Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивачка посилається на те,що 07 липня 2006 року вона уклала з відповідачем [PERSON] шлюб, який було зареєстрована в Бабушкінському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №438. Від шлюбу у них народилася донька, [PERSON],[INFO]. Оскільки між нею та відповідачем склалися неприязні відносини, рішенням Печерського районного суду м.Києва від 20.09.2013 року по справі № 757/19560/13-ц шлюб між ними було розірвано. Дочка [PERSON],[INFO] після розірвання шлюбу проживає з нею та знаходиться на її утриманні. За станом здоров»я донька потребує оздоровлення, в тім числі за рекомендаціями лікарів періодичного відпочинку на територіях з відповідними кліматичними умовами, що вимагає виїзду за кордон. Окрім того, вона, як мати, бажає надати дитині можливість відвідати та на власні очі побачити красиві місця світу, що сприятиме її повноцінному розвитку. Для цього, за наявності відповідних можливостей, вона має намір виїжджати з дочкою на відпочинок як по Україні, так і за межі - до інших країни. Однак відповідач створює перешкоди для виїзду доньки за кордон. 25.04. 2013 року відповідач, відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України в»Їзду в Україну громадян України» надав дозвіл для виїзду доньки за кордон, але потім. коли вони перебували за кордоном, відкликав свою згоду та, більше того, безпідставно заявив до правоохоронних органів про викрадення дитини.(Копія постанови про закриття кримінального провадження додається). Після їхнього повернення із-за кордону відповідач продовжив зловживати своїми батьківськими правами, безпідставно відмовляється надавати свою згоду на виїзд дитини за кордон. Дії відповідача стосовно відкликання своїх заяв про згоду на виїзд за кордон дитини, порушення проти неї безпідставних кримінальних справ та зловживання правами свідчать про те, що навіть надання разової згоди відповідачем на тимчасовий виїзд їхньої доньки за межі України не вирішує питання пересування її доньки з метою оздоровлення та розвитку, і саме головне, - ставить під загрозу можливість оздоровлення дитини. Ніякими розумними причинами поведінка відповідача не обґрунтована і на її думку, його метою є ускладнити її життя, при цьому ігноруючи інтереси дитини та свідомо позбавляючи можливості їх доньці повноцінного оздоровлення та розвитку. Такою поведінкою відповідач порушує її права та права її дитини, що передбачені ст.ст. 29,33 Конституції України,ст.ст.150,151,155 Сімейного кодексу України. Так як відповідач створює перешкоди для виїзду доньки за кордон, але відповідно до п.2 ст. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, можливий без нотаріального посвідченої згоди другого з батьків у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, вина вимушена звертатися до суду за захистом прав своєї неповнолітньої доньки. Позивачка просить надати дозвіл [PERSON],[INFO] року виїжджати з України без згоди та супроводу її батька, [PERSON]. В судове засідання позивачка не з»явилася. Представник позивачки за довіреністю адвокат [PERSON] надав заяву, в якій позов підтримує та просить розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. З довідки Іванківського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області №2254 від 31.12. 2013 р. слідує,що [PERSON],[INFO] знятий з реєстрації попереднього місця проживання за адресою [ADDRESS] 17.07. 2013 року.(а.с. 30). З довідки Радинської сільської ради Поліського району Київської області від 09.01. 2014 року №01 слідує,що [PERSON],[INFO] дійсно зареєстрований ,але фактично не проживає в [ADDRESS].( а.с. 31). Про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення в пресі ( газета Час Київщини, за 17 січня 2014 року), відповідно до ч.ч.9,10 ст. 74 ЦПК України . Третя особа ,орган опіки та піклування- служба у справах дітей Печерської РДА м.Києва ,-до суду не з»явилися. Надіслали лист від 15.01. 2014 року №105/01-72/в-12,в якому просять справу розглядати без участі представника, на основі наданих доказів, з урахуванням інтересів дитини. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. З копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого ЗАГС Відень-Верінг ,земля Відень, Республіка Австрія, слідує, що [PERSON] народилася [INFO] року. її батьком є- [PERSON], мати- [PERSON] ( а.с. 17). З копії рішення Печерського районного суду м.Києва від 20 вересня 2013 року слідує, що шлюб [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 07.07. 2006 року у Бабашкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №438,-розірвано.( а.с. 20-21). З рішення слідує, що неповнолітня дитина, [PERSON] проживає з матір»ю, знаходиться на її вихованні та утриманні. Спору щодо місця проживання дитини між батьками під час розгляду справи про розірвання шлюбу не виникало. У відповідності до ст.ст. 22,51,52 ,55 Конституції України, відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити дитині здобуття повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Отже, законодавство України ставить перед батьками великі завдання та покладає обов»язок на батьків щодо виховання своїх дітей. Відповідно до ч.5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Хоча [PERSON] знаходиться на вихованні матері, а батько проживає окремо від дитини, проте це не звільняє його від піклування про дитину, турботи про її здоров»я, фізичного та морального її розвитку. Разом з тим, так як дитина проживає з матір»ю, то дана обставина покладає на неї більше обов»язків щодо дитини, оскільки щоденне спілкування з дитиною, догляд за нею, свідчить не про формальне батьківство, а про велику материнську місію , обов»язок та відповідальність перед майбутнім своєї дитини, яка в той же час , краще ознайомлена з її здоров»ям, глибше розуміє потреби дитини. З Підтвердження для [PERSON], яка народилася [INFO] року слідує, що лікар спеціаліст вухо-горло-ніс в Австрії 17.10. 2013 року засвідчив, що [PERSON] хворіє на рецидивіруючі інфекції верхніх дихальних шляхів. Рекомендується часте перебування на морі.(переклад за25.12. 2013 р. перекладачем [PERSON]). З копії заяви до відповідних уповноважуючи органів слідує, що [PERSON] 25.04. 2013 року надав дозвіл на тимчасовий виїзд до Франції та Монако його малолітньої доньки [PERSON],[INFO] у супроводі матері [PERSON], яка по закінченню вказаного в заяві строку зобов»язана повернути його доньку в Україну, та несе відповідальність за здоров»я та життя його доньки(а.с. 22). З копії повідомлення про закриття кримінального провадження( а.с.23),постанови про закриття кримінального провадження від 28.11. 2013 року слідує,що Солом»янський РУ ГУ МВС України в м.Києві розглядав заяву [PERSON] про те, що 23.08. 2013 року невстановлені особи, в супереч його волі, незаконно, в супроводі його дружини [PERSON], вивезли його малолітню доньку [PERSON], [INFO] р. н. за межі державного кордону України у невідомому напрямку. 18.09. 2013 року кримінальне провадження №12013110090010759 від 11.09. 2013 р. було закрите у зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення за ст. 146 ч.2 КК України 27.09. 2013 року прокурором Солом»янського району м.Києва постанова про закриття кримінального провадження від 11.09. 2013 р. була скасована та матеріали направлено слідчому для подальшого розслідування. 03.10. 2013 року кримінальне провадження №12013110090010759 від 11.09. 2013 року було закрите у зв»язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 29.10. 2013 року заступником прокурора м.Києва старшим радником юстиції Трофімцовим В.А. постанова про закриття кримінального провадження №12013110090010759 від 11.09. 2013 року була скасована, матеріали кримінального провадження були направлені для проведення подальшого розслідування. Після проведення додаткових перевірок, 28.11. 2013 року кримінальне провадження за ч.2 ст. 146 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013110090010759 від 11.09. 2013 року закрито, у зв»язку з відсутністю в діянні події кримінального правопорушення ( а.с. 26). Отже, з цієї постанови вбачається, що батько, [PERSON], піклується про місце знаходження своєї дитини, [PERSON], [INFO]. Проте, з матеріалів позову, а саме Постанови про закриття кримінального провадження від 28.11. 2013 р. слідує, що [PERSON] звернувся з заявою про незаконне вивезення доньки [PERSON], [INFO] 23 серпня 2013 року, а отже, безпідставно, так як на а.с. 22 мається названа заява [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON],в якій він дає згоду на виїзд доньки до Франції та Монако у період з 30.04. 2013 року по 01.09. 2013 року, тобто, 01.09. 2013 року не наступило. Крім того, з тієї ж заяви [PERSON] в Солом»янський РУ ГУ МВС України в м.Києві слідує,що його донька вибула в супроводі його дружини , [PERSON],про що відповідач був обізнаний З копії свідоцтва про народження [PERSON] слідує,що [PERSON] - її мати. Отже, дитина вибула в супроводі своєї матері та зі згоди свого батька [PERSON], даної 25.04. 2013р.) Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України батько і мати мають щодо дитини рівні права, а тому не зрозуміло, чим викликана така поведінка відповідача, так як на час поїздки за кордон сторони перебували в шлюбі, і лише 20 вересня 2013 року шлюб було розірвано. Сам відповідач, як і позивачка, при розгляді справи участі не приймали. Їх представляли представники за довіреністю, а отже, питання щодо утримання, виховання малолітньої доньки [PERSON] в процесі не акцентувався. Фактично ж дитина проживає з матір»ю, на яку покладено всі обов»язки по її вихованню ( а.с.20). Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, батьки не вправі зловживати своїми батьківськими правами! (ст. 152 Сімейного кодексу України). Суд вважає,що [PERSON] здійснює свої права та виконує свої батьківські обов»язки щодо малолітньої доньки, [PERSON]. [INFO] відповідно до закону, з дотриманням прав дитини, поваги до її людської гідності, в інтересах дитини. Що ж до виконання батьківських прав та обов»язків щодо малолітньої [PERSON], [INFO] її батьком [PERSON], суд вважає, що здійснення ним його батьківського піклування, виконання батьківських прав та обов»язків щодо дитини, виходить за межі розумного, оскільки перешкоджає повноцінному відпочинку,оздоровленню дитини,яке їй рекомендовано закордонними лікарями, та підтверджує твердження матері дитини,що таким чином відповідач вирішує їхні сімейні конфлікти. З матеріалів справи слідує,що станом на 25.04. 2013 року, коли відповідач посвідчував у нотаріуса заяву про виїзд доньки на оздоровлення за кордон, він був зареєстрований в [ADDRESS], проте, з липня 2013 року він знятий з реєстрації, де фактично мешкає відповідач, - невідомо, що в свою чергу створює перепони для отримання позивачкою його згоди на здійснення нею своїх батьківських обов»язків. (Довідка Радинської сільської ради на а.с. 31.) Як слідує із ст. 150, 155 Сімейного кодексу України батьки мають права щодо дитини,але перш за все обов»язки. Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач піклується лише про свої батьківські права, як він виконує свої батьківські обов»язки,- суд достовірною інформацією не володіє. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виховання, фізичний та моральний розвиток, оздоровлення та лікування малолітньої [PERSON], [INFO] не має залежати від настрою її батька, від взаємовідносин його з матір»ю дитини чи переміни ним місця проживання. За таких умов, суд вважає, що [PERSON] зловживає своїми батьківськими правами, оскільки обмежує право дитини на достатній розвиток та оздоровлення, а тому позов слід задовольнити частково, тобто надати право тимчасового виїзду для оздоровлення малолітньої дитини за кордон, у супроводі матері [PERSON], оскільки самостійно 4-річна дитина не може здійснювати поїздки. Так як позивачка не просить стягнути з відповідача судовий збір, тому ці витрати слід залишити за нею. На підставі викладеного, ст.ст.22,29,33, 51,52,55 Конституції України, ст.ст. 150,151,152,155,157 Сімейного кодексу України, ч.2 ст. 4 Закону України»Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», ст. 4 п.2 ПКМ У від 27.01. 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення»,затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03. 1995 р., ст. 29 Конвенції ООН «Про права дитини»,прийнятої Резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11. 1989 р., ст.ст. 10,60, 80,88,208-215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: partial