Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач ПАТ «Реал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про застосування наслідків нікчемності правочину до Договору № ФС-726/09-2-09 про надання кредитної лінії, укладеного між сторонами 14 травня 2013 року, та витребувати у [PERSON] (ІПН [NUMBER]) грошових коштів, отриманих на виконання Договору № ФС-726/09-2-09 про надання кредитної лінії від 14 травня 2013 року у сумі 100000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказаний договір призвів до погіршення фінансового становища позивача (неплатоспроможності); укладений на умовах, які передбачають надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, у звязку з чим, відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» він є нікчемним. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. 14 травня 2013 року між ПАТ «РЕАЛ БАНК» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладений кредитний договір № ФС - 726/09-2-09, за умовами якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти Кредит в сумі 300000 грн., на умовах, передбачених ицм Договором та Додатковими угодами до нього, що складають невідємну його частину, зі сплатою 18 % річних та терміном повернення Кредиту 11.05.2023 року. Додатковою угодою № 937/09-2-09 від 18 червня 2013р. кредитний договір № ФС - 726/09- 2-09 від 14 травня 2013 року було викладено в новій редакції, а саме Договір № ФС-726/09-2-09 про надання кредитної лінії від 14 травня 2013 року, відповідно до якого кредит надавався у формі поновлювальної кредитної лінії. Додатковою угодою № 937/09-2-09 від 24 лютого 2014 року Відповідачу було видано кредит у сумі 300000 грн.. Відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за Кредитним договором 07.03.2014 року та 25.03.2014 року на загальну суму 200000 грн., заборгованість за тілом кредиту становить 100000 грн.. Постановою Правління Національного банку України № 109, 28.02.2014 року ПАТ «РЕАЛ БАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі вищезазначеної постанови, Рішенням № 10 від 28.02.2014 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення ПАТ «РЕАЛ БАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасова адміністрація запроваджувалась з 03 березня 2014 року по 21 травня 2014 року. Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію було призначено [PERSON]. Постановою Правління Національного банку України № 295 від 21 травня 2014 року було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «РЕАЛ БАНК». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.05.2014 року № 34 уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ „РЕАЛ БАНК" призначено [PERSON]. Однією з головних функції уповноваженої особи Фонду є забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку. Позивач наголосив, що уповноваженою особою Фонду [PERSON] на виконання своїх функцій, визначених у ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації було забезпечено перевірку правочинів (у тому числі договорів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, якою встановлено перелік підстав, відповідно до яких правочини (у тому числі договори) є нікчемними, серед яких, зокрема: якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. З матеріалів справи вбачається, що за додатковою угодою № 229/09-2-09 до Кредитного договору від 24 лютого 2014 року позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 300000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 3259 від 24 лютого 2014 року. Відповідно до тексту постанови Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 109 «Про віднесення ПАТ «РЕАЛ БАНК» до категорії неплатоспроможних» фінансові труднощі у позивача виникли ще до моменту введення тимчасової адміністрації. Станом на 19 лютого 2014 року позивач вже мав прострочену заборгованість за кредитами, отриманими від інших банків. Станом на 26 лютого 2014 року за балансовим рахунком 1627 «прострочена заборгованість за кредитами, що отримані від інших банків» обліковується заборгованість ПАТ «РЕАЛ БАНК» в обсязі 270 млн. грн.. За таких обставин позивач вважає, що видача грошових коштів відповідачу 24 лютого 2014 року в сумі 300000 грн. в сукупності з іншими невиконаними зобовязаннями призвела до погіршення фінансового стану позивача та слугувало підставою для віднесення позивача до категорії неплатоспроможних, запровадження тимчасової адміністрації та початку виведення ПАТ «РЕАЛ БАНК» з ринку. Крім того, позивач вважає, що Кредитний договір укладено на більш сприятливих умовах ніж інші кредитні договори, оскільки надання кредиту на умовах повернення кредиту шляхом сплати 25000 грн. щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця з червня 2022 року до 11 травня 2023 року включно, та зі сплатою нарахованих процентів за користування кредитом в кінці строку дії Договору (п. 5.1.), погіршує\~ становище ПАТ «РЕАЛ БАНК», а надання кредиту на зазначених умовах не передбачено ані внутрішніми положеннями ПАТ «РЕАЛ БАНК», ані діючим законодавством України. Таким чином позивач стверджує, що укладення вищезазначеного Кредитного договору між сторонами призвело до погіршення фінансового становища позивача (неплатоспроможності), оскільки він укладений на умовах, які передбачають надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, у звязку з чим позивач вважає, що цей договір, відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним. Справа за вищезазначеною позовною заяву вже перебувала на розгляді. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року, ПАТ «Реал Банк» залишено без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 року Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Реал Банк», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Реал\~\~Банк» - [PERSON], задовольнити частково.\~\~Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.\~\~\~\~ Скасовуючи рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова та Ухвалу Апеляційного суду Харківської області суд Касаційної інстанції звернув увагу на те, що розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не перевірили та не спростували зазначені доводи позивача, якими обґрунтовувались позовні вимоги, зокрема не встановили, чи передбачають умови спірного договору надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку та чи призвело укладення цього договору до погіршення фінансового становища банку, у зв'язку із чим не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, що\~відповідно до ч. 2\~ст. 338 ЦПК України\~є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Суд всебічно та повно дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи учасників судового розгляду приходить до наступного. Особливості застосування наслідків нікчемності правочину визначені Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Згідно вказаних норм права, Уповноважена особа листом від 22.08.2014 року повідомила відповідача про те, що укладений Кредитний договір відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним та запропонувала повернути отримані на виконання Кредитного договору кошти у розмірі 100000 грн. в строк до 01.09.2014 року. Вказане повідомлення відповідач отримала 26.08.2014 року, проте у вказаний строк грошові кошти відповідачем повернуті не були. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Цивільним кодексом України не передбачено можливості визнання судом дійсним правочину, який є нікчемним в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте у такому випадку висновок про визнання судом нікчемності правочину є правовою оцінкою, яка має бути викладена у мотивувальній частині судового рішення. Таким чином, під час розгляду та вирішення даної справи суд має перевірити обґрунтованість висновку Уповноваженої особи про нікчемність Кредитного договору, укладеного між ПАТ «РЕАЛ БАНК» та [PERSON] Позивачем не надано до матеріалів справи ані протоколу комісії з перевірки правочинів (договорів), ані наказу Уповноваженої особи, або іншого документу про визнання Кредитного договору, укладеного між сторонами, нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Матеріали справи містять лише лист ПАТ «РЕАЛ БАНК» на адресу [PERSON] від 22.08.2014 року за № 14-04/3626 щодо договору про надання кредитної лінії № ФС-726/09-2-09 від 14.05.2013 року, зі змісту якого вбачається, що вказаний Кредитний договір з усіма додатковими угодами та змінами відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним (а.с. 27). Позивач у позовній заяві вказав, що договір банківського вкладу, укладений із [PERSON], був визнаний нікчемним з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону, а саме: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункти 2 та 7 ч. 3 вказаної статті). Разом з тим, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами у справі, не поширюється п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , оскільки позивачем не надано доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення між сторонами Кредитного договору з усіма його додатками та змінами, призвів до неплатоспроможності банку, крім того, позивач не зазначив, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення такого правочину, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим, а також не зазначив і не довів причинно-наслідкового зв'язку між укладенням між банком та [PERSON] Кредитного договору і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами. Досліджуючи письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно Звіту про фінансовий стан (Баланс) ПАТ «Реал Банк» за 1 квартал 2014 року кредитна заборгованість клієнтів складає 4 125 274 000 грн., з них : кредитна заборгованість юридичних осіб 4 111 173 000 грн., кредитна заборгованість фізичних осіб 14 101 000 грн. (т.1, а.с.117-125) тобто позивач не довів, що саме укладання кредитного договору з відповідачем, сума заборгованості за яким складає 100\~000 грн. призвело до тих наслідків, на які вказує позивач. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки, як встановив суд, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що факт укладення Кредитного договору з [PERSON] призвів до надання переваг або пільг відповідачу перед іншими клієнтами банку. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто дійсність правочину презюмується. Частинами 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь - якою заінтересованою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що в ході розгляду даної цивільної справи позивач не надав доказів на підтвердження наявності будь - яких підстав недійсності (нікчемності) укладеного між сторонами Кредитного договору № ФС-726/09-2-09 від 14.05.2013 року з усіма додатками до нього, у тому числі передбачених п.п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ «РЕАЛ БАНК» про застосування наслідків нікчемності правочину до договору № ФС-726/09-2-09 про надання кредитної лінії, укладеного між сторонами 14 травня 2013 року, та витребування у [PERSON] (ІПН [NUMBER]) грошових коштів, отриманих на виконання цього Договору в сумі 100000 грн.. Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом до суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнялася від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed