Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 31.05.2016 року звернулися до суду з позовом у якому, з урахуванням заяв в порядку ст. 31 ЦПК України, просять визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до ордеру №131410 виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих УССР 07.07.1964 року [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб була надана двокімнатна квартира, загальною житловою площею 44,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки форми №3 від 21.05.2016 року в квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Станом на день подачі позову в квартирі проживають лише позивачі. В березні 2012 року [PERSON], будучи вагітною, забрала своє майно, в тому числі свої особисті речі, та переїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка [PERSON]. [INFO] народився [PERSON]. З моменту свого народження до моменту подачі позову [PERSON] жодного дня не проживав у спірній квартирі. Відповідачі були зареєстровані у вказаній квартирі з 30.10.2012 року, однак жодного дня з моменту реєстрації місця свого проживання там не проживали, не несуть витрати по утриманню житла, не цікавляться квартирою. З березня-липня 2012 року відповідачі постійно проживають за адресою: [ADDRESS]. Разом з цим відповідачі до цього часу зареєстровані у спірній квартирі, а позивачі змушені нести за них додаткові витрати за комунальні послуги та не можуть оформити житлову субсидію на комунальні послуги. Добровільно виписатись зі спірної квартири відповідачі відмовляються. Крім того, позивачі постійно отримують листи з фінансово-кредитних установ, які адресовані [PERSON] з вимогами про повернення грошових коштів та погрозами, що у випадку неповернення зазначених коштів на все майно буде звернено стягнення. Тому безвідповідальне ставлення [PERSON] до своїх кредитних зобов'язань та їх невиконання створює загрозу майну позивачів, порушує їх законні права та інтереси, так як відповідачі протягом декількох років у спірній квартирі не проживають. У зв'язку з цим [PERSON] та [PERSON] втратили право користування вказаним житловим приміщенням через їх відсутність у квартирі понад шість місяців без поважних причин (т. 1, а.с. 50-53, 166-169, 171-176). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2016 року було відкрите провадження у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх та в інтересах малолітнього [PERSON], треті особи: Житлово-експлуатаційна контора № 203, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (т. 1, а.с. 22). 27.10.2016 р. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON], звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] та малолітнього [PERSON] в житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод в користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], та надати [PERSON] ключі від вхідних дверей даного житлового приміщення (т. 1, а.с. 82-83, 183-184). Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Фактично за даною адресою проживають [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та малолітній [PERSON] змушені проживати за іншою адресою: [ADDRESS], так як з боку відповідачів чиняться перешкоди в користуванні квартирою за адресою реєстрації. В липні 2011 року відповідачі за зустрічним позовом змінили вхідні двері та замки на вхідних дверях, ключі від яких позивачу не надали. Проте з того моменту відповідачі надавали [PERSON] доступ до квартири, так як відчиняли двері, внаслідок чого остання могла потрапити до квартири, та давали можливість користуватись вказаним житлом, у якому знаходились її речі. В липні 2015 року відповідачі за зустрічним позовом повикидали речі [PERSON], які знаходили в спірному житловому приміщенні, та з вересня місяця 2015 р. взагалі позбавили [PERSON] доступу до спірної квартири, відмовившись відчиняти вхідні двері та надати можливість туди потрапити. З того часу з боку позивача за зустрічним позовом здійснювались спроби вирішення даного питання мирним шляхом, що не дало ніяких результатів, внаслідок чого позивач вимушена була звернутись до органів поліції та до служби у справах дітей. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.10.2016 р. зустрічну позовну заяву [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Житлово-експлуатаційна контора №203, Служба у справах дітей Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], треті особи: Житлово-експлуатаційна контора №203, Служба у справах дітей Дніпровського районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (т. 1, а.с. 87, 91). Відповідно розпорядження Дніпровського районного суду м. Києва від 14.03.2017 року № 390 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» у зв'язку із закінченням повноважень судді [PERSON] протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Виниченко Л.М. (т. 1, а.с. 130, 131). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.04.2017 р. залучено до участі у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх та в інтересах малолітнього [PERSON], треті особи: Житлово-експлуатаційна контора № 203, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом [PERSON], яка діє в своїх та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи: Житлово-експлуатаційна контора № 203, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та виключено з числа третіх осіб за первісним та зустрічним позовами Житлово-експлуатаційну контору № 203 (т.1, а.с. 156-157, 158-159). В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON], який є відповідачем за зустрічним позовом, підтримав поданий ним позов, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, додатково пояснив, що відповідач [PERSON] є його дочка, яка з березня 2012 року з ними не проживала, залишила квартиру добровільно, пішла жити до свого чоловіка [PERSON]. У спірній квартирі мешкають він, його дружина та син [PERSON]. Вхідні двері він змінив у 2008-2010 році, ключі [PERSON] мала, після того жила та приходила, ніхто її не виганяв. Свого онука - відповідача він жодного разу не бачив, [PERSON] з ними не спілкується. Він сам робив ремонт у квартирі, оплачував комунальні послуги. Представник позивача за первісним позовом [PERSON], який є відповідачем за зустрічним позовом, - [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову у зв'язку з його безпідставністю і недоведеністю, підтримала пояснення [PERSON] та представника [PERSON] і викладені у первісному позові обставини. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON], який є відповідачем за зустрічним позовом, - [PERSON] підтримала первісний позов, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити, додатково пояснила, що з часу народження дитини [PERSON] забрала зі спірної квартири свої речі та переїхала жити до свого чоловіка, за місцем реєстрації житлово-комунальні послуги відповідач не сплачувала, після заміни вхідних дверей [PERSON] передав [PERSON] ключі від квартири, остання не проживала з позивачами без поважних причин, житлом не цікавилась, перешкод у проживанні [PERSON] не чинилось, вільний доступ до квартири відповідач мала, до поліції з приводу вселення [PERSON] звернулася вже після подачі позову. Відповідач [PERSON], що діє в своїх та в інтересах малолітнього сина [PERSON], яка також є позивачем за зустрічним позовом, та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. При цьому [PERSON] додатково пояснила, що спірного житла вона не залишала, у 2015 році позивачі викинули її речі з квартири. Після 10.07.2011 року коли її батько [PERSON] змінив вхідні двері потрапити до квартири вона не могла, тоді ночувала у бабусі та у свого хлопця. Ключі їй дали лише від нижнього замка. З мачухою [PERSON], яка з ними живе з 2008 року, у неї були постійні побутові конфлікти, а також через те, що вона не надавала дозволу на реєстрацію мачухи у їхній квартирі. Із сином [PERSON] вона приходила додому, впускав її брат, ночувала коли батька з його дружиною вдома не було. Влітку 2015 року вона за квартиру давала гроші брату [PERSON], проте останній грошей не взяв. Батько з мачухою її в квартиру не впускають, двері не відкривають коли знаходяться вдома та вечором горить світло, спілкуватися з нею не хочуть. Вона живе у чоловіка, з яким погані відносини, за місцем її проживання у квартирі по [ADDRESS] живе 10 осіб, тому вона хоче жити вдома, проте доступу туди з літа 2015 року не має. Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, представник [PERSON] подала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника та прийняти рішення відповідно чинного законодавства України, письмових пояснень по суті справи до суду третя особа не направила (т. 2, а.с. 11). Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, до суду направив письмові пояснення (т.1, а.с. 97, 98), у яких заперечував проти позову [PERSON], [PERSON] в повному обсязі та підтримав зустрічний позов [PERSON] в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення [PERSON], [PERSON], представників сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящих на ім'я [PERSON] було видано ордер №131410 від 07.07.1964 р. на сім'ю з чотирьох осіб на право зайняття двокімнатної спірної квартири (т.1, а.с. 8). Відповідно довідок по формі № 3 від 21.05.2016 р., від 01.10.2016 р., в квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі: [PERSON] з 22.01.1985 року, [PERSON] з 05.03.1987 року, [PERSON] та [PERSON], [INFO] - з 30.10.2012 року (т. 1, а.с. 10, 84). З пояснень учасників судового засідання, спірна квартира неприватизована. Відповідач за первісним позовом [PERSON] є матір'ю відповідача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1, а.с. 54). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2012 р. у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи: ВГІРФО Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, предметом спору якого була квартира [ADDRESS] - відмовлено (т. 1, а.с. 61-65). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.01.2013р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2012 р. залишено без змін (т. 1, а.с. 66-67). Згідно роз'яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). На підтвердження вимог за первісним позовом надані акти від 20.05.2015 р., від 20.11.2015 р., від 20.04.2016 р. (т.1, а.с. 11, 12, 13) у яких зазначено, що [PERSON] та її син [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з березня місяця 2012 року, однак при цьому нічого не вказано про встановлення комісією факту наявності чи відсутності у спірній квартирі речей відповідача та не зазначено причин щодо їх не проживання. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи наведені приписи ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню учасниками спору та дослідженню судом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчив, що він є сусідом сім'ї [PERSON], у спірній квартирі [PERSON] не живе з весни 2012 року, бачив її ще вагітною. За час спільного проживання сторін по справі у них були сварки. Ремонт квартири робив [PERSON], вдома тоді [PERSON] не було. Протягом 2012-2015 років поліція за викликами відповідача до квартири позивачів не з'являлася, зі слів [PERSON] за квартиру за дочку він платить сам. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що [PERSON] є її колишнім зятем, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] - її онуки. У квартирі [ADDRESS] живе дружина [PERSON] [PERSON], яка її онукам погрожувала, ображала їх; батько дітей [PERSON] налаштовує [PERSON] проти [PERSON]. Вже років 2-3 як відносини між сторонами погіршились, з 2015 року позивачі не впускають [PERSON] до квартири, коли знаходяться вдома дверей не відкривають. Ключі від дверей після зміни на них замків [PERSON] не дали, речі її викинули. Сварки відбувались через те, що в спірну квартиру прийшла нова дружина [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона є сестрою чоловіка [PERSON] - [PERSON]. [PERSON] після першого суду приходила до себе додому, там були її речі. Після заміни вхідних дверей у спірній квартирі відповідачу дали ключ лише від нижнього замка. У 2015 році вона (свідок) з [PERSON] приходили до квартири по вул. Микитенка вечором, там горіло світло, проте двері не відкрили, попасти у квартиру відповідач не могла. [PERSON] в її присутності телефонувала своєму брату [PERSON], який останній час став на стороні батька, тоді [PERSON] сказав, що речей відповідача у квартирі не має, її туди не впустить. [PERSON] вже два роки як намагається попасти у свою квартиру, особисто вона з [PERSON] туди двічі ходила та щоразу безрезультатно. На даний час відповідач живе з ними на вул. П.Вершигори, де зареєстровано 8 осіб, а проживає 11 осіб, а саме: вона, два її брати, сестра, діти, чоловік та [PERSON] з дитиною. У сім'ї [PERSON] бувають сварки, під час яких чоловік [PERSON] виганяє [PERSON] з дому, одного разу остання тиждень жила у їхніх знайомих. Суд бере до уваги покази вищевказаних свідків та при цьому приходить до висновку, що з 2015 року [PERSON] не має доступу до спірної квартири, так як не має одного з двох ключів від замків на вхідних дверях до квартири, позивачі за первісним позовом її не впускають до житла, що підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] Це свідчить про неможливість відповідача [PERSON] та її малолітньої дитини проживати в спірній квартирі. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у неї виникали постійні конфлікти з дружиною її батька [PERSON] [PERSON], яка заселилась та проживає у спірній квартирі без її згоди, через що вона для уникнення суперечок та сварок після пологового будинку з немовлям - своїм сином [PERSON] тимчасово проживала у квартирі свого чоловіка без реєстрації місця проживання. Суд приймає до уваги ці пояснення відповідача за первісним позовом, оскільки вони підтверджуються письмовими доказами, а саме: рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2010 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2010 року, зі змісту яких убачається, що [PERSON] подавала позов до [PERSON] та [PERSON], треті особи: [PERSON], Дніпровська районна державна адміністрація у м. Києві про визнання права на користування квартирою [ADDRESS] (т. 1, а.с. 58-59 зв.). При цьому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.05.2010 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], як члени сім»ї наймача ні письмової, ні усної згоди на вселення [PERSON] не давали й заперечують проти визнання за нею права користування житловим приміщенням, між сторонами з приводу цього склалися неприязні стосунки (т.1, а.с. 59 зв.). До наданих відповідачем [PERSON] письмових звернень до органів поліції, до служби у справах дітей (т. 1, а.с. 85, 86), відповідей на ці звернення (т. 1, а.с. 152, 153, 205-207) суд відноситься критично, оскільки ці докази не є належними і допустимими, так як у них відображені події з 21.10.2016 року, тобто події, що вчинялися відповідачем вже після подачі позову [PERSON] та [PERSON], що не мають правового значення по даному спору. Поданий позивачами за первісним позовом лист Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.09.2016 року з повідомленням про те, що малолітня дитина [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], його родина займає одну кімнату у трикімнатній квартирі, санітарний стан помешкання задовільний, дитині створено всі умови для проживання та розвитку, ознаки занедбалості у малолітнього відсутні (т. 1, а.с. 77) не є достатнім доказом для задоволення первісного позову, оскільки судом не встановлено обставин того, що малолітній відповідач являється власником вказаного житла, а також того, що мешканці квартири за місцем проживання дитини дають згоду на реєстрацію [PERSON]. Отже, по даній справі встановлено та підтверджено наданими до справи вищевказаними доказами, встановленими в суді фактами, що відповідачі за первісним позовом не проживають у спірній квартирі з поважних причин, а саме: наявність неприязних, конфліктних стосунків з позивачами, заміни вхідних дверей з новими замками, від яких один з ключів [PERSON] не надано, до квартири відповідач доступу не має. У разі понесення позивачами за відповідача витрат по оплаті житлово-комунальних послуг позивачі за первісним позовом не позбавлені можливості звернутися до суду з відповідним позовом для відновлення своїх майнових прав. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх та в інтересах малолітнього [PERSON], треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] є членом сім"ї наймача квартири [ADDRESS], однак [PERSON] та [PERSON] перешкоджають їй користуванню квартирою. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - це особа віком до 18 років. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. За приписом ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином, хоча дитина [PERSON] і не є членом сім'ї наймача спірного житлового приміщення, все одно згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» він має право на проживання з матір'ю [PERSON] і при розгляді питання про користування спірною квартирою суд повинен враховувати його житлові права, як неповнолітньої дитини члена сім'ї наймача. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Враховуючи надані сторонами докази у їх сукупності суд вважає, що [PERSON] не втрачала інтерес до спірної квартири, проте не проживала там з поважних причин, іншого житла, у тому числі яке б належало [PERSON] на праві власності, остання не має. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору за первісним позовом на [PERSON], [PERSON] у зв'язку з відмовою в його задоволенні; витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом підлягають стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі по 870 грн. з кожного (за три немайнові вимоги - квитанції т. 1, а.с. 81, т.2 а.с. 8).

Outcome: approved