Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Прокурор Ємільчинського району звернувся до суду з вищенаведеним позовом, який було уточнено 22.10.2016 року, а саме прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та уточнив підстави позову. В обґрунтування позовних вимог вказав, що розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації № 313 від 16.11.2009 року вилучено земельну ділянку із земель запасу Рихальської сільської ради Ємільчинського району та затверджено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки загальною площею 4,5391 га, з них під водою - 4,0091 га, водоохоронна зона - 0,5299, під дамбою - 0,0001 га, на умовах оренди [PERSON] для риборозведення терміном на 25 років. На підставі розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації № 313 від 16.11.2009 року між [PERSON] та Ємільчинською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду, згідно якого [PERSON] передано в оренду на 25 років земельну ділянку площею 4,5391 га для риборозведення. Прокурор вважає, що вищезазначене розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації щодо затвердження проекту землеустрою, надання земельної ділянки в оренду є неправомірним та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Умовою прийняття органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування рішення про надання в оренду земельної ділянки є подання особою, зацікавленою в одержанні земельної ділянки в оренду, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з позитивним висновком державної експертизи. Розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації № 313 від 16.11.2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду без наявності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації. На підставі зазначеного розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації з [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду від 11.01.2010 року. Даний договір зареєстровано в Ємільчинському районному реєстраційному відділі Житомирської регіональної філії ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.02.2010 року за № 041020800002 в книзі № 4. У зв'язку з тим, що даний договір оренди земельної ділянки укладений на підставі неправомірного розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації, він підлягає визнанню недійсним. З огляду на викладене, земельна ділянка загальною площею 4,5391 га, з нормативною грошовою оцінкою 17 186 грн. коп. підлягають поверненню до земель державної власності. На думку позивача до 15 січня 2012 року позовна давність не поширювалась, зокрема, на вимоги про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року №4176-VI пункт 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України виключено, чим поширено правила про позовну давність на зазначену категорію вимог. Згідно з пунктом 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону з відповідним позовом особа має право звернутися протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» №4176-VI набрав чинності 15.01.2012, а тому право на звернення до суду з вимогою про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, зберігається до 15.01.2015 року включно. Відповідач по справі, Ємільчинська РДА направила до суду клопотання про закриття провадження по справі посилаючись на вимоги ст. 17 КАС України, оскільки на його думку в даному випадку вимога щодо визнання недійсним розпорядження голови Ємільчинської РДА повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а вимога щодо визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки, повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства (а.с. 26-30). Відповідач [PERSON] направив до суду заперечення на позовні вимоги прокурора та просив відмовити прокурору в задоволенні позову, оскільки отримав в оренду земельну ділянку водного фонду законним шляхом. Передача водних об'єктів (їх частини) загальнодержавного значення в оренду регламентується ст. 51 Водного кодексу України та п. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, згідно яких орендодавцем водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Вказане підтверджують письмові рекомендації Житомирської обласної ради від 23.01.2001 року № Р-5-46/22 щодо надання в оренду земельних ділянок водного фонду, де роз'яснено, що у Житомирській області відсутні водні об'єкти місцевого значення, тому орендодавцем земель водного фонду, які знаходяться на території одного району є відповідні районні державні адміністрації. Відповідно до розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації № 313 від 16.11.2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду без наявності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації відповідач зазначив, що у висновку державної експертизи землевпорядної документації від 29.10.2009 року № 1198 Головного управління Держкомзему у Житомирській області, в підсумковій оцінці результатів державної експертизи вказано «Технічна документація по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується». В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Житомирської обласної державної адміністрації направив до суду клопотання в якому підтримав позов прокурора та просив проводити розгляд справи без його участі. Представник Ємільчинської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки розпорядження голови Ємільчинської РДА та укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду відбулося відповідно до вимог чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин, а також заявила клопотання про застосування строків позовної давності. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги прокурора не визнав, показав що виконував всі вказівки органу державної влади щодо укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову у зв'язку з пропущенням строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку відповідача [PERSON] та показав суду, що спірне розпорядження голови Ємільчинської РДА та договір оренди земельної ділянки водного фонду були прийняті та укладені відповідно до вимог чинного законодавства, про що було відомо голові Житомирської ОДА, тобто Житомирська ОДА протягом 2010 року об'єктивно була обізнана та могла скористатись своїм правом на скасування та визнання недійсним спірних Розпорядження та Договору, але фактично наділеним правом не скористалася. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строків позовної давності, посилаючись на норми вітчизняного законодавства, практику Європейського суду з прав людини. Представник третьої особи в судовому засіданні показав, що Ємільчинська РДА мала право на прийняття спірного розпорядження та укладення договору оренди земельної ділянки водного фонду, зазначив що позов прокурора не підлягає задоволенню. Суд, вислухавши пояснення прокурора, представника Ємільчинської районної державної адміністрації, відповідача [PERSON], представника [PERSON], представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оспорюване розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації прийняте 16.11.2009 року, договір оренди земельної ділянки водного фонду укладений 11.01.2010 року. Прокурор звернувся до суду з позовом 15.01.2015 року - після спливу встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності щодо кожної з заявлених позовних вимог. Суд не приймає до уваги посилання прокурора на відсутність відомостей про факт порушення земельного законодавства в межах строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи є лист Житомирської міжрайонної природоохоронної прокуратури від 16.09.2010 року № 1203 про те, що в Ємільчинському районі ПП [PERSON] (с. Рихальськ), використовує водні об'єкти для риборозведення з відсутнім дозволом на спеціальне використання (т. 1 а.с. 189), на підставі якого Житомирським обласним виробничим управлінням меліорації і водного господарства 22.09.2010 року [PERSON] було надіслано повідомлення про проведення позапланової (на вимогу прокуратури) перевірки дотримання вимог водного законодавства (т. 1 а.с. 190). Крім того в матеріалах цивільної справи є підтвердження від 07.09.2010 року № 1137 про те, що Житомирська міжрайонна природоохоронна прокуратура у зв'язку з закінченням перевірки повернула відділу Держкомзему у Ємільчинському районі проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 4,5391 га із земель водного фонду Рихальської сільської ради гр. [PERSON] для риборозведення (т. 1 а.с. 207), що підтверджує, що станом на 07.09.2016 року Житомирською міжрайонною природоохоронною прокуратурою проводилася перевірка відносно спірного водного об'єкту. Разом з тим продовжуючи перевірку Житомирська міжрайонна природоохоронна прокуратура направляла різні за змістом листи (запити) до відділу Держземагенства в Ємільчинському районі, щодо надання тої чи іншої інформації (документів) по зазначеному водному об'єкту (т. 1 а.с. 220, 222, 228). Також до матеріалів справи долучено листування прокуратури Ємільчинського району Житомирської області з управлінням держкомзему в Ємільчинському районі від 18.11.2010 року (т. 1 а.с. 224), Ємільчинською районною державною адміністрацією від 15.08.2011 року (т. 1 а.с. 226), щодо спірного водного об'єкту. Отже, встановлене в судовому засіданні та підтверджене матеріалами справи дає суду підстави вважати, що Житомирській міжрайонній природоохоронній прокуратурі, прокуратурі Ємільчинського району Житомирської області ще у 2010 році було відомо про розпорядження голови Ємільчинської РДА № 313 від 16.11.2009 року та договір оренди земельної ділянки водного фонду від 11.01.2010 року, їх зміст та документальне підтвердження підстав їх виникнення. Позов подано прокурором в інтересах держави. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Оспорюване розпорядження голови районної адміністрації прийняте ним у якості керівника органу державної влади. Суду надано копію висновку державної експертизи землевпорядної документації від 29.10.2009 року № 1198, який містить висновок Головного управління Держкомзему у Житомирській області до компетенції якого це питання віднесено законодавством (т. 1 а.с. 35), у тому числі договір оренди земельної ділянки водного фонду зареєстрований в Ємільчинському районному реєстраційному відділі Житомирської регіональної філії ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.02.2010 року за № 041020800002 в книзі № 4. Таким чином, є підстави для висновку, що держава, як універсальний суб'єкт правовідносин, мала повну інформацію про обставини оформлення відповідачем [PERSON] договору оренди земельної ділянки водного фонду. Прокурор у даній справі не є самостійним суб'єктом, який захищає власні інтереси, а відповідно до ст. 45 ЦПК України діє в інтересах держави. Отже, матеріальне право прокурора на судовий захист у даному випадку є похідним від права держави, а його права і обов'язки як сторони по справі є тотожними правам даного суб'єкта, за винятком права укладати мирову угоду (ч. 1 ст. 46 ЦПК України). Представлення держави у спірних правовідносинах іншими суб'єктами не перериває перебігу позовної давності, оскільки прокурор є лише спеціальним процесуальним представником держави, залучення якого до захисту її прав та інтересів на будь-якому етапі не може впливати на обсяг цивільних прав та обов'язків держави. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Отже з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, на такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України за наслідками перегляду справ з підстав неоднакового застосування законодавства судом касаційної інстанції при розгляді подібних спорів. Зокрема, у постанові від 16.09.2015року №6-68цс15, постанові від 14.09.2016 року № 6-2165цс15. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів України, отже посилання прокурора на те, що до 15.01.2012 року на спірні правовідносини не поширювалася позовна давність не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пунктів 70, 71 Рішення від 20.10.2011 року в справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи, що представником Ємільчинської РДА, [PERSON] та його представником заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, а позивачем будь-яких клопотань щодо поновлення пропущеного строку не заявлено, суд застосовує позовну давність та відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв"язку з пропущенням строків позовної давності. Пунктом 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (чинної на час звернення до суду) передбачено, що від сплати судового збору звільняються органи прокуратури -при здійсненні своїх повноважень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо сторона звільнена від оплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed