Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області 08.06.2013 року; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. В обгрунтування вимог позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, спільного господарства не ведуть та сумісне проживання припинено. В матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі (а.с. 55). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що позивач має іншого чоловіка з яким має бажання створти сім"ю, за таких обставин збереження шлюбу є неможливим. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області 08.06.2013 року, про що складено відповідний актовий запис №694 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи причини розірвання шлюбу, які позивач зазначила у позовній заяві, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу та небажання його зберегти, зважаючи на те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе, оскільки суперечитиме інтересам позивача. На підставі статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 640,00 грн. судового збору.

Outcome: approved