду Позивач звернувся 01 липня 2013 року, тобто після того, як сплив, передбачений ст.257 ЦК України, строк позовної давності. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., №5, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з врахуванням положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцям забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з чим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed