Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] у вересні 2015 року звернулася до Миронівського районного суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 30 жовтня 2014 року померла бабуся позивача [PERSON]. Після смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із земельної ділянки розміром 2,5600 га, яка розташована на території Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області, ДП І пай 20, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будучи спадкоємицею за законом (за правом представлення) позивач своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку із тим, що відсутній Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Просить у судовому порядку визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану на території Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області після смерті її бабусі [PERSON] У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності осіб, які не зявился у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2014 року померла [PERSON], що, підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ОК №318189, виданим 1 листопада 2014 року Виконавчим комітетом Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається зокрема, із земельної ділянки розміром 2,5600 га, яка розташована на території Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області, ДП І пай 20, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власницею вказаної земельної ділянки [PERSON] була згідно Державного акта серія ІІІ-КВ №086798 від 4 червня 2002 року (а.с.10). Спадкоємцем за правом представлення відповідно до ст.1266 ЦК України являється її онука [PERSON] - позивач у справі, оскільки її батько [PERSON] помер у 2008 році, не прийнявши спадщину. [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області серії І-ОК №124282, свідоцтвом про смерть [PERSON], виданим Виконкомом Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області серія І-ОК №152633, свідоцтвом про народження [PERSON], виданим Виконкомом Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області серія І-ОК №062834, копії яких містяться в матеріалах справи. Будучи спадкоємицею за законом після смерті [PERSON], позивач у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку (а.с.9). Крім позивача, спадкоємцем після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с.27-38). Як встановлено судом, на час розгляду справи [PERSON], [INFO], помер 25 березня 2015 року. Зазначене вбачається із актового запису про смерть №06 від 25 березня 2015 року та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00015977406 від 6 листопада 2015 року, наявними в матеріалах справи. Згідно Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-КВ №086798, виданого на підставі рішення 22 сесії 23 скликання від 05.02.2002 №121 Вікторівської сільської ради та розпорядження Миронівської районної державної адміністрації від 28.05.2002 р №187, [PERSON] була власницею земельної ділянки площею 2,56 га, розташованої на території Вікторівської сільської ради ДП 1 пай 20 з цільовим призначенням земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] було зареєстровано в книзі записів актів на право власності на землю за №37 (а.с. 10 та 10 зі зворотної сторони). Як вбачається із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої відділом Держземагенства у Миронівському районі Київської області, власником земельної ділянки за держаним актом серії ІІІ-КВ № 086798 є [PERSON] (а.с. 11). За правилами ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Тобто обєктами спадкування є цивільні права та обовязки спадкодавця, які не є нерозривно повязаними з його особою та які не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєсстрації цього майна. Згідно із пунктом 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 4.20 вказаного Порядку передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. У матеріалах справи міститься відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] обставини підтверджуються листом приватного нотаріуса [PERSON] №862/02-14 від 08.09.2015 та матеріалами спадкової справи померлої [PERSON] Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Отже, оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування можливо лише у разі, якщо є документ, який підтверджує зазначене право власності. Згідно зі 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. [PERSON] померла, проте право на отримання спірної земельної ділянки у власність, яке належало їй на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Право на отримання у власність земельної ділянки не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, та передбачені ст. 1219 ЦК України. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, яка є спадкоємицею померлої. Проте в супереч зазначеному у прохальній частині позовної заяви позивач має право лише на 1/2 частину земельної ділянки, а не на усю земельну ділянку належну її бабусі, а інша 1/2 частина мала бути успадкована [PERSON] Однак, оскільки він помер, право на спадкування його частки перейшло до його спадкоємців. Відповідно до ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Окільки позивач успадкувала право на отримання ? земельної ділянки у власність, що належало спадкодавиці, та в установленому порядку не може одержати правовстановлюючий документ на вказане майно, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі ст.ст. 25, 116, 125, 152 Земельного Кодексу України, ст.ст. 15, 328, 373, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1268, 1296, 1297 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: partial