Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись, що 24 листопада 2014 року, близько 8:40 години в смт. Рокитне на перехресті вул. Гайова Мовчанівська [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 2107», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], порушив правила дорожнього руху, а саме не врахував стану дорожнього покриття, при повороті праворуч виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з його автомобілем марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Зазначає, що винним у дорожньо-транспортній пригоді відповідно до постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 04.12.2014 року у справі про адмінправопорушення за ст.124 КУпАП визнаний відповідач. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме були пошкоджені передній бампер, права фара, праве та ліве передні крила, ліві двері, лівий поріг та праве колесо. Загальний розмір заподіяної винними діями відповідача шкоди визначив сумою розміром 46120.00 грн., з яких 31985.00 грн. відшкодувала страхова компанія «Оранта», а сума розміром 14135.00 грн. залишається бути не відшкодованою і яку він і просив стягнути на свою користь з відповідача. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 20000.00 грн. Третя особа ПАТ "НАСК «Оранта», будучи належним чином повідомленою, в судове засідання свого представника не направила, надавши суду письмове пояснення на позов та прохаючи суд розглянути спір за відсутності свого представника. За викладеного та заслухавши думку сторін спору, суд у відповідності до положень ст. 169 ЦПК України ухвалив провести розгляд спору по суті у відсутності представника третьої особи. Під час розгляду спору судом позивач уточнив свої вимоги, відмовившись від вимоги про стягнення моральної шкоди та з огляду на отриманий висновок судово-товарознавчої експертизи збільшив до 26566.92 грн. вимогу про стягнення з відповідача на свою користь матеріальної шкоди. Такі свої вимоги він у судовому засіданні підтримав повністю та просив їх задовольнити за викладених у позові обставин і підстав. Також уточнив, що до викладеного у позові він добавити нічого не може. Відповідач позов не визнав та просив у задоволенні останнього відмовити, не оспорюючи своєї винуватості у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Представник відповідача підтримала позицію свого довірителя та суду пояснила, що позовні вимоги необґрунтовані і в першу чергу з огляду на суттєві розбіжності наявних у справі двох висновків товарознавчих експертиз і що таким чином у судовому засіданні не встановлено обєктивих даних щодо заявленого позивачем розміру шкоди. Зауважила, що за таких обставин підстави для задоволення позову у заявленому розмірі відсутні. Разом з тим, зазначила, що суд має стягнути з відповідача франшизу у сумі 510.00 грн., а також понесені у справі позивачем судові витрати пропорційно до задоволених вимог. У задоволенні решти частин позовних вимог просила відмовити. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про\~ задоволення позову,\~ виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2014 року, близько 8:40 години в смт. Рокитне на перехресті вул. Гайова Мовчанівська [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ - 2107», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], порушив правила дорожнього руху, а саме не врахував стану дорожнього покриття, при повороті праворуч виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Мерседес», державний номер [NUMBER], під керуванням позивача. Внаслідок зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідно до постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 04.12.2014 року у справі про адмінправопорушення за ст.124 КУпАП визнаний відповідач. В автомобілі позивача відповідно до результатів проведеного на час події працівниками Рокитнянського ВДАІ поверхневого огляду були пошкоджені передній бампер, права фара, праве та ліве передні крила, ліві двері, лівий поріг та праве колесо. Разом з тим, відповідно до даних наявного у справі висновку судово-товарознавчої експертизи від 11.11.2016 року № СЕ-1107-2-742/16 для проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача необхідні заміна бампера переднього, крила переднього лівого, дверей передніх лівих, накладки дверей передніх лівих, накладки В-стійки лівої, накладки бокової лівої, крила переднього правого, акри крила правого внутрішньої, решітки радіатора, рамки радіатора, фари правої, амортизатора переднього правого, важеля переднього правого, підкрилка переднього правого, накладки бокової задньої правої, корпусу правого дзеркала, накладки облицювання передка, шини переднього правого колеса, шини переднього лівого колеса, стійки стабілізатора правої, фари лівої, маточини колеса передньої правої, підшипника маточини колеса. Також потребують ремонту В-стійка ліва, боковина ліва, диск колеса переднього правого, двері зсувні праві та усунення перекосу кузова. Відповідно до вказаного висновку експертизи вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди його автомобіля «Mersedes-Benz» 211CDI, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], станом на момент пригоди становить 58551.92 грн., а станом на час проведення експертизи 88357.32 грн.. Судом також встановлено, що власником легкового автомобіля марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак [NUMBER], за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода, [PERSON] 19.08.2014 року було укладено з ПАТ «НАСК «Оранта» Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АІ 1956912), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до умов вказаного Договору та цивільно-правових наслідків дорожньо-транспортної пригоди за участю сторін спору третьою особою у справі проведено відшкодування заподіяної позивачу внаслідок вказаної пригоди матеріальної шкоди 31984.97 грн.. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.\~ Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються положеннями ст. 22 ЦК України та параграфу 1 глави 18 цього Кодексу. Так, відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування і в тому числі на відшкодування втрат, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) і що має місце у даному спорі. У відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України судом не з»ясовувалися та не досліджувалися\~ питання щодо факту дорожньо-транспортної пригоди та вчинення її саме відповідачем, оскільки за постановою Рокитнянського районного суду Київської області у справі\~ про адмінправопорушення\~ за ст. 124 КУпАП № 375/1840/14-п від 04.12.2014 року винним в дорожньо-транспортній пригоді визнаний лише він, тобто, що пригода сталася лише з його вини. Сам відповідач\~ також\~ не заперечував своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача. Досліджуючи факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди в наслідок згаданої пригоди та причинного зв»язку з нею, судом встановлено, що факт заподіяння матеріальної шкоди\~ внаслідок пошкодження автомобіля позивача є безперечним, як і безперечним є заявлений позивачем\~ розмір останньої\~ і на що вказує висновок судово-товарознавчої експертизи від 11.11.2016 року № СЕ-1107-2-742/16, який не викликає у суду жодного сумніву. Доводи представника відповідача, що вказаний висновок не може бути взятий до уваги, оскільки він суперечить іншому наявному у матеріалах справи висновку експерта, не заслуговують на увагу суду, оскільки, як вбачається, висновок судово-товарознавчої експертизи у справі є одним, а саме від 11.11.2016 року № СЕ-1107-2-742/16. Інший висновок, на суперечливість якого із вказаним висновком експерта посилається представник відповідача, є висновком автотоварознавчого дослідження № АІ5601СР-12.12/2 від 12.12.2014 року за зверненням третьої особи, проведеного особою, що має кваліфікацію оцінювача і про що свідчить додана до вказаного висновку копія кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 6363 від 04.10.2008 року на імя [PERSON]. За ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілої сторони може зобовязати особу, яка спричинила шкоду майну, відшкодувати його в натурі або відшкодувати спричинені збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальними правилами відшкодування матеріальної шкоди, визначеними ст. 1166 ЦК України,\~ майнова\~ шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала і остання звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. В судовому\~ засіданні\~ відповідач\~ не\~ довів\~ того,\~ що\~ шкода,\~ яка заподіяна майну позивача, а саме легкового автомобіля \~«Mersedes-Benz» 211CDI, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER], завдана не з його вини, а саме, що остання не є причинним наслідком скоєного ним адміправопорушення. Згідно ст.\~ 6 Закону України\~ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних\~ транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за\~ участю\~ забезпеченого\~ транспортного\~ засобу,\~ внаслідок\~ якої\~ настає\~ цивільно-правова\~ відповідальність особи, відповідальність якої\~ застрахована,\~ за\~ шкоду,\~ заподіяну\~ життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті\~ 22 цього Закону\~ у\~ разі\~ настання страхового випадку страховик у межах страхових\~ сум,\~ зазначених\~ у\~ страховому\~ полісі,\~ відшкодовує у встановленому\~\~ цим Законом\~ порядку\~ оцінену\~ шкоду,\~ заподіяну внаслідок\~ дорожньо-транспортної\~ пригоди життю,\~ здоровю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті\~ дорожньо-транспортної\~ пригоди\~ майну потерпілого, - це шкода, пов'язана\~\~\~\~\~\~ з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 закону). Згідно ст.\~ 29 вказаного Закону\~\~ у\~ зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються\~ витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу\~ з урахуванням\~ зносу,\~ розрахованого\~ у\~ порядку,\~ встановленому законодавством,\~\~ включаючи витрати\~\~ на\~\~ усунення\~ пошкоджень, зроблених\~\~ навмисно\~\~ з\~\~ метою\~ порятунку\~ потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з\~ місця дорожньо-транспортної\~ пригоди\~ до\~ місця\~ проживання\~ того\~ власника\~ чи законногокористувача\~ транспортного\~ засобу,\~ який\~ керував\~\~ транспортним\~\~ засобом\~ у момент\~ дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.\~ Згідно п. 16\~\~ постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013\~ № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається із отриманих у справі доказів, страховик в особі «НАСК» Оранта» провів позивачу страхове відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди в сумі, яка була визначена відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № АІ5601СР-12.12/2 від 12.12.2014 року. Разом з тим, вказана сума страхового відшкодування не покриває фактичних затрат, необхідних на усунення наслідків заподіяної належному позивачу автомобілю внаслідок пригоди матеріальної шкоди, а саме не покриває з врахуванням проведеного позивачу третьою особою страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля у заявленій позивачем сумі. \~ Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної дорожньо-транспортною пригодою матеріальної шкоди 26566.92 грн.. Такий висновок суду узгоджується з положеннями ст.ст. 22, 1166, 1188 ЦК України та висновком Верховного Суду України, що міститься у постанові цього суду від 26.10.2016 року у справі № 6-954цс16 в тім, що постраждалий в ДТП має право стягнути шкоду безпосередньо з особи, яка її спричинила, навіть якщо цивільно-правова відповідальність цієї особи застрахована. Понесені позивачем судові витрати складаються із витрат по оплаті судового збору в розмірі 551-20 грн. та витрат, повязаних з розглядом справи, а саме витрат по оплаті\~ правової допомоги в сумі 500.00 грн., що в загальній сумі становить 1051.20 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved