Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з цивільним позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, стягувати на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 2/3 частки з усіх видів заробітку та встановити режим окремого проживання з [PERSON], зобовязати його виселитись з її житлового бужинку за адресою: 81158, с.Шоломинь, вул. Шевченка, 652, Пустомитівського району, Львівської області, де проживає їх сімя. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі сторони перебувають з 21.04.2007 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Стверджує, що шлюб з відповідачем не склався, постійно виникають конфлікти, чоловік агресивний, вживає спиртні напої, влаштовує сварки, погрожує застосуванням фізичного насильства та психологічно і морально залякує. Відповідач не займається вихованням дитини, формально відноситься до своїх батьківських обовязків, не дає коштів на утримання сина, хоча офіційно працює. Враховуючи агресивну поведінку відповідача просить зобовязати його проживати окремо від неї та дітей, оскільки існує реальна загроза фізичної розправи. Ухвалою суду від 28.09.2017 року відкрито провадження у справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та дала пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.04.2007 року, який був зареєстрований Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №06, про що видано свідоцтво про шлюб серії І-СГ №052933. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ №548230, виданим повторно. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це\~сімейний\~союз,\~при\~цьому\~слово «сімейний»\~засвідчує, що\~шлюб\~створює\~\~сім'ю, а слово «союз»\~підкреслює\~договірну\~природу\~шлюбу, яка\~зумовлює його\~ добровільний\~ характер.\~\~ Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача в суді та покликання у позовній заяві, відсутність його згоди на примирення, те, що відповідач визнає заявлені позовні вимоги, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 цього Кодексу\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначила позивач, неповнолітній [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не спростував даного факту, викладеного позивачем, не надав заперечень. Відповідно вимог законодавства, розмір аліментів на одну дитину встановлюється в розмірі однієї чверті платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку дитину (п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України). Приписами ч.3 ст. 184 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому вимоги позивача слід задоволити частково та стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог в частині встановлення режиму окремого проживання, то як роз'яснив Пленум ВСУ у п.12 Постанови від 21.12.2007 N 11 „Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи заяву в порядку\~ст. 119 СК\~( 2947-14 ), суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. За змістом зазначених положень суд може вирішити у порядку, на якій посилаються заявники лише заяву про встановлення подружжю режиму безстрокового окремого проживання у разі надання доказів, що є доцільність такого рішення, що пов'язано із фактичними взаєминами сторін.\~Статтею 119 Сімейного кодексу України\~передбачено, що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. З аналізу норм законодавства вбачається, що інститут сепарації (окремого проживання) може бути встановлений судом лише для подружжя з метою збереження сімї, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення. Позивач у позовній заяві обєднала вимогу про встановлення режиму окремого проживання та зобовязання відповідача виселитись, не зважаючи на те, що правова природа даних позовних вимог є різною. Відповідно до ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не навела жодних підстав та доказів в обгрунтування позовних вимог про зобовязання відповідача виселитись із її житлового будинку. Суду також не надано доказів, що дане житло належить саме їй, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача в користь позивача слід стягнути 640,00 грн. сплаченого судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу та в доход держави 640,00 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати такого в силу ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial