Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 110500,03 грн., у якості компенсації за сплачені з 01.10.2011 року по 01.12.2013 року грошові кошти за кредитним договором №NKA0GK04040656 від 14.03.2008 року, укладених між ЗАТ КБ Приват Банк, зобов*язати відповідача сплачувати ? частку платежів за кредитним договором до повного його погашення. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просиа стягнути з [PERSON] на його користь 156060,33 грн. у якості компенсації за сплачені сплачені з 01.10.2011 року по 01.12.2013 року грошові кошти за кредитним договором №NKA0GK04040656 від 14.03.2008 року, укладених між ЗАТ КБ Приват Банк, зобов*язати відповідача сплачувати ? частку платежів за кредитним договором до повного його погашення. Заочним рішенням Централього районного суду м. Миколаєва від 25.06.2014 року позов задоволено частково та з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 01.10.2011 року по 16.05.2014 року стягнуто грошові кошт у сумі 156060,33 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.11.2014 року заочне рішення від 25.06.2014 року скасовано. В подальшому, позивач уточннив вимоги позову та просив стягнути з [PERSON] на його користь 420487,37 грн. у якості компенсації за сплачені з 01.10.2011 року по 01.12.2014 року грошові кошти за кредитним договором №NKA0GK04040656 від 14.03.2008 року, укладених між ЗАТ КБ Приват Банк, а також сплачувати ? частку платежів за кредитним договором до повного його погашення. Позивач та його представник вимоги позову підтримали, просили про їх задоволення, посилаючись на вимоги, викладені в позові. Розгляд справи просили провести у їх відсутності. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не зявились, про час та дату судового засідання повідомлялись. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 4 березня 2008 року, який було розірвано на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 травня 2012 року. У цьому судовому рішенні вказано, що сторони з 1 жовтня 2011 року спільно не проживають. Під час шлюбу, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від\~ \~ 14 березня 2008 року, сторони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], зареєструвавши право власності на дану квартиру за [PERSON] У п. 5 вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що купівля квартири вчинена за 268 497 грн., що на той час становило 52853,74 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України. Кошти для придбання вказаної квартири були отримані відповідачем за кредитним договором від 14 березня 2008 року, укладеним ним із ЗАТ КБ ,,Приватбанк" Згідно пунктів 8.1 - 8.7 указаного кредитного договору , банк надав відповідачу кредит у розмірі 58\~ \~ 512,90 доларів США, з яких на оплату спірної квартири витрачено 52850 доларів США. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.04.2013 р. за [PERSON] і [PERSON]І.(далі Відповідачка) визнано право власності за кожним на 1/2 частку квартири [ADDRESS], та вказано, що та обставина, що кредитні кошти, за рахунок яких було здійснено купівлю-продаж цієї квартири, ще не повернуті банку повністю, виходячи із указаних вище норм матеріального права, не впливає на набуття позивачкою права власності на цю нерухомість, оскільки погашення залишку кредиту може бути вирішено кількома способами і воно не є предметом спору. Згідно ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і\~ на підставі доказів сторін. Згідно ст. 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, ст. 60 СК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності\~ незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини\~ самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п.п. 22 - 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно\~ встановлювати обсяг спільно нажитого майна,наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СКУ, ч. 3 ст. 368 ЦКУ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКУ можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, в тому числі грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя,\~ наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.\~ При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав. Згідно з ч.4 ст.319 ЦК України власність зобовязує, а згідно зі ст.322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно. У звязку з цим визнання за відповідачкою права власності на ? частку зазначеної квартири викликає такі правові наслідки, як її обовязок сплачувати за кредитним договором таку ж частку у рахунок повернення банку отриманих колишнім подружжям за цим договором коштів. Згідно з випискою ПАТ КБ ПриватБанк від 25.06.2014 року [PERSON] в період з 01.10.2011 року по 16.05.2014 року сплатив в погашення кредиту 26761,65 доларів США. [PERSON] в погашення кредиту сплачено згідно квитанцій сплачено: у травні 2014 року сплачено 870,00 дол. США., у червні 2014 року 900,00 дол. США., у липні 2014 року 800,00 дол. США, у серпні 2014 року 750,00 дол. США, у вересні 2014 року 663,35 дол. США, у жовтні 2014 року 600,00 дол. США, листопаді 2014 року 550,00 дол. США, що разом 5133,35 дол. США. За такого загальна сума коштів, сплачених в погашення кредиту, становить 31905,00 дол. США (26761,65 дол. США +5133,35 дол. США = 31905,00 дол. США),. Згідно довідки НБУ від 17.02.2015 року офіційний курс гривні у відношенні до 1 долару становить 26,358713 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів сплачених в рахунок погашення кредиту за вищевказану квартиру, оскільки вказана спірна квартира набута у період шлюбу, право власності на вказану спірну квартиру визнано по ? частині за кожним, тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути ? частину грошових коштів, сплачених [PERSON] в рахунок погашення кредиту в розмірі 15952,50 дол. США (420487,37 грн.), задовольнивши в цій частині вимоги позову . У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:визнання права;визнання правочину недійсним;припинення дії, яка порушує право;відновлення становища, яке існувало до порушення;примусове виконання обов'язку в натурі;зміна правовідношення;припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~ частин другої - п'ятої статті 13\~ цього Кодексу. Згідно ст. 626 ч. 1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України вказує , що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами(ст. 628 ч. 1 , ст. 629 ЦК України). В задоволенні вимог [PERSON] щодо зобов*язання відповідача сплачувати ? частку платежів за кредитним договором до повного погашення боргу слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Outcome: partial