Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач МТСБУ звернулося до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 04 листопада 2010 р. о 8 годин 50 хвилин в м. Донецьку на перехресті вул. Артема з пр. Россіні з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «Ауді», державний номер [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «Фольцваген» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Цивільно-правові наслідки дій відповідача щодо завдання матеріальної шкоди та інші обставини ДТП підтверджується постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 березня 2011 р. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений вказаний вище транспортний засіб, який отримав механічні ушкодження відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 6290/27, складеного науковим співробітником лабораторії судових транспортно-товарознавчих досліджень Донецького інституту судових експертиз [PERSON] на суму 21 389 грн. Зазначена шкода особисто відповідачем не була відшкодована потерпілій особі. [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ, яке здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 17 824,73 грн., а також витрати на проведення експертного дослідження в сумі 200 грн. З моменту виплати такого відшкодування у МТСБУ на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» виникло право вимоги до відповідача, як винної у цій ДТП особи. Однак, відповідач добровільно таку суму оплатити позивачеві відмовляє. Крім того, 08 січня 2013 року між МТСБУ та ТОВ «АНКОНА» було укладено контракт про надання правової допомоги №81, відповідно до умов якого ТОВ «АНКОНА», як виконавець за винагороду приймає на себе зобов'язання надавати правову допомогу МТСБУ у питаннях стягнення заборгованості з третіх осіб по справам, пов'язаним з проведенням регламентних виплат. Представник позивача звернувся до суду і просив стягнути з [PERSON] 18 024, 73 грн. в судовому порядку, а також просив стягнути з нього понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся з письмовою заявою про розгляд справи в його відсутність, просив позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з»явився, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать телефонограми, від нього не надходило повідомлень про причини неявки, клопотань про відкладення справи до суду, також, не надходило. Відповідно до ч.6 ст.74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі можуть бути повідомлені або викликані в суд телефонограмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. З врахуванням вище викладеного, суд відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали адміністративної справи №3-4/11, проаналізувавши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, зазначених у ст. 3 Цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань, проведення експертиз, зміни, уточнення позовних вимог. Однак, учасники судового розгляду, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі і вважає що в ній міститься достатньо документів для правильного та об»єктивного розгляду справи. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяву клопотань. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності чи інше ) володіє транспортним засобом, використання якого утворює підвищену небезпеку. За заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки його володілець відповідає незалежно від наявності вини. Володільцем визнається той власник, чи інший титульний володілець, який одночасно фактично його використовує, зберігає, чи утримує. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України в п.2 « Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. № 6 , розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок . В ухвалі судової палати у цивільних справах ВСУ від 19.04.2006 р. зазначено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною і за її наявності передбачається безвинна відповідальність володільця такого джерела. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2010 р. о 8 годин 50 хвилин в м. Донецьку на перехресті вул. Артема з пр. Россіні з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «Ауді», державний номер [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «Фольцваген» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений транспортний засіб - автомобіль «Фольцваген» державний номер [NUMBER]. Постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 12 березня 2011 р. Відповідач визнаний винним у порушенні правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вказана дорожньо-транспортна пригода. Провадження по справі закрито. /а.с.16/ Постановою Апеляційного суду Донецької області від 18 травня 2011 року відмовлено [PERSON] у поновлені строку на подачу апеляційної скарги. Апеляційну скаргу на постанову судді Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 березня 2011 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по справі закрито, повернуто апелянтові. /адміністративна справа № 3-4/11 а.с.56-57/ Крім того, суд відзначає, що постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 12 березня 2011 р. [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вказана дорожньо-транспортна пригода. Провадження по справі закрито. /адміністративна справа № 3-4/11 а.с.31/ Однак, постановою Апеляційного суду Донецької області від 11 квітня 2011 року постанову Ворошиловського районного суду м. Донецька від 12 березня 2011 року скасовано в частині визнання [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В решті постанову залишено без змін. /адміністративна справа № 3-4/11 а.с.42-43/ Такі постанови суду набрали законної сили. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленим та доведеним ті обставини, що саме між винними діями [PERSON] та заподіяною шкодою автомобіля «Ауді» державний номер [NUMBER] існує прямий причинно-наслідковий зв»язок, і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі саме [PERSON], тому суд приймає ці обставини о уваги. Судом, також, встановлено, що розмір шкоди, завданої Відповідачем внаслідок ушкодження автомобіля марки «Ауді» державний номер [NUMBER] підтверджений висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 6290/27, складеного науковим співробітником лабораторії судових транспортно-товарознавчих досліджень Донецького інституту судових експертиз [PERSON] на суму 21 389 грн., який знаходиться в матеріалах справи. /а.с.20-38/. Крім того, відповідно до акту виконаних робіт аварійного комісару Бутилкіна С.Є. від 18 липня 2011 року, який виконав збір документів по справі та передав МТСБУ відповідні документи. Даний акт є підставою для проведення розрахунку з аварійним комісаром в сумі 200 грн. /а.с.44/ [PERSON], який діяв на підставі довіреності власника, з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано посвідчення учасника бойових дій та тимчасовий реєстраційний талон. /а.с.7-13/ Відповідно до ч.1 ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Так, судом встановлено, що договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. На виконання своїх зобов»язань за якими Позивач визнав вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і відшкодував [PERSON] завдану шкоду в розмірі 17 824,73 грн., без врахування ПДВ, що підтверджується копією наказу про виплату відшкодування та копією платіжного доручення. /а.с. 39-40/ З врахуванням вище викладеного, МТСБУ понесло витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування по вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді в загальному розмірі - 18 024, 73 грн. Таким чином, суд вважає, що у цій справі були встановлені всі підстави, які передбачають право страховика - позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» вимагати стягнення збитків з особи, що винна у заподіянні шкоди, тобто у регресному порядку, а також, встановлені всі правові підстави для застосування правил цивільної відповідальності за завдану в даному випадку шкоду від ушкодження автомобіля марки «Фольцваген» державний номер [NUMBER] в сумі 18 024,73 грн. саме відповідачем [PERSON] Так, встановивши правові підстави для задоволення позову МТСБУ в частині стягнення з Відповідача виплати страхового відшкодування потерпілій особі, суд відмовляє у задоволенні позову, щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правову допомогу, з огляду на таке. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Факт оплати МТСБУ витрат на правову допомогу та його розмір в сумі 2 000 гривень, про які заявила представник Позивача та підтримала в судовому засіданні, не підтверджені відповідними доказами. Відповідно до Постанови КМУ від 27.04. 2006р. № 590 " Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави та розміру мінімальних заробітних плат, компенсації підлягають витрати на правову допомогу за участь адвоката в судових засіданнях. Однак, представником Позивача було надано копію контракту про надання правової допомоги №81, укладеної 08 січня 2013 року між МТСБУ та ТОВ «АНКОНА». Відповідно до умов контракту ТОВ «АНКОНА», як виконавець за винагороду приймає на себе зобовязання надавати правову допомогу МТСБУ - замовнику у питаннях стягнення заборгованості з третіх осіб по справам, повязаним з проведенням регментних виплат. Відповідно до розділу 4 контракту - розмір базової винагороди становить 2000 грн., що включає в себе вартість послуг виконавця за надання правової допомоги замовнику по відповідній справі у суді всіх інстанцій до моменту одержання судового рішення, що набуло законної сили. Так, вказані виконані роботи адвокатом, не підлягають компенсації, відповідно до Постанови КМУ від 27.04. 2006р. № 590. А участь адвоката в судових засіданнях не підтверджена відповідними доказами, суду не було надано, а ні повістки про виклик до суду з відповідною довідкою працівника суду, в якій би було зазначено час його перебування в судовому засіданні, а ні іншого документу, підтверджуючого вказаний факт. Виходячи з цього, згідно до КМУ від 27.04. 2006р. № 590 та положень ч.1 ст. 88 ЦПК України суд не вбачає законних підстав для задоволення заявлених Позивачем витрат на правову допомогу і відмовляє у стягненні цих витрат. Крім того, з Відповідача, згідно до ст. 88 ЦПК, підлягає стягненню на користь Позивача судовий збір. Частково задовольнивши позовні вимоги суд, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, присуджує з другої сторони понесені Позивачем та документально ним підтверджені судові витрати - судовий збір у справі в сумі 229,4 грн. Інших обставин, які мають значення у справі судом встановлено не було. На підставі викладеного, Пленуму Верховного суду України в п.2 « Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.92 р. № 6, ст.ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст.10,11, 15, 60,61, 88, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

Outcome: partial