Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.08.2010 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON]Шлюб зареєстрований у виконкомі Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 7.Від шлюбу у них народилося двоє доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на повному утриманні позивачки. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, в результаті чого між ними виникають різні непорозуміння, відповідач побив позивачку і вона знаходилась на лікуванні. Позивачка вирішила, що шлюб краще розірвати, оскільки подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам. Тому позивачка звернулася до суду із даним позовом, просить суд розірвати шлюб і залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивачка просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньок, вказує, що відповідач офіційно працює у приватного підприємця [PERSON] на пилорамі, має стабільний заробіток, тому просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та просила суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей він згідний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.08.2010 року у виконкомі Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 7, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.08.2010 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають на повному утриманні позивачки. Причиною розірвання шлюбу стали різні характери та погляди на сімейне життя сторін, між якими постійно виникають непорозуміння та сварки, відповідач застосував по відношенню до позивачки фізичну силу, тому їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам дітей. Крім того, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сім'ї і весь тягар по утриманню та вихованню спільних дітей несе позивачка. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Крім того відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище, тому суд приходить до переконання, що дана вимога позивачки підлягає задоволенню. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є молодою, здоровою людиною, інших дітей та утриманців, крім спільних дітей з позивачкою не має, а тому суд вважає, що він як батько зобов'язаний брати участь в утриманні дітей. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їх неповнолітніх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог, які оцінені судом в їх сукупності, з врахуванням того, що відповідач офіційно працює у приватного підприємця [PERSON] на пилорамі та має стабільний заробіток,

Outcome: approved