Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У грудні 2016 року перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури Кривоніс Р.Є. звернувся до суду з вказаним позовом, просив ухвалити рішення яким: - визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.10.2008 року № 502 про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1000 кв.м.; - визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 24.02.2009 року за № 87 про затвердження [PERSON] проекту відведення земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачу їх у власність; - визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м.Полтаві ради від 30.10.2008 року про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 28.10.2008 року № 502; - визнати недійсним та скасувати рішення сесії Октябрської районної у м.Полтаві ради від 26.03.2009 року про затвердження рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м.Полтава ради від 24.02.2009 року № 87; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.05.2009 року; - зобов'язати [PERSON] повернути до земель запасу Полтавської міської ради земельну ділянку по [ADDRESS] площею 1000 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] вартістю 109 877 грн.; В обґрунтування заявлених позовних вимог вказував, що на підставі постанови прокурора Полтавської місцевої прокуратури від 23 квітня 2013 року проведено перевірку у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради. За результатами проведеної перевірки виявлені порушення вимог земельного законодавства щодо розпорядження Полтавською міською радою землями парку «Перемоги». Зазначав, що оскаржуваними рішеннями виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради та сесії Октябрської районної у м. Полтаві ради [PERSON] передано у власність земельну ділянку, яка віднесена до категорії парків пам'яток садово-паркового мистецтва місцевого значення, а саме входить до складу парку пам'ятки «Парк Перемоги». При цьому Полтавською міською радою не приймалося рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки парку «Перемоги» та рішення щодо зміни її цільового призначення. Також така зміна не погоджувалася з Кабінетом Міністрів України. Крім того, зазначав, що вироком Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, та встановлено протиправність дій останнього щодо погодження проектів землеустрою з відведення у власність 17 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 1,62 га, у тому числі і належної [PERSON] земельної ділянки. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю. Заступник прокурора Полтавської області Савенко О.А. в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд дав неправильну оцінку фактичним обставинам та неправильно витлумачив норми закону, якими врегульовані спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги вмотивовує підставами позову. Вказує на неправомірність рішень про передачу земельної ділянки з тих підстав, що вона віднесена до категорії парків - пам'яток садово-паркового мистецтва місцевого значення, та відноситься до земель природно-заповідного фонду і згідно з вимогами ст. 83 ЗК України не підлягає передачі у приватну власність. Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав: Відповідно до ч.1 п.2 ст.307, ч.1 п.4 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті заявлених вимог в разі неправильного застосування судом матеріального права. З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2008 року рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради № 502 «Про надання дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок» надано [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту відведення зі складу земель житлової та громадської забудови міста земельної ділянки по [ADDRESS] площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (а.с.17). 24.02.2009 року рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради за № 87 "Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва" погоджено проект відведення та передання у власність [PERSON] із земель житлової чи громадської забудови міста земельної ділянки по [ADDRESS], площа якої відповідно до проекту відведення, виготовленого ПП [PERSON], становить 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. (а.с. 18). Зазначені рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради затверджені відповідними рішеннями сесії Октябрської районної у м.Полтаві ради від 30.10.2008 року і від 26.03.2009 року. 21 травня 2009 року видано Державний акт на право власності серії [NUMBER] на земельну ділянку на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 1000 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 24.02.2009 року за № 87 "Про передачу у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва". (а.с.19). Відповідно до довідки КП Полтавський міський центр земельного кадастру земельній ділянці присвоєно кадастровий номер [NUMBER] (а.с.33). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за недоведеністю, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] у встановленому законом порядку отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 1000 кв.м., а тому є добросовісним набувачем, оскільки будь - яких доказів вважати, що остання була обізнана про наявність порушень Земельного законодавства, або ж сама умисно сприяла такому порушенню суду не надано. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову за необґрунтованістю, то наслідки спливу строку позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються. Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з таких підстав. Статтею 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ст.51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації. Згідно п.п. а,в ч.3 ст.83 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать : землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Згідно ст. 54 ЗУ «Про природно - заповідний фонд України» зміна меж, категорії та скасування статусу територій об'єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до ст.ст. 51 - 53 цього Закону. Рішенням виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 24 грудня 1970 року № 555 затверджено та взято під охорону пам'ятки природи місцевого значення, згідно з додатком, до якого включено парк «Перемога». (а.с.36-37). Рішенням Полтавської обласної ради № 453 від 22 листопада 1984 року «Про мережі територій і об`єктів природно заповідного фонду області згідно класифікації» парк «Перемога» віднесено до парку пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення на площі 30,9 га (а.с.168). У 2001 році ДП «Лубнигеодезія» на виконання договору № 4712 «Д» - 1П від 28 грудня 1999 року та додаткового договору № 4712 «Д»- 1П від 01 листопада 2000 року на надання послуг по виготовленню планово-картографічних матеріалів районів Полтавської області з нанесенням територій та об'єктів природно-заповідного фонду, укладеного між Державним управленням екоресурсів в Полтавській області та Державним топографо-геодезичним підприємством «Лубнигеодезія», виконано планово-картографічний матеріал по парку-пам'ятці садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк Перемоги» (а.с. 34). 27 травня 2001 року Дирекцією міського парку культури та відпочинку взято на себе охоронне зобов`язання по забезпеченню режиму охорони та збереження парку пам`ятки садово паркового мистецтва парк «Перемога» відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської обласної ради депутатів трудящих № 555 від 24 грудня 1970 року у межах м. Полтава, загальною площею 30,9 га (а.с.35). В оскаржуваних рішеннях органу місцевого самоврядування зазначалось, що надана відповідачу [PERSON] земельна ділянка виділена зі складу земель житлової та громадської забудови. Між тим, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 року в адміністративній справі за позовом першого заступника прокурора м.Полтави до Полтавської міської ради про скасування рішення визнано протиправним та скасовано рішення 16 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 18 грудня 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та оформлення права постійного користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]». При цьому, суд погодився з доведеністю факту створення парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк «Перемоги» площею 30,9 га на належності зазначеної земельної ділянки до земель природно- заповітного фонду (а.с.20-24). Згідно висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи № 5630/10685 від 29 вересня 2014 року 17 земельних ділянок, зокрема [ADDRESS], розташовані в межах парку пам`ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемоги». Основне цільове призначення (категорія) наданої у власність земельної ділянки [ADDRESS] не змінювалося. Розроблені проекти землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки та технічна документація на земельну ділянку не відповідає вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Інструкції № 43, наказу Держкомстату від 05.11.1998 року № 377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми № № 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), ДСТУ 4163-2003 (а.с. 29-31). Вироком Київського районного суду м.Полтави від 23.04.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02.07.2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2015 року, завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього середовища у Полтавській області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій строком один рік, та штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн. Звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст.ст.1, 14 Закону України «Про амністію 2014 року»." (а.с.25-28). Вироком, який набрав законної сили, встановлено, що [PERSON], працюючи на посаді завідуючого Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, впродовж 2009 - 2010 років неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, маючи у своєму безпосередньому володінні та користуванні: картографічні матеріали, виготовлені Лубенським державним топографо-геодезичним підприємством у 2001 році, якими визначено межі та конфігурацію території об'єкту природно - заповідного фонду парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемога» в м. Полтаві; рішення ВК Полтавської обласної ради народних депутатів від 22 листопада 1984 року № 453, яким затверджено мережу територій та об'єктів природно - заповідного фонду Полтавської області, до переліку якого входить парк «Перемоги» площею 30,9 га; рішення ВК Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 20 червня 1972 року №242, яким затверджено список заповідних парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва місцевого значення, в який входить парк «Перемога» та рішення ВК Полтавської обласної ради депутатів трудящих від 24 грудня 1970 року № 555 про затвердження пам'яток природного місцевого значення в який входить парк «Перемоги», погодив висновки про погодження проектів землеустрою щодо відведення у власність 17 земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зокрема [PERSON] земельної ділянки площею 1000 кв.м. у [ADDRESS], не маючи достатніх даних проте, що ці земельні ділянки не входять до об'єкту природно-заповідного фонду парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемога» в м. Полтаві. Також в мотивувальній частині вироку зазначено, що [PERSON], перебуваючи на посаді завідувача Полтавським сектором охорони навколишнього середовища Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, не маючи належної землевпорядної документації та вставлених в натурі меж території парку «Перемога» та маючи у своєму службовому користуванні лише схему меж розташування парку «Перемога», виготовлену ДП «Лубнигеодезія», з якої вбачається, що земельні ділянки, зазначені в обвинувальному акті, розташовані на території парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва «Парк «Перемога», у висновках про погодження проектів землеустрою щодо відведення вище перелічених 17 земельних ділянок зазначив, що дані земельні ділянки не відноситься до природно-заповідного фонду та природоохоронного значення, вказавши, що це землі житлової та громадської забудови. Полтавська обласна рада рішення про зміну меж, площ, категорій чи скасування статусу Парку у відповідності до вимог закону за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на підставі відповідного експертного висновку не приймала. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зібраними по справі доказами доводиться факт належності території парку «Перемога», який розташований на земельній ділянці, площею 30,9 га, до парку пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення та є об'єктом природно-заповідного фонду, відтак розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки [PERSON], технічна документація, а також прийняті з цього приводу оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування суперечать вимогам закону. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку. Враховуючи встановлене апеляційним судом, відповідно до ст.21 ЦК України і ст.21 ЗК України оскаржувані акти індивідуальної дії органу місцевого самоврядування слід визнати незаконними і скасувати як такі, що суперечать актам цивільного законодавства, зокрема ухвалені без дотримання встановленого законом порядку зміни цільового призначення земель. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Положеннями ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. З аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо покладення на [PERSON] обов'язку повернути земельну ділянку по [ADDRESS], площею 1000 м., кадастровим номером [NUMBER]. Такий висновок узгоджується з практикою ЄСПЛ у частині забезпечення гарантій права мирного володіння майном. Зокрема у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року визначені критерії сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже, правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»). ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Що стосується висновку суду щодо звернення прокурора до суду зі спливом пропуску позовної давності, то колегія суддів звертає увагу на таке. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Звертаючись до суду з позовом в грудні 2016 року позивач вказував, що згідно постанови заступника прокурора м.Полтави від 23.04.2013 року в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у діяльності Полтавської міської ради проведено перевірку, якою встановлено порушення вимог земельного законодавства з боку Полтавської міської ради при розпорядженні землями парку «Перемога» Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 року визнано протиправним та скасовано рішення 16 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 18.12.2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою та оформлення права постійного користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS]». 25.01.2014 року начальником відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Полтави зареєстровано рапорт та внесено відомості до Єдиного реєстру судових розслідувань за №42014170010000001, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Таким чином, є помилковим висновок суду першої інстанції про обрахування строку позовної давності від дня отримання представником прокуратури 25.05.2010 року вищевказаних рішень виконавчого комітету для здійснення перевірки дотримання норм земельного законодавства, оскільки останні не містили очевидних та безумовних порушень закону, натомість в них йшла мова про віднесення виділених земельних ділянок до земель житлової та громадської забудови. Зазначені обставини потребували спеціальної перевірки, яка була проведена на підставі постанови прокурора Полтавської місцевої прокуратури від 23.04.2013 року та в результаті проведення якої виявлені порушення вимог земельного законодавства з боку Полтавської міської ради при розпорядженні землями парку «Перемога». До суду з позовом прокуратура звернулась в грудні 2016 року. З огляду на викладене, строк позовної давності необхідно обраховувати саме з 20 січня 2014 року, тому відсутні підстави вважати пропущеним строк позовної давності. Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим його слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. При цьому, колегія суддів зауважує, відповідно до ч.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України в судовому порядку визнаються незаконними, тому вимога позивача щодо визнання останніх недійсними не відповідає вимогам закону. Окрім того вимоги про визнання незаконними і скасування рішень сесії Октябрьської районної у м.Полтави ради не підлягають задоволенню виключно у тій частині, що стосується рішень про передачу земельної ділянки [PERSON] Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідачів - Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, Шевченківської районної у місті Полтаві ради, [PERSON] на користь прокуратури Полтавської області підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 17 930,14 грн. = 8538,16 грн. (а.с.42) + 9391,98 грн. (а.с.238), відповідно з кожного відповідача до стягнення підлягає по 5 976 грн. 71 коп.

Outcome: partial