Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй, квартира яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить згідно свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 квартири №13 від 07 травня 2013 року зареєстровано в реєстрі за № 229 Державним нотаріусом Колосковою Т.І., свідоцтва про право на спадщину за законом на 1 / 2 квартири № 13 від 28 березня 2013 року зареєстровано в реєстрі за № 510 Валігурським М.М. приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області. [PERSON] її рідний племінник, який зареєстрований за вищевказаною адресою, не мешкає за нею вже більше трьох років, однак до цього часу зберігає реєстрацію з невідомих підстав. Факт реєстрації відповідача в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , перешкоджає позивачу як власниці квартири, володіти та розпоряджатися в повному обсязі своєю приватною власністю. Оплату за комунальні послуги та квартплату відповідач не здійснює чим змушує її нести додаткові витрати. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинила. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 12.10.2020 відкрито провадження у даній справі та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявка суду не відома, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8, 10). В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.12,19). Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом №25 ОСББ «Хіміків 18» від 02.11.2020 про про непроживання особи, згідно якого відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає з жовтня 2017, особисті речі в квартирі відсутні. Оскільки відповідач до теперішнього часу зареєстрований у зазначеній квартирі, позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних платежів та квартирної плати, тобто сплачує за особу, яка зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою вже більше 3 років вартість житлово-комунальних послуг, що призводить до матеріальних витрат. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового будівництва. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в п.п.33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошеня фізичної особи померлою. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-709цс16. Крім цього, у вказаній постанові Верховного Суду України зазначено, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідач не є членом сім`ї позивача, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами не укладалось, таким чином він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача. Доказів того, що позивач перешкоджав відповідачу проживати в даній квартирі суду не надано, з позовом про усунення перешкод в користуванні даної квартири відповідач не звертався. Відповідач не проживає у квартирі позивача, але зареєстрований за вказаною адресою, чим чинять перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком та задоволення позову. Згідно ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно задовольнити.

Outcome: approved