Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом 1/2 частини земельної ділянки після померлого [INFO] [PERSON] та 1/2 частини земельної ділянки після померлої [INFO] [PERSON], право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 245, площею 2,2098 га, що складається із ділянок, площами 0,3152 га, 1,4501 га, 0,4445 га, що розташовані на території Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належали померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04 березня 2004 року. Посилається на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на вищезазначену земельну ділянку. Спадкоємцями за законом першої черги були позивач та його батько [PERSON], який спадщину після смерті своєї жінки прийняв, але юридично не оформив. [INFO] помер батько позивача [PERSON] Єдиним спадкоємцем за законом є позивач по справі. Позивач прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом або заповітом, в тому числі й таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за земельну ділянку в зв'язку з тим, що ним не було надано витягу з Державного земельного кадастру. Зареєструвати дану земельну ділянку в даний час неможливо у зв'язку із смертю її власника. Факт володіння померлою [PERSON] вищезазначеною земельною ділянкою підтверджує копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04 березня 2004 року; копією листа Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області; звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки. Право [PERSON] на 1 /2 частку земельної ділянки в порядку спадкування після смерті дружини, право позивача на спадщину підтверджує копіями свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про своє народження серії [NUMBER] від 09 липня 1962 року; довідками Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 172 та № 173 від 10 травня 2018 року; копіями витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52128211 та № 52128250 від 01 червня 2018 року; копією паспорта позивача; матеріалами спадкових справ відносно померлих [PERSON] та [PERSON] В підготовче судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає. Наслідки визнання позову йому роз'яснені та зрозумілі. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 85, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності матері позивача на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 245, площею 2,2098 га, що складається із ділянок, площами 0,3152 га, 1,4501 га, 0,4445 га, що розташовані на території Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04 березня 2004 року, виданого на ім'я [PERSON] і її право власності зареєстроване в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 364 (а.с.12). Батько позивача [PERSON] прийняв спадщину після смерті дружини ( в розмірі 1 /2 частки), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 173 за 2018 рік. Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень" Закону України „Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними". Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 374, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved