Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про стягнення майнової шкоди, мотивуючи вимоги тим, що остання з 17.09.2007 по 21.07.2014 року вона має статус субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи та з 01.01.2010 по 30.11.2010 року здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування. Зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування Реєстраційний номер в УПФУ [NUMBER]. Відповідно до п. З ст. 11 Закону України від 09.07.2003 № 1058- IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) особами, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню (застрахованимим особами) визначені фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності Згідно з л. 5 ст. 14 Закону № 1058 застраховані особи, зазначені в п. З та 4 ст.11 цього Закону є страхувальниками, а у відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 - платниками страхових внесків. 07.12.2011 УПФУ боржнику була виставлена вимога № Ф-3590 про сплату страхових внесків за 2010 рік на суму 1173,80 гри. та направлена Відповідачу поштовим листом (отримано), яка ним не оскаржена протягом 10 робочих днів після отримання, але і не сплачена протягом 10 робочих днів після отримання. Сума боргу стала узгодженою у 2011 році. Своєчасно нараховані суми сплачені не були, в результаті чого утворилась недоїмка. В порушення вимог законодавства Відповідачем борг в сумі 1173,80 грн. за вимогою № Ф-3590 від 07.12.2011 залишається не погашеним по теперішній час. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив стягнути з відповідачки на користь позивача майнову шкоду у розмірі 1173,80 грн. Відповідачка в судові засідання не зявлялася, причини своїх неявок суду не повідомляла, тому наявні підстави вважати, що вона не зявлялася в судові засідання без поважних причин. Заява про розгляд справи у її відсутність не надходила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.09.2007 по 21.07.2014 мат статус субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи та з 01.01.2010 по 30.11.201 здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування. Зареєстрована в управлік:- Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області як страхувальник т платник страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування Реєстраційний номер в УПФУ [NUMBER]. Відповідно до п. З ст. 11 Закону України від 09.07.2003 № 1058- IV «Пр загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) особами, що підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню (застрахованимим особам) визначені фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності, у тому числі ті. як обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксованій сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності Згідно з л. 5 ст. 14 Закону № 1058 застраховані особи, зазначені в п. З та 4 ст.11 цього Закону є страхувальниками, а у відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 - платниками страхових внесків. Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) ці страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Згідно п. 2 Закону України "Про внесення змін до законів України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідач, як субєкт підприємницької діяльності, який обрав особливий спосіб оподаткування, повинен був нараховувати та сплачувати страхові внески у розмірі, не менше мінімального розміру страхового внеску. На підставі п. 6 ст. 20 Закону № 1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду (кварталу). При цьому, у відповідності до п. 12 ст. 20 Закону № 1058, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Відповідно до ст. 106 Закону № 1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники, зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій у порядку, що передбачено п.З ст.106 Закону. Територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі ст. 106 Закону № 1058 (в редакції Закону, яка діяла на момент виникнення заборгованості) надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 07.12.2011 УПФУ боржнику була виставлена вимога № Ф-3590 про сплату страхових внесків за 2010 рік на суму 1173,80 гри. та направлена Відповідачу поштовим листом (отримано), яка ним не оскаржена протягом 10 робочих днів після отримання, але і не сплачена протягом 10 робочих днів після отримання. Сума боргу стала узгодженою у 2011 році. Своєчасно нараховані суми сплачені не були, в результаті чого утворилась недоїмка. В порушення вимог законодавства Відповідачем борг в сумі 1173,80 грн. за вимогою № Ф-3590 від 07.12.2011 залишається не погашеним по теперішній час. Відповідно до пункту 15 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. 07 липня 2014 року набрав чинності Закон України від 13.05.2014 №1258-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної теєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-гіідприємців за здявницькйм принципом» (далі - Закон № 1258). яким запроваджено процедуру припинення діяльності фізичної особи-підприємця протягом одного дня. З дня набрання чинності вищевказаним Законом повністю скасована попередня процедура реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, в тому числі й проведення позапланових перевірок та отримання довідок від органів доходів та зборів та Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості, або очікування спливання строків надання таких довідок (або відмову у їх наданні) для проведення державної реєстрації за принципом «мовчазної згоди». В результаті надходження до [PERSON] з ЄДРЮО та ФОП [PERSON] стало відомо про втрату Відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності. Водночас, Законом № 1258 внесено зміни до ч. 6 ст. 15 Закону №1058, а саме з 07.07.2014 року ч. 6 ст. 15 Закону № 1058 викладена в наступній редакції: «Зняття з обліку страхувальника здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, страхувальників - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника та проведення остаточного розрахунку, а страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їх заявою після проведення передбачених законодавством перевірок страхувальника, звірення розрахунків з ним і проведення остаточного розрахунку». Таким чином, в результаті припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця його зобов'язання перед Пенсійним фондом не припиняються, а залишаються за ним, як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Статтею 609 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до ч. З ст. 46 Закону № 755 фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця . Згідно із статтею 51 Цивільного Кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 Цивільного Кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 25 Цивільного Кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Ураховуючи, що фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном - і тим, яке використовувалось для здійснення підприємницької діяльності, і тим, яке не використовувалося, після припинення нею здійснення підприємницької діяльності та виключення з Реєстру, фізична особа відповідає за зобов'язаннями, взятими на себе як суб'єктом підприємницької діяльності, всім належним їй майном як фізичній особі. Такі ж висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 04.12.2013, яка є обов'язковою для застосування судами при розгляді вказаної категорії справ. Втрата Відповідачем статусу субєкта підприємницької діяльності і, як наслідок, статусу страхувальника, унеможливлює стягнення існуючої суми боргу, як недоїмки, в порядку адміністративного Судочинства з посиланням на статтю 106 Закону №1058 і зумовлює кваліфікацію цієї заборгованості як суму завданої відповідачем шкоди Пенсійному фонду України виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 1058 бюджет Пенсійного фонду України визначений як план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом. Стаття 73 Закону №1058 передбачає використання коштів Пенсійного фонду на виплату пенсій, надання соціальних послуг, оплату послуг з виплати та доставки пенсій. Несплатою страхових внесків до солідарної системи під час перебування в статусі страхувальника відповідач завдала шкоди управлінню та Пенсійному фонду в цілому, і відповідно, охоронюваним законом соціальним правам застрахованих осіб, оскільки саме з бюджет Пенсійного фонду України здійснюється фінансування пенсій та соціальних послуг, передбачених Законом № 1058. Як встановлено ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачений такий спосіб захисту порушеного права або інтересу, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У цьому випадку, протиправні дії відповідача полягають у несвоєчасній сплаті страхових внесків під час перебування в статусі страхувальника, тобто порушення статей 17 та 20 Закону № 1058. Шкода (або збитки) як така, полягає в ненадходженні до Пенсійного фонду тих страхових внесків, які б мали надійти до його бюджету за умови правомірної поведінки Відповідача (виконання ним своїх обовязків, як страхувальника) і були б спрямовані Пенсійним фондом на цілі, передбачених статтею 73 Закону № 1058. Причинний зв'язок між протиправними діями Відповідача і ненадходженням коштів до Пенсійного фонду є прямим, оскільки Відповідач не сплатив за 2010 рік вказані кошти до Пенсійного фонду, і саме такі дії Відповідача призвели до ненадходження коштів До бюджету Пенсійного фонду в сумі 1173,80 грн. Відшкодування шкоди в цьому випадку має здійснюватися незалежно від наявності вини Відповідача або її форми, враховуючи пряму вказівку на це в законі: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058). На підставі вищенаведеяого можна зробити висновок, що Відповідачем завдано шкоди (збитків) управлінню на суму 1173.80 грн., які мають бути відшкодовані ним. Враховуючи наявність у Відповідача цивільного зобовязання, яке виникло внаслідок завдання шкоди правам та інтересам управління, а також реєстрацію Відповідача у Жовтневому районі Миколаївської області, розгляд цього позову відноситься до юрисдикції Жовтневого районного суду Миколаївської області, згідно з приписами п. 1 ч.І ст. 15, ст. 107, ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.І, ч.З ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України та ч.І ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній в частині першій цієї статті (ч.2 ст.8 Закону). Таким чином позовні вимоги є законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі в силу ст.ст.11,16,1166 ЦК України, як такі, що знайшли своє повне підтвердження у судовому засіданні. З відповідачкина користь позивача слід стягнути майнову шкоду у розмірі 1173 грн. 80 коп. Крім того, на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст. 169 та ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у даній справі доказів, представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував.

Outcome: approved