Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачки [PERSON]; третя особа - Первомайська філія Південної товарної біржі про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру [ADDRESS], обґрунтувавши свої вимоги тим, що 2 лютого 1996 року між нею, яка діяла як покупець, та відповідачем, який діяв як продавець, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Цей договір був зареєстрований за № 42 Первомайською філією Південно-товарної Біржі на підставі ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", але в нотаріальному порядку засвідчений не був. Після укладення договору вони здійснили всі дії на його виконання, а саме: [PERSON] передала, а [PERSON] отримала в управління та користування вказану квартиру, сплативши іншій стороні договірну вартість цього майна в сумі 7537700 карбованців, що є доказом того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. 8 квітня 1996 року вказана квартира зареєстрована в Первомайському МБТІ на праві особистої власності за [PERSON] В зв'язку з недодержанням нотаріальної форми посвідчення договору позивач не має змоги в майбутньому вчиняти цивільні правочини, в тому числі певні дії по відчуженню квартири. Нотаріально засвідчити укладений договір на даний час неможливо, оскільки відповідач по справі посилається на наявність вже укладеного договору, виконання усіх істотних умов договору та повторне його укладення в нотаріальних органах вважає зайвим. Але з урахуванням положень ч. 2 ст. 220 ЦК України (в редакції 2003 року) та за умови, що позивач та відповідач домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне його виконання (підтверджується належними доказами), є підстави просити суд визнати такий договір дійсним. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи - Первомайської філії Південної товарної біржі у судове засідання не з'явився, надіслав листа з проханням слухати справу без його присутності, з позовом згоден, рішення залишив на розгляд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні був встановлений факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], який 02.02.1996 року за № 42 був посвідчений Первомайською філією Південної товарної біржі. Згідно цього договору [PERSON] передала [PERSON] гроші в рахунок повного розрахунку за квартиру [ADDRESS], а остання в свою чергу отримала гроші та передала позивачці дану квартиру в управління та користування, звільнивши її. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Нотаріальне посвідчення договору неможливе так як відповідачка [PERSON] посилається на наявність укладеного договору та повторне його укладання в нотаріальних органах вважає зайвим. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, так як між сторонами відбулося фактичне повне виконання умов цього договору, що згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України дає підстави для визнання угоди дійсною, а також на підставі ст.ст. 316, 328 ЦК України визнання за позивачкою права власності на квартиру. Тому суд вважає за необхідне визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був укладений 02.02.1996 року за № 42 між [PERSON] та [PERSON] - дійсним, а також визнати за позивачкою право власності на вищевказану квартиру.

Outcome: approved