Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом з урахуванням уточнених позовних вимог просив ухвалити рішення, згідно якого визнати нікчемним заповіт від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений 26.11.2013 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Задоріною В.В. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 березня 2017 року позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не всебічно дослідив докази та не надав належну їм оцінку, судом взагалі не було встановлено дійсних обставин справи. Суд при ухваленні рішення був необ'єктивним, докази оцінені односторонньо, не надано правового аналізу поясненням нотаріуса, яка виконувала приписи матеріального права при складанні та посвідченні спірного заповіту. Встановлення судом часу складання заповіту та часу його реєстрації в спадковому реєстрі з різницею у п'ять хвилин не є істотною обставиною, яку суд взяв до уваги як доказ нікчемності правочину, чим грубо порушив вимоги чинного законодавства. Представник позивача в запереченнях на апеляційну скаргу просив її відхилити, рішення залишити без змін, оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушено порядок та форму посвідчення заповіту, а також, не було підтверджено належними та допустимими доказами особисте прохання заповідача про підписання заповіту. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. Суд першої інстанції визнаючи заповіт нікчемним вважав, що порушений порядок його посвідчення та форма. При цьому, в порушення п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України в рішенні не зазначено мотивів, з яких суд вважав нікчемним заповіт у зв»язку із недотриманням форми. Мотивувальна частина обгрунтована висновками щодо порушення на думку суду порядку посвідчення. Крім цього, суд в порушення ст.212 ЦПК України вдався до оцінки доказів , які свідчать про обставини справи з якими закон не пов»язує нікчемність заповіту, а саме ст.1257 ЦК України. З огляду на це, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову на підставі п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України , оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Судовим розглядом встановлено, що за життя, [PERSON] 26 листопада 2013 року склала заповіт, яким заповіла все майно [PERSON]. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В. у реєстрі за №1882 об 11год.30 хв. (а.с.50). Як вбачається з заповіту [PERSON] особу якої встановлено, дієздатність перевірено, на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] все належне їй майно і у зв'язку з похилим віком, як зазначено у тексті «заповідач не може самостійно підписати заповіт, тому на її прохання і в її присутності текст заповіту підписано [PERSON], а при посвідченні заповіту присутні запрошені заповідачем свідки, на підставі ст. 1253 ЦК України. Особу [PERSON], яка підписала заповіт у її присутності встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт у зв'язку з похилим віком, складено та посвідчено за місцем проживання заповідача за адресою [ADDRESS]. Заповіт до підписання зачитано свідками вголос та підписано ними. Цей заповіт на прохання заповідача записаний нотаріусом зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] за її дорученням, у її та нотаріуса присутності, текст заповіту підписано [PERSON] Заповіт повністю прочитаний заповідачем до його підписання у присутності запрошених нею свідків [PERSON] та [PERSON] Особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання і поставили на заповіті свої підписи, встановлено, їх дієздатність перевірено. Відповідно копії свідоцтва про смерть та копії лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] у віці 88 років померла [INFO] року (а.с.57-58). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вимоги, щодо форми та порядку посвідчення заповіту, встановлені ст.ст. 1247-1253 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За змістом ч.ч.2, 3 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно вимог ч.1 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Відповідно до вимог п. 1.7, 1.8, 1.10, -1.11 Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5: 1.7. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів .У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. 1.8. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. 1.10. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 ЦК України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. 1.11. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Відповідно до тексту заповіту при посвідченні заповіту присутні запрошені заповідачем свідки на підставі ст. 1253 ЦК України, якими заповіт до підписання зачитано вголос та підписано ними. На виконання вимог ч.4 ст. 207 ЦК України у тексті заповіту, який підписано [PERSON] зазначено про неможливість самостійно підписати заповіт [PERSON] у зв'язку з похилим віком, що на думку судової колегія можна віднести до інших причин унаслідок яких заповідач не може підписати заповіт. Як передбачено п. 1.3. та п.8 Порядку у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту. Відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569. Відповідно даних зазначених у тексті заповіту він складений 26 листопада 2013 року об 11 год.30 хв. за адресою місця реєстрації та проживання [PERSON] у м. Дергачі по вул. Лугова, 17 та відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі даний заповіт зареєстровано на робочому місці приватного нотаріуса через 5 хвилин після його складання 26.11.2016 року об 11 год. 35 хв. З цього приводу, щодо сумнівів позивача стосовно можливості вчинення дій за місцем проживання заповідача враховуючи відстань, слід зазначити, що всі свідки підтверджують факт посвідчення заповіту саме за місцем проживання заповідача і факт внесення в Спадковий реєстр заповіту через п»ять хвилин після посвідчення не спростовує цих обставин . Приватний нотаріус Задоріна В.В. в суді апеляційної інстанції пояснила, що зазвичай при складанні заповіту на дому вносить відомості до реєстру за допомогою ноутбуку або телефонує помічнику. Зі змісту письмових пояснень (а.с.164) вбачається, що зміст заповіту було з"ясовано нотаріусом під час посвідчення довіреності за три дні до того особисто з спадкодавцем у нотконторі і виготовлено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Отже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] в силу похилого віку, про що зазначено у заповіті, не могла самостійно підписати заповіт, а тому він був підписаний її родичкою [PERSON] , у присутності двох свідків, що відповідає встановленому порядку посвідчення заповіту. [PERSON] в суді першої інстанції пояснювала, що саме вона спочатку доглядала за заповідачем, але у зв»язку з неможливістю в подальшому здійснювати догляд за [PERSON] вона знайшла мати [PERSON] і підписала заповіт на що була воля [PERSON], оскільки вона висловлювала бажання скласти заповіт на осіб, які будуть за нею доглядати. Що стосується висновків суду про те, що один із свідків є близьким родичем особи на чию користь вчинено заповіт, то вони не грунтуються на матеріалах справи. Зі слів самого свідка [PERSON] він мав фактичні шлюбні відносини з матір»ю спадкоємця за заповітом, але в силу закону він не є близьким родичем [PERSON] Свідок [PERSON] в суді першої інстанції пояснила , що нотаріус заповіт зачитувала, свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що нотаріус з бабусею про щось спілкувалися, однак, про що саме він не чув. Сторони в судовому засіданні не заперечували, що доглядали за заповідачем саме відповідач та її мати , вони її і поховали. Позивач не спілкувався з сестрою і не був присутнім на похованні. В позовній заяві зазначає, що про смерть сестри в січні 2014 року , дізнався лише в травні 2014 року. Інші обставини , які мали місце при посвідченні заповіту не мають правового значення, оскільки законодавець не пов»язує з ними нікчемність правочину.

Outcome: dismissed