Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви від 27.01.2017 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2 417 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона проживала спільно з відповідачем та вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], 2013 р.народження. З 30 грудня 2015 року сторони фактично припинили спільне проживання, мешкають окремо та не ведуть спільне господарство. На час розгляду справи неповнолітня дитина проживає з матір'ю та повністю перебуває на її утриманні. Батько дитини не надає добровільно належної матеріальної допомоги та ухиляється від утримання сина, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просила суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 2 417 гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що, не зважаючи на усну домовленість з відповідачем, починаючи з грудня 2015 року батько не надає регулярної допомоги на утримання дитини. Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача суму компенсації витрат, які мав би сплачувати [PERSON] з січня по листопад 2016 року в розмірі 13 849 гривень. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позов частково, не заперечували проти стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, однак заперечили проти заявленого позивачем розміру аліментів, оскільки на час розгляду справи [PERSON] ніде не працює, а тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що у сторін у справі є спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи сторони спільно не проживають, дитина мешкає з матір»ю. З боку відповідача суду не надано доказів, що він надає постійну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище платника, який офіційно на час розгляду справи не працює; а також матеріальне становище позивача, яка працює і має офіційний дохід щомісяця, про що вона повідомила суд та надала відповідну довідку. Також суд враховує те, що відповідач не має інших аліментних зобов'язань, а також те, що відповідач є особою працездатного віку. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов»язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 700 гривень, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого на 2017 рік, щомісячно, оскільки позивач не надала суду докази, які б підтверджували обгрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2 417 гривень. Не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо стягнення аліментів за попередній період, з січня по листапод 2016 року, виходячи з наступного. В силу положень ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх оплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таких доказів з боку позивача суду не надано, а тому дана вимога не може бути задоволена. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: partial