Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять: встановити факт приналежності правовстановлюючого документа - свідоцтва [NUMBER] від 26 січня 1995 року про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], видане Львівською міською радою згідно з розпорядженням №68 від 26 січня 1995 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; визначити, що кожному співвласнику квартири [ADDRESS], яка передана у власність органом приватизації на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/4 ідеальній частці квартири; визнати право власності [PERSON] на 4/9 ідеальних частки квартири [ADDRESS], з яких: 1/4 частки в порядку приватизації, 1/3 частки від 1/4 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла [INFO] року, 4/36 частки після смерті сина [PERSON], що помер [INFO] року; визнати право власності [PERSON] на 3/9 ідеальних частки квартири [ADDRESS], з яких: 1/4 частки в порядку приватизації, 1/3 від 1/4 частки в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], що померла [INFO] року. Покликаються на те, що у зв*язку із відмовою нотаріуса отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо, а тому звертаються до суду за захистом своїх прав. У судовому засідання позивач [PERSON] та її представник, яка є одночасно представником позивача [PERSON], позов підтримали та просять задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні у вирішенні позову покладається на розсуд суду, однак вважає Львівську міську раду неналежним відповідачем, який права позивачів не порушив. Треті особи, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, до суду з'явилися, що не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали даної справи, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до наступного. Квартира [ADDRESS] згідно з свідоцтвом про право власності [NUMBER] від 26 січня 1995 року належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У даному свідоцтві наявна помилка щодо імені [PERSON], а саме замість «[PERSON]», як про це зазначено у відповідних свідоцтвах та паспорті, записано як «[PERSON]». Відповідно до положень ст.ст.368, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, в якому народились [PERSON] та [PERSON]. Вказане підтверджується відповідними свідоцтвами. [INFO] року померла [PERSON] /свідоцтво про смерть серії [NUMBER] а [INFO] року помер [PERSON] /свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Як вбачається із ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб - спадкоємців. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). У ст.1261 ЦК України зазначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачатті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя хто його пережив, та батьки. Як спадкоємці першої черги позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до третьої особи - Шостої Львівської державної нотаріальної контори із відповідними заявами, однак листами останньої від 13 квітня 2017 року за №655/02-14 та від 13 червня 2017 року №1001/02-14 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на майно за відсутності правовстановлюючих документів. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року по справі №444/2278/14-ц, з урахуванням ухвали апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2015 року, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 липня 2015 року, додаткового рішення Жовківського районного суду Львівської області від 8 жовтня 2015 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року, визнано право власності за неповнолітньою [PERSON], [INFO], на 2/9 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON]. Враховуючи рівність часток у спільному майні спіівласників, відсутність обставин, які б давали підстави для збільшення чи зменшення розміру часток, норми спадкового законодавства [PERSON] належить 4/9 частки спірної квартири, з яких: ? частки в порядку приватизації, 1/3 частки від ? в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], 4/36 частки після смерті сина [PERSON] Натомість [PERSON] належить 3/9 частки квартири, з яких: 1/4 частки в порядку приватизації, 1/3 від ? частки в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] У відповідності до ст.41 Конституції України та ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За умовами ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (ст.16 ЦК України). Розглядаючи вимоги позовної заяви, суд враховує постанову Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування», у п.23 якої передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст.3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України), слід дійти висновку про те, що право підлягає захисту судом шляхом визнання права власності в порядку спадкування за позивачами відповідної частки спірного нерухомого майна на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. При цьому, неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку та розбіжності в анкетних даних (спадкодавця [PERSON] є підставою для захисту прав позивача саме в судовому порядку. Таким чином, позов є підставним в цій частині, обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення. Щодо вимог про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, визначення часток у спільній сумісній власності, враховуючи обставини справи, які зокрема встановлені у наведених вище судових рішеннях, то такі є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і жодним чином не поновлюють порушених прав позивачів. Розглядаючи заперечення представника відповідача, суд звертає увагу на той факт, що за відсутності інших спадкоємців відповідачами у справах про спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування (ст.1277 ЦК України). Тому Львівська міська рада є належним відповідачем у даній справі про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Outcome: dismissed