Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить скасувати наказ № 411/од від 26.10.2016 року в.о. ректора Національного авіаційного університету Ісаєнка В.М. «Про штатний розпис НАУ», який є єдиною підставою для її звільнення. Позовні вимоги мотивує тим, що з 17.01.2016 року вона працює у відповідача на посаді проректора з соціальної роботи. Наказом в.о. ректора № 411/од від 26.10.2016 року було введено в дію з 26 жовтня 2016 року зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України. Згідно вказаного наказу № 411/од від 26.10.2016 року її 05.12.2016 року було попереджено, що вона підлягає звільненню за скороченням штатної чисельності (ліквідації кафедри, підрозділу, служби) з 05.02.2017 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України. У змінах до штатного розпису від 26.10.2016 року займана нею посада проректора з соціальної роботи з 26 жовтня 2016 року вже була виведена із загального фонду бюджету НАУ. Отже, керівництвом НАУ було порушено законодавство про працю (ст. 49-2 КЗпП), оскільки її попередили про скорочення посади після того, як посада вже була скорочена, тоді як законом передбачається попереджати за два місяці до скорочення. Також відповідачем була порушена норма ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не було попередньої згоди профкому на скорочення штатів в НАУ, не обговорювалось питання кого залишати на роботі, а кого перевести на аналогічні посади та все вирішувалось трьома особами, які діяли у своїх інтересах. 08.12.2016 року її ознайомили з актом від 08.12.2016 року у якому їй пропонували посади доцент кафедри економічної кібернетики ННІЕМ, доцент кафедри логістики ННІЕМ та помічник ректора. Службовою запискою на ім'я в.о. ректора Ісаєнка В.М. від 14.12.2016 року вона письмово попередила керівництво НАУ про те, що перебуває на обліку по вагітності, про що надала відповідну довідку, проте жодних дій з боку НАУ щодо повернення її посади до штатного розпису вона не побачила. Коли вийшла на роботу 10 лютого після перебування в пологовому будинку вона на ім'я в.о. ректора подала декілька службових записок, а саме, що приступила до своїх обов'язків, що з її кабінету було знято табличку, про виплату їй матеріальної допомоги, про те, що їй за медичними рекомендаціями необхідний емоційний спокій та відсутність фізичних навантажень. Того ж дня під кінець робочого часу до неї в кабінет прийшли співробітники відповідача, які наполегливо їй пропонували письмово погодитись або відмовитись від пропозиції переведення її на посаду доцента кафедри та заступника начальника гуманітарного відділу, що призвело до різкого погіршення її стану здоров'я та виклику швидкої допомоги. Відповідач грубо порушує її трудові права, ст. 184 КЗпП України, не вносить її посаду до штатного розпису, робить спроби змусити її звільнитись або перейти на іншу посаду. У наданні матеріальної допомоги їй відмовили, посилаючись на те, що вона не є штатним працівником, також їй було відмовлено у наданні чергової відпустки в січні 2017 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та викладені у ньому обставини. Представник відповідача Білий В.М. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на те, що заявлені вимоги є необґрунтованими, видаючи наказ № 411/од від 26.10.2016 року в.о. ректора університету діяв у межах наданих законодавством повноважень, станом на сьогодні позивач з посади проректора з соціальної роботи не звільнена, тому відповідно підстав для застосування положень ст. 184 КЗпП України, на яку посилається [PERSON], щодо працівника, яка перебуває у трудових відносинах з НАУ не має. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Застосування конкретного способу захисту порушеного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Судом встановлено, що відповідно до наказу в.о. ректора № 8/к від 18.01.2016 року позивач [PERSON] прийнята на посаду проректора з соціальної роботи Національного авіаційного університету з 19 січня 2016 року з посадовим окладом 4 610 грн. на місяць, 24 т.р. за рахунок загального фонду НАУ. 26.10.2016 року в.о. ректора Національного авіаційного університету видав наказ № 411/од «Про штатний розпис НАУ», відповідно якого з метою упорядкування штатного розпису наказано з 26 жовтня 2016 року ввести в дію зміни до штатного розпису університету, затверджені Міністерством освіти і науки України, що є предметом спору (а.с. 5). Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Представник відповідача Білий В.М. в судовому засіданні, заперечуючи на позов, пояснив, що видаючи наказ № 411/од від 26.10.2016 року в.о. ректора університету діяв у межах наданих законодавством повноважень; наявність у штатному розписі вищого навчального закладу 12 посад проректорів суперечить положенням наказу Міністерства освіти України від 09.08.1996 року № 265, яким встановлені штатні нормативи керівників вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, тому для оптимізації оргструктури НАУ, у тому числі для приведення у відповідність до норм ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» з 26.10.2016 року Міністерство освіти і науки України затвердило зміни у штатному розписі Національного авіаційного університету. 05.12.2016 р. позивач отримала попередження про звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штатної чисельності (ліквідації кафедри, підрозділу, служби) з 05.02.2017 року по п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу ректора № 411/од від 26.10.2016 р. (а.с. 6). За нормою п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Як роз'яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. 08.12.2016 року [PERSON] була ознайомлена з актом від 08.12.2016 року, у якому позивачу були запропоновані посади доцент кафедри економічної кібернетики ННІЕМ, доцент кафедри логістики ННІЕМ та помічник ректора (а.с. 7). На ім'я в.о. ректора НАУ [PERSON] подавала службову записку від 14 грудня 2016 року з повідомленням про те, що вона перебуває на обліку по вагітності, на підтвердження чого до службової записки додала відповідну медичну довідку (а.с. 8, 9). Відповідно до положень ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Як убачається зі Змін у штатному розписі Національного авіаційного університету ІV рівня акредитації з 26 жовтня 2016 року, затверджених першим заступником Міністерства освіти і науки України, серед інших, посада проректора з соціальної роботи з посадовим окладом 4 908 грн., яку займає позивач, виведена із загального фонду бюджету НАУ та відповідно Змін у штатному розписі Національного авіаційного університету ІV рівня акредитації з 01 квітня 2017 року вказана посада проректора з соціальної роботи з посадовим окладом 6 627 грн. введена до спеціального фонду бюджету НАУ. КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників. Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його звільнення, щодо оплати праці, тощо. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою частиною права на управління діяльністю підприємством чи установою. Право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника. Відповідно, скасування рішення про зміну штатного розпису підприємства чи установи є втручанням у здійснення внутрішньої діяльності такої юридичної особи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 141 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності. Отже, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, тому доцільність скорочення чисельності або штату працівників судом не обговорюється, оскільки вирішення даного питання стосується внутрішньогосподарської діяльності відповідача. В обґрунтування вимог позивач посилається на порушення відповідачем ст. 184 КЗпП України, якою визначені гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей. При цьому судом встановлено, що позивач по даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем, займає посаду проректора з соціальної роботи, на яку була початково працевлаштована. Також з наявних у справі доказів убачається, що на час розгляду справи посада проректора з соціальної роботи, яку обіймає позивач, залишилась та існує, при цьому змінилось джерело фінансування оплати праці за вказаною посадою, а саме бюджетне фінансування замінене на фінансування за кошти від самостійної господарської діяльності, також вбачається підвищення посадового окладу. Посилання позивача та її представника на те, що Національним авіаційним університетом порушуються права [PERSON] через невиплату їй премії, матеріальної допомоги, ненадання чергової відпустки суд до уваги прийняти не може, оскільки правомірність дій відповідача щодо цього не є предметом даного спору. Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення з приводу предмету позову, суд вважає, що у межах даного спору відповідачем не порушено прав, законних інтересів позивача та вимог чинного законодавства України, а тому правові підстави позивача, наведені на обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed