Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що 03.09.2005 року зареєстровала шлюб з [PERSON] , який рішенням Сторожинецького районного суду від 26.11.2020 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі у 2019 року подружжя придбали у спільну сумісну власність за 5000 дол. США легковий автомобіль марки «OPEL COMBO», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 1,686 м. куб. Вказує, що автомобіль був зареєстрований за відповідачем [PERSON] і після розірвання шлюбу залишився в повному володінні та розпорядженні відповідача. Посилається на висновок оцінювача про ринкову вартість спірного автомобіля, яка станом на 29.03.2021 року становить 112646 грн. Після неодноразового уточнення позовних вимог просила провети поділ між нею та [PERSON] сумісно набутого майна подружжя - легкового автомобіля марки «OPEL COMBO», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , відповідно до якого стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість Ѕ частки вказаного автомобіля в розмірі 56323 грн., визнавши за [PERSON] право власності на спірний автомобіль, припинити спільну сумісну власність на автомобіль, а також стягнути з відповідача на її користь 5362 грн., з яких: 1362 грн. - судовий збір, 4000 грн. - витрати на сплату за правову допомогу. 05.03.2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив, який в подальшому доповнював в зв"язку із уточненням позовних вимог. Зазначає, що не заперечує того, що автомобіль був набутий у шлюбі у спільну сумісну власність і погоджується з тим, щоб був залишений йому. Однак вказує, що сторони домовились після розлучення про поділ спільного сумісного майна, відповідно до якого йому залишився автомобіль, а позивачці: диван для спальні вартістю 6000 грн., ноутбук вартістю 8000 грн., телевізор вартістю 15000 грн., колонки (караоке) варістю 4500 грн. Крім того, зазначив, що позивачка отримала спільно набуті 2000 дол., що еквівалентно 56000 грн. та належну йому кредитну картку, якою вона самовільно користується і станом на 27.02.2021 року створила заборгованість в сумі 10000 грн. Також вказав, що він вклав свої кошти в сумі 1500 дол. США на ремонт спірного автомобіля, яким користувалась позивачка, коли він перебував на заробітках. Тому вважає, що немає підстав для стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації за автомобіль. Також зазначив, що заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу та сплачений судовий збір, оскільки вони добровільно домовились про поділ спільного майна і підстав для звернення за правовою допомогою і до суду не було. Крім того вважає, що змінюючи неодноразово позовні вимоги, позивачка зловживає процесуальними правами, так як первісний позов у своєму відзиві визнавав. Просив в позові [PERSON] відмовити, а надалі зазначив, що зможе виплатити позивачці половину вартості автомобіля відповідно до звіту про його оцінку. Представник позивачки адвокат Казюк О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Не визнав, що подружжям було добровільно поділено майно і що його довірителька забрала речі, зазначені відповідачем у відзиві. Крім того, пояснив, що ноутбук не є майном подружждя, а був подарований відповідачем доньці. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував, що автомобіль є майном подружжя. Пояснив, що відповідач згідний на стягнення з нього на користь позивачки за автомобіль 50 тис.грн, так як він здійснював ремонт після того, як позивачка користувалася автомобілем. Докази на підтвердження наявності у подружжя речей, вказаний у відзиві і що їх за домовленістю забрала позивачка надати не має можливості. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 03.09.2005 року уклали шлюб, актовий запис №14, після реєстрації якого [PERSON] обрала прізвище « [PERSON] ». Рішенням Сторожинецького районного суду від 26.11.2020 року у справі №723/1389/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 14.01.2021 року [PERSON] , [INFO] зареєстрував за собою 14.03.2008 року автомобіль марки «OPEL COMBO», 2003 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , об`єм двигуна 1,686 м. куб. З копії договору купівлі-продажу транспортного засобу №5716/19/001151 від 22.12.2019 року вбачається, що [PERSON] придбав у Садгірського відділення ПП Фірма «Іноваційні системи» транспортний засіб марки «OPEL COMBO», червоний, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , ціна складає 45739,58 грн. зазначені обставини також підтверджуються копією заяви №253960486 від 26.12.2019 року про перереєстрацію на нового власника легкового автомобіля марки «OPEL COMBO», копією договору комісії №5716/19/001151 від 22.12.2019 року, копією акту огляду реалізованого транспортного засобу від 22.12.2019 року, копією акту технічного стану т/з або його складової частини, що має ідентифікаційний номер 5716/19/001151 від 22.12.2019 року, копією акту приймання-передачі транспортних засобів та їх складових частин від 22.12.2019 року, копією висновку експертного дослідження, складеного експертно-криміналістичним центром 26.12.2019 року №26/7344/2542. Ринкова вартість автомобіля марки «OPEL COMBO», червоний, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , відповідно до звіту про оцінку майна від 29.03.2021 року (суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] ) становить 112646 грн. Згідно ч.1, ч.3 ст.368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст.70 СК України частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не визначено за домовленістю між ними або шлюбним договором, рівність часток може бути змінена у разі вирішення судом спору подружжя про поділ майна. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного суду України у постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22). Відповідачем визнано ту обставину, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, є неподільною річчю, перебуває в його користуванні, поділ якого можливо провести, залишивши автомобіль у його власності, стягнувши на користь позивачки половину вартості. Виходячи з положень ст.70 СК України, при рівності часток кожного з подружжя у спільному майні, вартість Ѕ частки спірного автомобіля становитиме 56323 грн. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. На виконання зазначених положень ст.81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належності сторонам по справі як подружжю речей та грошових коштів, вказаних у відзиві, а також, що ці речі за їхньою спільною домовленістю передані позивачці. Не надано також доказів на підтвердження витрат на ремонт автомобіля. Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Представник позивачки в судовому засіданні підтритмав вимогу про стягнення на користь позивачки з відповідача понесених судових витрат, які складаються з витрат по сплаті судового збору та за надання правничої допомоги адвокатом. При цьому не заперечував проти зменшення суми стягнення на 200 грн. за витрати на бензин. Представник відповідача не визнав заявлену до стягнення суму витрат на правничу допомогу в розмірі 1800 грн., вказуючи на те, що позивачем безпідставно неодноразово уточнювалися позовні вимоги, незважаючи на визнання його довірителем первісного позову, через такі уточнення відкладалися судові засідання, а витрати на бензин неоправдані. Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір при подачі позову в розмірі 908 грн. та 454 грн. при подачі заяви про забезпечення позову. Отже, загальна сума судового збору, сплаченого позивачкою становить 1362 грн. Крім того, на підтвердження витрат за надання правничої допомоги в сумі 4000 грн. суду надано копію договору про надання правової допомоги №30 від 16.10.2020 р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №168 адвокатом Казюком О.О., детальні описи робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 15.01.2021 р. та 15.04.2021 р., акт виконаних робіт (наданих послуг) №1, розписки про передачу [PERSON] адвокату Казюку О.О. за надання правової допомоги по 2000 грн. від 16.10.2020 р. та від 02.04.2021 р. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Правилами ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Визначаючи суму до стягнення, суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо безпідставності уточнення позовних вимог, так як відповідачем у відзиві визнавався первісний позов. Відповідач у відзиві визнавав обставини щодо належності спірного автомобіля до спільного майна подружжя та перебування автомобіля в його користуванні. При цьому він просив відмовити в позові, посилаючись на відсутність підстав для стягнення з нього грошової компенсації на користь позивачки. Крім того, право на уточнення позовних вимог грунтується на положеннях ст.49, ст.197 ЦПК України, і в даній справі таке уточнення здійснювалося в підготовчому провадженні, що відповаідає зазначеним нормам. Разом з тим суд погоджується з тим, що заявлені витрати на оплату послуг адвоката не в повній мірі відповідають положенням п.2 ч.2 та ч.4 ст.137 ЦПК України і вважає, що не підлягають задоволенню витрати на бензин на доставку документів з Глибоцького ТСЦ згідно ухвали суду в розмірі 200 грн., витрат на участь в судових засіданнях 24.02.2021 року, 10.03.2021 року та 02.04.2021 року в сумі 600 грн., участь в яких представника позивачки не є підтвердженою. Крім того, як вбачається з акта виконаних робіт адвокат та позивачка своїми підписами підтвердили, що послуги по складанню позовної заяви, заяви про забезпечення позову обраховуються від кількості сторінок. Оскільки сторони договору погодили обрахування таких послуг в сторінках, то такий розрахунок судом застосовується за складання уточнених позовних заяв від 10.03.2021 р. та 15.04.2021 р., а не по 500 грн., як це зазначено в детальному описі №2, з огляду й на те, що детальний опис не підписаний клієнткою [PERSON] . Судом встановлено, що позовна заява та заява про забезпечення позову налічують 7 сторінок, а не 8, як зазначено в детальному описі від 15.01.2021 р., а уточнені позовні заяви від 10.03.2021 р. та 15.04.2021 р. - 9 сторінок, отже, виходячи з вартості сторінки, зі їх складання підлягає стягненню 1700 грн. З врахуванням викладеного, на користь позивачки мають бути стягнені з відповідача [PERSON] судові витрати в сумі 3000 грн. за послуги адвоката та 1362 грн. за сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved