Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON], звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] із зазначеним позовом в якому просив визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,8240 га., кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Позовні вимоги мотивував тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку . Окрім того, зазначив, що за життя [PERSON] заповіту не складав . Позивачка, як спадкоємець першої черги, у визначений строк звернулась до нотаріуса з метою оформлення права власності на відкриту спадщину, однак отримала відмову в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Позивачка зазначила, що спору про спадкування немає, так як один із спадкоємців за законом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, про що подав відповідну заяву до приватного нотаріуса Захаренка В.В.. Другий спадкоємець [PERSON] не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини в установлений законом термін, а тому, відповідно до ч.1.ст. 1268 ЦК України вважала, що є єдиною спадкоємицею, яка має право на прийняття спадщини . 02.06.2017 року в судовому засіданні представник позивача звернувся до суду з клопотанням про залучення у справі в якості третьої особи [PERSON], яка також подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки він являвся їй вітчимом .Вказане клопотання було задоволено та залучено [PERSON] в якості третьої особи . Представник третьої особи [PERSON] надав суду позовну заяву від імені [PERSON] до [PERSON], третя особа Перегонівська сільська рада про встановлення факту проживання однією сім»єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкування зі спадкодавцями першої черги в порядку ст.. 34 ЦПК в якою просив: - Визнати [PERSON] третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору у цивільній справі № 386/523/17 за позовом [PERSON] до Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, третьої особи [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та об»єднати позовні вимоги [PERSON] в одне провадження з первісним позовом . - Встановити факт проживання [PERSON], [INFO] однією сім»єю з [PERSON], який помер [INFO] в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області у період з 01.02.2011 року до дня його смерті . - Визнати за [PERSON], [INFO], право на спадкування за законом зі спадкодкоємцями першої черги після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області . - Стягнути з відповідача на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати . Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2017 року позовні вимоги було об»єднано в одне провадження . В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась. Представник позивача [PERSON] заялені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з"явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника, вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову . Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] в судовому засіданні вказала, що її мати [PERSON] та її вітчим [PERSON] проживали разом з 1974 року по день смерті її матері. [PERSON] проживав у гуртожитку в с. Перегонівка, а в 1980 році він та її матір получили від радгоспу квартиру трьохкімнатну, що розташована по [ADDRESS], яка була оформлена на [PERSON] Вона в даній квартирі проживала з ними до 1989 року. [PERSON] проживав в квартирі по [ADDRESS], до серпня 2010 року. Її мати захворіла з підстав чого до себе забрала в м. Херсон її старша сестра. Згодом мати повернулась від сестри в с. Перегонівка - серпень 2010 року, та продовжила проживати в квартирі по [ADDRESS]. Коли її мати померла то хоронили її з даної квартири. Вітчим не міг ходити потребував догляду тому 01.02.2011 року вона забрала його зі своїм чоловіком до себе додому - до будинку по [ADDRESS], де він проживав з ними і вони здійснювали за ним догляд. За браком роботи, вона та чоловік почали працювати почергово вахтовим методом поза межами Голованівського району, а саме в м. Борисполь, оскільки разом працювати не мали змоги через те, що один залишався в дома здійснювати догляд за її вітчимом [PERSON] В [INFO] [PERSON] помер у неї в дома, вона здійснювала його поховання. Заявлені нею вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю з [PERSON] в період з 01.02.2011 року по [INFO], тобто по день його смерті та визнання за нею права за законом підтримала повністю. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає [PERSON] з дитинства, так як виросли в одному селі . Мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Батьки [PERSON] проживали по сусідству з нею разом до 2010 року . Потім мати [PERSON] захворіла і поїхала в Херсон лікуватись, а батька [PERSON] забрала до себе, так як батько був старий, ходити самостійно не міг, ходив за допомогою палиць. В 2011 році мати [PERSON] - [PERSON] померла в с. Перегонівка . [PERSON] проживав біля [PERSON] хоча часто навідував свою квартиру. [PERSON] здійснювала за ним догляд, за потреби возила його до лікарні. Стверджує, що з лютого місяця 2011 року [PERSON] проживав з [PERSON] у належному їй будинку [ADDRESS] . Вони були пов»язані спільним побутом, проживали однією сім»єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала суду аналогічні покази, які були надані свідком [PERSON] Вказала , що знала [PERSON] років 20 до його смерті , оскільки жила з ним по сусідству в с. Перегонівка . [PERSON] проживав з дружиною [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] до 2010 року . [PERSON] захворів, почав погано ходити і донька [PERSON] - [PERSON] забрала його до себе проживати та доглядати за ним, а [PERSON] забрала до на лікування донька [PERSON] в м. Херсон . У 2011 році в с. Перегонівка [PERSON] померла , а [PERSON] залишився проживати біля [PERSON], так як не міг себе доглянути через стан здоров»я та похилий вік . Вказала , вона не бачила щоб [PERSON] відвідувала батька. Після смерті [PERSON] [PERSON] здійснювала організацію похорону та поминальних обідів. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він являється чоловіком [PERSON] [PERSON] являвся вітчимом [PERSON], який після смерті матері дружини [PERSON], з 01.02.2011 року по день своєї смерті [INFO] проживав з ними в одному будинку в с. Перегонівка, за яким його дружина [PERSON], здійснювала догляд, оскільки той не міг ходити та обходити себе. Коли Дружина виїздила на заробітки вахтовим методом до м. Бориспіль, то догляд за [PERSON] здійснював він. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу її представника, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а позовні вимоги третьої особи [PERSON] підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Нормами статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого повторно Голованівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 22.06.2016 року, померлий [PERSON], (а-с.4) приходився батьком позивачки [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно Арбузинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області від 21.06.2016 року, (а-с.5) Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки № 109, площею 2,8240 га, що розташована на території Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області і належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15.10.2001 року. [PERSON] не розпорядився своїм майном, заповіт від його імені не посвідчувався . Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Захаренка В.В. із заявою при прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій з причини відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, що посвідчують право власності на земельну ділянку, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, (а-с.9). Згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], спадкоємцями першої черги за законом, які звернулись із заявою про прийняття спадщини є донька померлого [PERSON] та падчерка [PERSON].( а.с- 29, 31 ). Син померлого [PERSON], відмовився від своєї частки спадщини на користь позивачки [PERSON], про що подав відповідну заяву до приватного нотаріуса Захаренка В.В.(а.с.- 33) . Другий син спадкодавця [PERSON] не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини в установлений законом термін. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заповіти від імені [PERSON] не реєструвались, інші спадкоємці відсутні. Відповідно до копії довідок Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області № 1517 від 21.07.2017 року та № 798 від 28.04.2018 року, [PERSON] був зареєстрований і проживав з [PERSON], померлою [INFO] в [ADDRESS] та після смерті дружини проживав по [ADDRESS], без реєстрації, з сім»єю дочки померлої [PERSON] - [PERSON] - 1971 року народження (а.с. 72, 115). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено. Згідно абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Позивач в установленому законом порядку звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини на земельну ділянку та їй необхідно було надати в нотаріальну контору правовстановлюючі документи на право власності на земельну ділянку, але через їх відсутність нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій.. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначену земельну частку (пай). У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 .Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У частині другій статті 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту проживання [PERSON]. однією сім»єю з [PERSON] більше п'яти років має для третьої особи з самостійними вимогами юридичне значення, оскільки дасть їй право на спадкування за законом зі спадкоємцями першої черги . Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки суд приходить до переконання, що [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON]. проживали однією сім'єю разом в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області, у період з у період з 01.02.2011 року по [INFO], до дня смерті [PERSON], тобто більше п'яти років. Нормами статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial