Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до ПАТ Овруцький ГЗК «Кварцит» про виключення з акту опису майна, звільнення з-під арешту, визнання права власності та просить виключити з опису та звільнити з-під арешту нежитлову будівлю (приміщення магазину) по [ADDRESS] загальною площею 60 кв.м, і визнати за нею право власності на вказану нежитлову будівлю, мотивуючи тим, що 10 червня 2014 року, перебуваючи в приміщенні ДВС Овруцького РУЮ, їй достовірно стало відомо про те, що 15.05.2014 року заступником начальника відділу ДВС Овруцького РУЮ Саранчук Н.А., при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №22 про стягнення на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості з ПАТ Овруцький ГЗК „Кварцит" було проведено опис та арешт майна боржника, в тому числі і не житлового приміщення загальною площею 60 кв.м по [ADDRESS], що фактично являється її приватною власністю на підставі нотаріально посвідченого відповідного договору купівлі-продажу даного майна. З наданих їй посадовими особами ДВС Овруцького РУЮ документів, підтверджуючих правомірність дій ДВС по опису і арешту вказаного майна, вбачається, що даний акт ДВС (про опис і арешт майна ) здійснено з урахуванням того, що згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно реєстраційної служби Овруцького РУЮ вказана нежитлова будівля по [ADDRESS] належить, тобто є власністю, відповідача. Однак, законним власником є вона. На даний час вона користується та розпоряджається вказаним приміщенням. За земельну ділянку під ним сплачує орендну плату. Відповідно опис і накладення арешту на будівлю є незаконними. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями та розпискою про отримання судової повістки. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», а не ч.1 ст. 59 вказаного Закону, на яку, зокрема, посилається позивач в позовній заяві, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Копія акту опису й арешту майна від 15.05.2014 року підтверджує факт проведення опису та арешт майна боржника, в тому числі і не житлового приміщення загальною площею 60 кв.м по [ADDRESS] Овруцького району Житомирської області при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №22 про стягнення заборгованості з ПАТ Овруцький гірничозбагачувальний комбінат «Кварцит» на користь юридичних, фізичних осіб та держави. Інформаційна довідка з реєстру прав власності на нерухоме майно індексний №2547121 від 17.04.2013 року свідчить про те, що в реєстрі зареєстровано право колективної власності на спірне не житлове приміщення загальною площею 60 кв.м по [ADDRESS] Овруцького району Житомирської області за ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит». Водночас, копія договору купівлі-продажу між сторонами від 01.04.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №607, посвідченого приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу [PERSON], підтверджує пояснення представника позивача щодо придбання позивачем у відповідача спірного приміщення. З пункту 3 вказаного договору вбачається, що сторони оцінювали цей договір на суму 4562 грн., які були сплачені продавцю повністю ще до підписання договору, що стверджувалося сторонами. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказаний договір ніким не оспорювався, не визнаний недійсним, а тому суд вважає, що вимоги позивача про виключення з акту опису майна, звільнення з-під арешту, грунтуються на праві власності на описане майно, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Вказане положення містить і п.8 вказаного договору купівлі-продажу. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу спірного приміщення між сторонами нотаріально посвідчено, він не оспорюється відповідачем чи будь-якими іншими особами, відсутні докази, які б свідчили про порушення прав позивача щодо реєстрації права власності за нею на вказане приміщення, суд приходить до висновку, що вимога про визнання права власності на спірне приміщення не ґрунтується на законі, є передчасною та відповідно до висновку про відмову в задоволенні позову у вказаній частині. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 487 грн.20 коп..

Outcome: partial