Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, в якому просить \~виключити з актового запису № 0220033/00/АУ/2021/916772 про народження дитини [PERSON] , складеного 8 березня 2021 року Управлінням реєстрації актів цивільного стану Тшебниця Нижньосилезьке Воєводство Республіка Польща, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , а також визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , який народився [INFO] в лікарні міста Тшебниця Республіка Польща та внести зміни до актового запису № 0220033/00/АУ/2021/916772 про народження дитини [PERSON] , складеного 8 березня 2021 року Управлінням реєстрації актів цивільного стану Тшебниця Нижньосилезьке Воєводство Республіка Польща, у графі "2. Дані батьків: Батько - [PERSON] , [INFO] , місце народження: Баґно, Республіка Польща. В обґрунтування\~заяви зазначила,\~що [PERSON] вважає за\~необхідне звернутися\~з позовом\~про визнання\~батьківства до\~ [PERSON] оскільки останній не є біологічним батьком дитини, народженої [INFO] , жінкою [PERSON] Згідно Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 24.11.2020 року у справі № 930/1882/20, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 20 листопада 1998 року Гриненською сільською радою, розірвано. Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] виданого 21 січня 2019 року, [PERSON] востаннє виїжджала за території України 27.02.2020 року, в`їзна віза відсутня. Отже, у період з 27.02.2020 року та до [INFO] , тобто часу народження дитини [PERSON] в Україну не приїздила та з відповідачем не вела фактичних шлюбних відносин з лютого 2020 року. Згідно посвідченого перекладу з польської мови повної копії свідоцтва про народження № 0220033/00/АУ/2021/916772 від 8 березня 2021 року виданого Управлінням Реєстрації Актів громадянського стану міста Тщебниця, Нижньосилезького воєводства Республіки Польща, [INFO] народився [PERSON] . Так, як з часу розірвання шлюбу між [PERSON] та Відповідачем пройшло менше як 10 місяців в момент народження дитини, тому батьком дитини було записано Відповідача у справі - [PERSON] . Однак, позивач у справі стверджує, що саме він є батьком дитини [PERSON] , оскільки з його матір`ю [PERSON] разом проживає більше року та має бажання реалізувати свої батьківські права відносно дитини, а тому звернувся до суду з даним позовом. У підготовче судове засідання з`явилися представник позивача та третьої особи на стороні позивача адвокат Панасюк Н.А. та відповідач [PERSON] Третя особа на стороні позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просила позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Представник позивача та третьої особи на стороні позивача адвокат Панасюк Н.А. позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві та спросила задовільнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, що з [PERSON] давно не підтримує шлюбних відносин та не заперечив той факт, що він дійсно не є біологічним батьком дитини. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, судом встановив наступне. Стаття 496 ЦПК України передбачає, що іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як вбачається із посвідченого перекладу з польської мови копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] . Місце народження [PERSON] , країна Польща. Згідно свідоцтва про народження батьком записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.10-11). Згідно заяви про визнання батьківства перекладеної з польської мови вбачається, що [PERSON] визнав себе батьком дитини [PERSON] , який народився двадцять третього лютого дві тисячі двадцять першого року в лікарні міста Тшебениця Республіка Польща, батьком якого записаний [PERSON] (а.с.12). Згідно рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 24.11.2020 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.22). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд визнати його батьком дитини [PERSON] , який народився [INFO] . 24 травня 1993 року між Україною і Республікою Польща був підписаний Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який був ратифікований 04 лютого 1994 року і набув чинності 14 серпня 1994 року . Згідно положень ч. 2 ст. 28 вказаного Договору встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Як вбачається з паспорта [NUMBER] виданого 29 грудня 2001 року Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] є громадянкою України. Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . (а.с.20-21). Відповідно до положень ч. 3 ст. 28 Договору, в справах, зазначених, зокрема, в пункті 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. Згідно посвідченого перекладу повідомлення про надання номеру [PERSON] (номер песель - ідентифікаційний номер Загальної електронної системи обліку населення), Міністр Внутрішніх справ надав номер Песель [NUMBER] для: [PERSON] , громадянство: українське (а.с.14). Відповідно до ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Ст. 27 ЦПК України передбачає, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Отже, оскільки дитина та мати дитини є громадянами України, відповідно справу слід розглядати на території України. Стаття 129 Сімейного кодексу України передбачає, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Відповідно до п, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 CK зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про міжнародне публічне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 15 Договору, документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Ст. 48 Договору передбачає, що винесені судами однієї Договірної Сторони рішення з цивільних немайнових справ, що набрали законної сили, а в справах, що стосуються батьківських прав, рішення, що не набрали законної сили, але підлягають негайному виконанню, визнаються на території іншої Договірної Сторони без проведення дій про визнання, якщо суди іншої Договірної Сторони не винесли раніше правомірного рішення в тій самій справі, або якщо не були виключно компетентні, на підставі цього Договору, а у випадку відсутності такого врегулювання в Договорі - на підставі чинного законодавства цієї Договірної Сторони. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі, а позивач [PERSON] визнає себе батьком дитини [PERSON] , крім того даний факт підтверджується матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.\~129, 180,\~181,\~182,\~191 СК України\~та

Outcome: approved