Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У серпні 2015р. позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 3 травня 2013р. у будинках №1 та №1а по вул. Айвазовського у Гірницькому районі м. Макіївки було проведено обшук, внаслідок якого було вилучено 11 621 кілограм міді, 442, 26 кілограм алюмінію, 180 кілограм лому чорного металу, ваги у кількості 3-х штук, 7 760 грн., дві золоті обручки. Обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді від 23 квітня 2013р. у межах кримінального провадження за № 12013050980000370, за фактом крадіжки 35 метрів кабелю, що перебував на балансі ПАТ «Укртелеком». Будь якого майна, належного ПАТ «Укртелеком» вилучено не було, ніякої підозри за кримінальним провадженням № 12013050980000370 йому не вручалось. [PERSON] травня 2013р. слідчим РВ Центрально Міського РВ [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено свідчення про нібито виявлення незаконно діючого пункту прийому металобрухту за адресою: м. Макіївка -55, вул. Айвазовського 1 та 1а під реєстраційним номером 120130509800001244, правова кваліфікація ст. 213 ч.1 КК України, орган досудового розслідування Центрально Міський РВ [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області. Під час перебування кримінального провадження у цьому органі про підозру у вчиненні будь якого кримінального злочину йому не повідомлялось. У порушення норм процесуального права кримінальне провадження щодо нього опинилось у провадженні слідчого відділу Гірницього РВ [PERSON] 29 серпня 2013р. йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 213 КК України, 30 серпня 2013р. прокурор узгодив обвинувальний акт щодо нього та [PERSON] у скоєні вказаного злочину та справа була направлена для розгляду до Гірницького районного суду м. Макіївки. Під час розгляду справи він неодноразово вказував на те, що матеріали справи сфальшовані і ніколи не визнавав своєї вини у скоєнні вказаного злочину. 15 квітня 2014р. у справі був постановлений обвинувальний вирок, згідно з яким він був визнаний винним та засуджений до штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 грн., речові докази по справі лом чорних та кольорових металів, ваги підлягали конфіскації. Він не погодився з вироком та оскаржив його у апеляційному порядку. 19 серпня 2014р. Апеляційний суд Донецької області, розглянувши його апеляційну скаргу та скаргу [PERSON] постановив ухвалу, якою скаргу задовольнив, вирок Гірницького районного суду м. Макіївки від 15 квітня 2014р. скасував, апеляційне провадження відносно нього та [PERSON] закрив за не встановленістю достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати. Посилаючись на статті 1-4, 6, 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п.11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач просив стягнути у відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету 500 000 грн.. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. У апеляційній скарзі представник позивача [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги і стягнути з Державного казначейства на користь позивача за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку 500 000 грн. Посилається на те, що рішення, на його думку, є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову суд незаконно та неправильно розяснив прямо у судовому рішенні ухвалу апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014р., якою було закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] та, вирвавши з контексту саме ті висновки, які необхідні для прийняття незаконного судового рішення, зробив висновок про те, що апеляційний суд, задовольнивши апеляційну скаргу, вирок Гірницького районного суду м. Макіївки від 15 квітня 2014р. у кримінальному провадженні відносно нього та [PERSON] скасував та закрив апеляційне, а не кримінальне провадження. При цьому суд безпідставно не прийняв до уваги мотивувальну частину ухвали апеляційного суду, у якій приведені мотиви закриття саме кримінального провадження, а не апеляційного. Суд не врахував, що працівники прокуратури та міліції не тільки пограбували його і сфальшували матеріали справи, але й намагаються зробити з нього особу, яка є частково недієздатною, бо він намагається довести свою правоту в українському суді. Однією з причин закриття кримінального провадження є висновок апеляційного суду про те, що обвинувальний акт по даному кримінальному провадженні не містить фактичних обставин кримінального правопорушення, таких, як час та осіб його скоєння, не вказано ні однієї операції з металобрухтом. Стосовно так званих речових доказів, тобто майна, незаконно вилученого у його сімї, апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь які відомості про те, що стороною обвинувачення був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування обвинуваченим та їх захиснику, в той час, як стверджували в судовому засіданні обвинувачені, такий доступ їм взагалі не надавався. Саме через зазначене він вважає, що йому завдана моральна шкода, яку він оцінив у 500 000 грн.. В засіданні апеляційного суду представник позивача [PERSON] підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, представник ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] та представник прокуратури Донецької області [PERSON] проти скарги заперечували та просили рішення залишити без зміни. Позивач в засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено отриманням ним 16.12.2015р. особисто телефонограми з повідомленням про час та місце розгляду справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача [PERSON], представників ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] та прокуратури Донецької області [PERSON], дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що згідно із п.2 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди виникає у разі закриття кримінального провадження за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати, однак, ухвалою апеляційного суду від 19 серпня 2014р. було закрито лише апеляційне провадження, а не кримінальне провадження в цілому, тому підстав для задоволення позову немає. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Обґрунтовуючи відмову у позові ухвалою апеляційного суду від 19 серпня 2014р. суд не врахував, що її резолютивна частина протирічить мотивувальній. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Центрально Міського районного суду м. Макіївки від 23 квітня 2013р. у справі №270/2661/13-к було задоволено клопотання слідчого СВ Центрально Міського РВ ГУМВС України в Донецькій області за кримінальним провадженням №12013050980000370 від 2.05.2013р. за ознаками кримінального праворушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України та дозволено обшук за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] за адресою: м. Макіївка, вул. Айвазовського, буд. 1-а, право власності на яке зареєстроване за [PERSON]; за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] за адресою: м. Макіївка, вул. Айвазовського, буд. 1, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] та [PERSON]; за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] [PERSON] за адресою: м. Макіївка, вул. Красноярська, 38, право власності на яке зареєстроване за [PERSON] та [PERSON], з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини їх причетності та скоєння кримінального правопорушення, відшукання його обєктів. 3 травня 2013р. під час обшуку будинків №1 та №1-а по вул. Айвазовського, сел. Войкова в Гірницькому районі м. Макіївки, проведеного на підставі вказаної ухвали, було виявлено та вилучено товарні підлогові механічні ваги у кількості двох одиниць, товарні підлогові електронні ваги та брухт чорних металів, міді та алюмінію, всього вилучено 11 тон 621 кг. лому міді, 442,26 кг. алюмінію та 2 200 тон лому чорних металів. Ухвалою слідчого судді Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 29 серпня 2013р. задоволено скаргу [PERSON], зобовязано слідчого СВ Гірницького РВ [PERSON] ГУМВС України в Донецькій області повернути [PERSON] тимчасово вилучене у неї майно, а саме: дві золоті обручки, гроші на загальну суму 7 760 грн., кольоровий метал вагою 11,621 тони, чорний метал вагою 2,20 тони та алюміній вагою 442,26 кг., ваги у кількості 3 одиниць. 29 серпня 2013р. позивачу повідомлено про підозру у порушенні порядку здійснення операцій з металобрухтом, а саме в організації незаконного пункту прийому, схову, збуту металобрухту та здійсненні операцій з брухтом кольорових і чорних металів без державної реєстрації або без спеціального дозволу (ліцензії), одержання якого передбачено законодавством, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ст. 213 ч.1 КК України. Вироком Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014р. [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та призначено покарання за цією нормою закону у вигляді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (11 900 грн.), [PERSON] визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та призначено покарання за цією нормою закону у вигляді штрафу у розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (11 900 грн.), речові докази: 11621 кг. кольорового металобрухту, 2200 кг. чорного металобрухту, 442,26 кг. алюмінію, вантажні ваги модель TCS № 101011887, вантажні ваги механічні без номеру, синього кольору, механічні ваги вантажні з написом на ваговій шкалі від 25 до 500 кг., 1972р.,№54076 стягнуто в дохід держави. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014р. апеляційні скарги обвинувачених [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, вирок Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 15 квітня 2014р. відносно [PERSON] та [PERSON] скасовано, апеляційне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] закрито за не встановленістю достатніх доказів для доведення їх винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 грудня 2015р. задоволено заяву [PERSON] та адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON], в ухвалі Апеляційного суду Донецької області від 19 серпня 2014р. в резолютивній частині п.3 виправлено описку та викладено у наступній редакції «Кримінальне провадження відносно [PERSON] та [PERSON] закрито за не встановленістю достатніх доказів для доведення їх винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати». Обґрунтовуючи підстави та розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у позові зазначив, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав під час усього часу розслідування кримінального провадження, та слухання справи у суді протягом року, у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього, членів сімї та близьких родичів, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Будучи пограбованим правоохоронними органами він не мав можливості придбати продукти харчування і його сімя стала фактично голодувати. У цей час держава Україна та території у тому числі міста Макіївки проводила антитерористичну операцію, держава закликала громадян до виїзду на підконтрольні території. Але він не міг виїхати, так як повинен був зявлятись до суду та використовувати своє законне право на захист, дружина з дітьми відмовлялась покидати його у такому становищі і вони вимушені були залишатися у м. Макіївці. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. Зокрема, згідно із ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР з наступними змінами (далі Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертаються) моральна шкода (п.5 ч.1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР). Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. ( ст.4 Закону № 266/94-ВР) Згідно із ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) від 31 березня 1995 року №4 у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито за не встановленістю достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпаністю можливості їх отримати він має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету відповідно до статей 56, 62 Конституції України, 1167, 1176 ЦК України, ст.1 ч.1 п.1, ст.2 ч.1п.2, ст.3 ч.1 п.5, ст. 13 Закону № 266/94-ВР. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015» рік із змінами внесеними Законом України від 17 вересня 2015 року N 704-VIII «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2015 року становить 1378,00 грн. З огляду на період перебування [PERSON] під слідством та судом (з 29.08.2013 року по 19.08.2014 року) розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим 16 091,48 грн. (1378,00 грн. х 11 місяців 21 день). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд враховує обставини, на які посилався позивач, зокрема, характер та обсяг його душевних страждань за час перебування під слідством протягом 11 місяців 21 дня, приниженням честі та гідності у звязку із звинуваченням у вчиненні злочину, вимушеним перебуванням у м. Макіївка в період проведення АТО, однак, заявлений позивачем розмір відшкодування в сумі 500 000 грн. є занадто великим. Посилання позивача, як на обґрунтування моральної шкоди, на завдання йому фізичного болю та страждань, а також на приниження ділової репутації не підтверджене жодними доказами. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З врахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості апеляційний суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та слід стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн. Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial