Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Вилківської міської ради Кілійського районута просила суд визнати право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в уточненому позові вказує, що [PERSON] , починаючи з вересня 1995 р. мешкає у житловому будинку в [ADDRESS] ). Цей будинок було передано позивачу у зв`язку з продажем від [PERSON] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок належав покійним батькам продавця, обидва померли у 1984 році. Даний факт купівлі-продажу житлового будинку підтверджується укладанням угоди, у зв`язку із чим позивачем були сплачені [PERSON] кошти у сумі три тисячі доларів США, частину яких він повинен був використати для оформлення документів щодо прийняття спадщини після померлих батьків та отримання відповідного свідоцтва про прийняття спадщини. На отримання від позивача грошей продавцем [PERSON] їй була видана ним розписка від 11 вересня 1995 року. Наприкінці вересня цього ж року позивач з чоловіком і дитиною поселилися в цьому будинку і мешкають в ньому до цього дня. В цьому ж будинку народилась їх друга донька. Спочатку позивач з родиною поселилися у вказаному будинку як наймачі, так як у [PERSON] документів не було, і він мав оформити спадщину після смерті батьків. Стан будинку був жахливий, частина - після пожежі, і їм довелося спочатку відремонтувати ту частину будинку, де вони фактично знаходились, а вже потім другу частину. В 2018 році їм стало відомо, що [PERSON] помер. Після цієї інформації вона звернулась до відповідача, про роз`яснення ситуації, та їй надали інформацію, що дійсно [PERSON] помер. Позивач з чоловіком весь цей час несе всі витрати по утриманню цього домоволодіння: як власник будинку за свій рахунок провела капітальний ремонт будівлі та постійно проводить ії поточний ремонт та ремонт господарських будівель та надвірних споруд, провела на подвір`я водопровід, оплачує весь час комунальні, земельні та інші встановлені платежі, веде господарство, обробляє земельну ділянку, в належному стані утримує прибудинкову територію. З вересня 1995 року позивач, проживаючи з чоловіком та доньками у даному будинку, безперервно, відкрито і добросовісно оплачує усі комунальні платежі за електроенергію, водопостачання, вивіз сміття та несе інші постійні витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаного майна. Позивач володіє вказаним будинком відкрито, ніяких дій для приховування цього факту вона не здійснює, усі сусіди знайомі та підтверджують як факт її проживання, так і факт її дбайливого ставлення до цього майна і належного його утримання. Позивач надала заяву, згідно якої просила суд розглянути позов за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача, Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, надав заяву згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, з позовом згодні, зауважень не має. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до технічного паспорту, складеного КПКМР «БТІ» 08.08.2019 р., житловий будинок по [ADDRESS] складається з: житлового будинку - літ. А1 загальною площею 76,9 кв.м., у тому числі житловою площею 43,9 кв.м., кухні - літ. Б1, убиральні - літ. В1, надвірних споруд - № 1-3, І. З акту обстеження житлово - побутових умов від 23.11.2019 р. наданого депутатом Вилківської міської ради, вбачається, що зі слів [PERSON] та за підтвердженням сусідів, сім`я [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] з вересня 1995 р., який на той момент був в аварійному стані. На теперішній час, стан житлового будинку, господарських будівель та самого подвір`я з прибудинковою територією свідчить про щоденний догляд домоволодіння. Відповідно до розписки від 11.09.1995 р., [PERSON] , проживаючий в [ADDRESS] а отримав від [PERSON] 3 тисячі доларів США за продаж його будинку по [ADDRESS] . Зобов`язується здати усі документи та підписати договір продажу у нотаріуса до кінця 1996 року. Як вказано в актовому записі про смерть № 37 від 01.03.1996 р., [PERSON] , помер [INFO] . Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 60051116 від 24.04.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, інформація відносно [PERSON] , відсутня. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 60051104 від 24.04.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою, інформація відносно [PERSON] відсутня. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року № 1878-УІ зі змінами станом на 04.07.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі правовстановлюючого документу. Та із заявою щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно може звернутися лише власник, або уповноважена ним особа. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п.п. 11-12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості свідоцтво на право власності на нежитлове майно, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved