Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, без згоди одного із батьків. Позивачка посилається на те,що 17.12. 2007 року вона уклала з відповідачем [PERSON] шлюб, від якого народилася дочка,[PERSON], 16.03. [INFO]. 10.09. 2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Дитина знаходиться на її вихованні. На літо 2015 року їх дитину через благодійну організацію запрошують на безкоштовне оздоровлення за кордон - у Королівстві Іспанія. Вона та відповідач за власні кошти не можуть забезпечити дитині відпочинок і оздоровлення за кордоном,тим більше-у країнах Єврозони. Для перетину дитиною державного кордону України вимагається спільна згода її батьків. Після розірвання шлюбу відповідач залишив їх спільне місце проживання і на просьби з»явитися до нотаріуса для оформлення дозволу на виїзд дочки за кордон,відмовляється,посилаючись на свою зайнятість. Дитина має велике бажання влітку оздоровитися за кордоном,і вона це бажання підтримує. Ніяких перешкод для цього немає. Стан здоров»я дитини дозволяє їй виїхати за кордон. Питання матеріального забезпечення поїздки дитини перед нею, відповідачем чи дитиною не стоїть, оскільки це вирішується особами, які запрошують дитину за кордон. Відповідно до положень ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України в»Їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Позивачка просить дозволити виїзд за кордон її неповнолітній дитині [PERSON],16 березня 2008 року. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився.Про причини неявки не повідомив. Заяв,клопотань не надав. З довідки Іванківського районного сектора Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 23.03. 2015 року слідує,що [PERSON],[INFO] зареєстрований в [INFO]. З довідки Дитятківської сільської ради №03-07/60 від 19.03. 2015 року слідує,що [PERSON] зареєстрований і проживає в [INFO]( а.с. 18). Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. З копії свідоцтва про народження Серії І-ОК№088585 слідує,що [PERSON],[INFO]. Її батьком є-Стрєлков [PERSON],мати-Стрєлкова [PERSON],та що дитина неповнолітня. З копії рішення Іванківського районного суду Київської області від 30.08. 2010 року слідує, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитина,[PERSON],16.03. [INFO] залишено на проживання з матір»ю. У відповідності до ст.ст. 22,51,52 ,55 Конституції України, відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити дитині здобуття повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Отже, законодавство України ставить перед батьками великі завдання та покладає обов»язок на батьків щодо виховання своїх дітей. Відповідно до ч.5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Хоча [PERSON],[INFO] знаходиться на вихованні матері, а батько проживає окремо від дитини, проте це не звільняє його від піклування про дитину, турботи про її здоров»я, фізичного та морального її розвитку. Разом з тим, так як дитина проживає з матір»ю, то дана обставина покладає на неї більше обов»язків щодо дитини, оскільки щоденне спілкування з дитиною, догляд за нею, свідчить не про формальне батьківство, а про велику материнську місію , обов»язок та відповідальність перед майбутнім своєї дитини, яка в той же час , краще ознайомлена з її здоров»ям, глибше розуміє потреби дитини. З Медичної довідки №242 про стан здоров»я дитини [PERSON], [INFO] слідує,що дитина здорова,їй проведено відповідні щеплення( а.с. 5). З довідки Благодійної організації дітей сиріт та багатодітних родин »Разом за життя», слідує,що дитина [PERSON],[INFO] включена в програму літнього оздоровлення дітей, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Дитина їде на запрошення Іспанської асоціації »Чорнобиль елькартеа» м. Більбао в період з 10 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року.Група подорожує в супроводі представників організації «Разом за життя» м.Ірпінь, які по закінченню вказаного строку забезпечать повернення дитини в Україну. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України батько і мати мають щодо дитини рівні права, а тому не зрозуміло, чим викликана така поведінка відповідача, який не виказує свого відношення щодо поїздки дитини за кордон . Фактично ж дитина проживає з матір»ю, на яку покладено всі обов»язки по її вихованню.. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, батьки не вправі зловживати своїми батьківськими правами! (ст. 152 Сімейного кодексу України). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Узагальнюючи викладене, суд вважає,що позов слід задовольнити частково, тобто надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитині [PERSON], 16 березня 2008 року,без згоди її батька,[PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст.22,29,33,51,52,55 Конституції України, ст.ст. 150,151,152,155,157 Сімейного кодексу України, ч.2 ст. 4 Закону України»Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України», ст. 4 п.2 ПКМ У від 27.01. 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення»,затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03. 1995 р., ст. 29 Конвенції ООН «Про права дитини»,прийнятої Резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11. 1989 р.,

Outcome: partial