Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У серпні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочку в сплаті аліментів. Позивачка зазначила, що 30 січня 2012 року народився син [PERSON]. [PERSON] є батьком [PERSON]. З кінця 2013 року вона з [PERSON] фактично припинила шлюбні відносини та вони почали проживати окремо. 27 серпня 2014 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва. [PERSON] як батько [PERSON] має обовязок утримувати свого сина. Свого обовязку [PERSON] не виконував, тому вона вимушена була звернутися до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. 27 серпня 2014 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх заробітків в місяць з квітня 2014 року. Після проголошення рішення суду [PERSON] не сплачував аліменти на утримання дитини. Вона вимушена була отримати виконавчий лист та звернутися до державної виконавчої служби для примусового стягнення аліментів. Спочатку вона звернулась до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві, а потім виконавче провадження було передано до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в місті Києві. Починаючи з грудня 2014 року заборгованість по сплаті аліментів погашається, але не в повному обсязі. На сьогодні заборгованість повністю не погашена. Аліменти на утримання дитини є місячним платежем. Тому строк для сплати аліментів визначається останнім днем місяця. [PERSON] не виконував свій обовязок у встановлений законом строк. Законодавством України встановлена відповідальність у вигляді неустойки у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Тому вона вважає, що [PERSON] зобовязаний сплатити неустойки в розмірі за прострочення в сплаті аліментів за період з квітня 2014 року по сьогодні. Розмір цієї неустойки на сьогодні складає 102 723 гривні 16 копійок. Для розрахунку неустойки бралися місяці, коли аліменти не утримувалися або утримувалися не в повному обсязі. Період нарахування неустойки починається з наступного місяця та закінчується місяцем, який передує сплаті аліментів. На підставі вищевказаного просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку в розмірі 102 723 гривні 16 копійок. У судовому засіданні представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 102 723 гривні 16 копійок. Відповідач у судове засідання з'явився, суду пояснив, що аліменти він сплачує на утримання сина на підставі виконавчого листа, заборгованості по сплаті аліментів у нього немає, так як він вчасно сплачує аліменти, проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, з кінця 2013 року позивачка [PERSON] з [PERSON] фактично припинила шлюбні відносини та вони почали проживати окремо. 30 січня 2012 року народився син [PERSON]. [PERSON] є батьком [PERSON]. 27 серпня 2014 року шлюб між нею та [PERSON] був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва. 27 серпня 2014 року Голосіївський районний суд міста Києва постановив рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх заробітків в місяць з квітня 2014 року. На підставі вищевказаного рішення 06 жовтня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист. 04.12. 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа за № 752/1738/14-ц. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Згідно ч.1, 2 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. За правовою природою аліментні зобов'язання це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно і несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм (ст. 360-7 ЦПК України). Наданий позивачем розрахунок пені є неправильним, оскільки суперечить положенням ст.196 СК України та викладеній правовій позиції Верховного Суду України. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Отже, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]\~ до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочку в сплаті аліментів.

Outcome: dismissed