Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась з даним позовом та просила стягнути з ТОВ «Пегас Туристик» 39837 грн. на її користь у відшкодування за ненадану туристичну послугу та 15000 грн. моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Пегас Туристик» на користь позивача 39837 грн., сплачених за договором на туристичне обслуговування № 01002 від 19 червня 2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ «Пегас Туристик» просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. За доводами апеляційної скарги, ТОВ «Пегас Туристик» не перебувало у договірних відносинах з ФОП «[PERSON]А.», з яким позивач уклав договір та туристичне обслуговування, та ніколи не уповноважував її діяти від його імені, не отримував від неї замовлень на турпослуги і оплату за них, а тому у ТОВ «Пегас Туристик» не можуть виникати забовязання щодо позивача. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з передбаченої законодавством відповідальності туроператора за невиконання договірних зобовязань перед туристом. З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може. По справі встановлено, що позивач [PERSON] 19 червня 2015 року уклала договір 01002 з ФОП «[PERSON]А.» (Турагент) про надання комплексу туристичних послуг, а саме відпочинок в Туреччині з 10 по 18 липня 2015 року (а.с.3-5), про що свідчать їх власноручні підписи з прикладенням печатки ФОП [PERSON] Як зазначено в договорі, ФОП «[PERSON]А.» діє від імені ТОВ «[PERSON] (Туроператор) на підставі договору № 0323 від 01 січня 2012 року. Даний договір № 0323 від 01 січня 2012 року у матеріалах справи відсутній. На вимогу апеляційного суду надати текст цього договору, яким би могли бути підтверджені повноваження [PERSON] як турагента, представник ТОВ „Пегас Туристик заперечив його укладення між зазначеними сторонами і повідомив, що такого договору не існує як такого взагалі. На запит суду [PERSON] договору також надано не було. Як вбачається з а.с.6-8, між ФОП «[PERSON]А.» (Субагаент) та ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури» (Турагент) існують договірні зобовязання від 14 липня 2014 року, відповідно до яких ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури», який діє на підставі відповідних угод в інтересах Туроператора, доручає, а ФОП «[PERSON]А.» приймає на себе за винагороду права і обовязки з реалізації тур продукту. ФОП «[PERSON]А.» з особистої ініціативи у відносинах з туристами представляє туроператора і укладає з ними договори на туристичне обслуговування (а.с.6-8). За даним договором фінансову і юридичну відповідальність перед Туроператором (ТОВ „Пегас Туристик) за дії Субагента ([PERSON]А.) несе Турагент (ТОВ «Мережа агенцій «Гарячі тури»). Згідно з п.2.1. договору Субагент у відносинах з туристами представляє Туроператора і укладає з ними договори на туристичне обслуговування. З п.4.6. цього договору видно, що кошти, отримані від реалізації турпродукту не є власністю ні Турагента, ні Субагента, а є транзитними коштами і ввірені на тимчасове зберігання до здійснення розрахунків з Туроператором за винятком агентської винагороди Турагента, яка є його власністю, а також агентської винагороди Субагента, яка є власністю Субагента. Відповідно до договору № 3585919 від 01.07.2014 р., ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури (Турагент) зобовязується за дорученням ТОВ «Пегас Туристик» (Туроператор) здійснювати посередницьку діяльність з реалізації турпродуктів, зокрема п.2.11 передбачено обовязок ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури оплатити ТОВ «Пегас Туристик» вартість замовленого туритичного продукту. Згідно рахунку-фактури № 11292 від 19 червня 2015 року (а.с.11) ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури є постачальником, а ФОП [PERSON] покупцем туристичного пакету (Туреччина з 10 по 18.07.2015 року) на суму 39 837,00 грн. З копій квитанцій ПриватБанку від 20 та 24 червня 2015 року(а.с.12) слідує, що позивач [PERSON] сплатила на рахунок ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури відповідно 19920,00 грн. та 19917,00 грн., а всього 39837 грн. Листом без дати ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури повідомило письмово ФОП «[PERSON]А.» про ануляцію заявки [PERSON] з причини виникнення заборгованості ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури перед ТОВ „Пегас Туристик (а.с.13). Із заявки номер 496995 на імя [PERSON] та членів її сімї вбачається, що ТОВ „Пегас Туристик" анулював без штрафу заявку [PERSON] на тур до Туреччини з 10 по 18 липня 2015 року. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ФОП «[PERSON]А.» перебувала у договірних відносинах з ТОВ «Пегас Туристик», не знаходить свого підтвердження у матеріалах справи. За матеріалами справи ФОП «[PERSON]А.» мала договірні зобов»язання з ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури, якому і перерахувала кошти, отримані від [PERSON] за туристичний пакет, в сумі 39837 грн. (а.с. 11, 12). Однак ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури всупереч своїм зобовязанням перед «Пегас Туристик», вказані кошти останньому не перерахувала, у звязку з чим Туроператор ТОВ «Пегас Туристик» анулював замовлення та повідомив про це ТОВ „Мережа агенцій „Гарячі тури, воно у свою чергу [PERSON], а вона туриста [PERSON] Таким чином, суд не знаходить причинного звязку між завданням матеріальної шкоди позивачу [PERSON] та винними діями з боку ТОВ «Пегас Туристик». Згідно ч. 1 ст. 33 цього ЗУ «Про туризм» субєкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобовязаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Суд першої інстанції не врахував приписів ч. 2 ст. 33 ЗУ, якою встановлено, що відповідальність перед туристом має нести той субєкт, який порушив законодавство в галузі туризму. Приймаючи рішення, суд не з'ясував, хто із суб'єктів туристичної діяльності порушив свої договірні зобовязання. Виходячи із результатів аналізу викладених обставин справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, допустив порушення матеріального та процесуального права та дійшов необґрунтованого висновку стосовно вини ТОВ «Пегас Туристик» у порушенні пров [PERSON], що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed