Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У серпні 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що 29 серпня 1998 року він, за усною угодою позики, передав позичальнику (відповідачу) [PERSON] у власність 10800 грн. 00 коп. (десять тисяч вісімсот грн. 00 коп.). При фактичному одержанні вказаної суми позичальником (відповідачем) надана розписка від 29.08.1998 року, в якій було передбачено, що надані в позику кошти позичальник (відповідач) зобовязується повернути до 01 січня 1999 року. Починаючи з січня 1999 року [PERSON] постійно, в усній формі, вимагав повернення боргу, але позичальник (відповідач) не виконував взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та поновити пропущений ним на його думку, з поважних причин, строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав повноваження представнику [PERSON] для представлення його інтересів у суді. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове з в судове засідання зявився, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв»язку з пропуском строку позовної давності. Суду пояснив, що після спливу строку, який вказано в розписці, із затримкою в декілька місяців в 1999 році, [PERSON] повернув позивачу кошти в сумі 3000 доларів США (в повному обсязі) та протягом більш ніж п'ятнадцять років не отримував від позивача жодних претензій з приводу не повернення коштів, а останні багато років, взагалі не спілкувався, в звязку із зміною [PERSON] місця роботи. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 29 серпня 1998 року [PERSON], за усною угодою позики, передав позичальнику (відповідачу) [PERSON] у власність 10800 грн. 00 коп. (десять тисяч вісімсот грн. 00 коп.). При фактичному одержанні вказаної суми позичальником (відповідачем) надана розписка від 29.08.1998 року, в якій було передбачено, що надані в позику кошти позичальник (відповідач) зобовязується повернути до 01 січня 1999 року. Починаючи з січня 1999 року [PERSON] постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але позичальник (відповідач) не виконував взяті на себе зобов'язання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки відповідач своєчасно не повернув суму позики, суд, дослідивши, оригінал розписки відповідача про отримання грошей, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] порушив договір позики, а тому вимоги позивача про стягнення з нього суми боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд визнає поважною причину пропуску позивачем строку для звернення до суду з даним позовом та відповідно до ч.5 ст.267 ЦПК України поновлює цей строк, оскільки позивач з відповідачем знаходились в дружніх стосунках, разом служили в Збройних силах України, кожного року при зверненні до відповідача за поверненням боргу останній обіцяв повернути гроші найближчим часом, на що позивач погоджувався. При цьому, довіряючи відповідачу, не вимагав складання письмових документів про відстрочення сплати боргу, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд вважає необхідним з відповідача стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 10800 грн 00 коп., три проценти річних у розмірі 4536 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати.

Outcome: approved