Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивачка 08.09.2014 року звернулася до суду з позовом. В обґрунтування якого посилається на те, що 01.10.2012 року була прийнята на роботу до Кремінського водоканалу оператором електронно-обчислювальної машини-диспетчером. З 04.12.2013 року переведена на посаду діловода, а за наказом від 20.06.2014 року була звільнена із займаної посади за п3ст 40 КЗпП України, в зв»зку із ніби-то систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Вважає звільнення незаконним, позаяк трудової дисципліни не порушувала, а роботодавцем при її звільненні були порушені вимоги ст 43 КЗпП України щодо відсутності згоди на звільнення профспілкового комітету та ігнорування приписів ч 3 ст 184 КЗпП України щодо недопущення звільнення з ініціативи власника працівників, - одиноких матерів при наявності дитини-інваліда. Тому просить поновити їй строк звернення до суду, поновити її на роботі на займаній посаді та стягнути на її користь 4039,56 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.06.2014 року по 01.09.2014 року, 05тис. грн. компенсації за порушення умов трудового договору, 05 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, судові витрати в справі: 243,6 грн судового збору та 500 грн витрат на правову допомогу. 02.10.2014 року позивачка свої вимоги уточнила та підтримала вимоги в повному обсязі. Окрім того, просить визнати незаконними та скасувати накази №122-к «про оголошення догани» та 124-к «про звільнення» від 20.06.2014 року. Вказала, що звільнення відбулося за наступних обставин. 03.06.2014 року, згідно отриманої вказівки керівництва, вона ознайомлювала працівників із наказом по підприємству №62 від 03.06.2014 року «Про нерозголошення». В листі ознайомлення деякі працівники, в тому числі й вона, відмовилися поставити свій підпис, про що вона склала службову записку на ім.»я керівника підприємства, який, в свою чергу, зажадав письмових пояснень, підготування наказу про відібрання яких доручив юрисконсульту підприємства [PERSON] 06.06.2014 року, відчувши гострий зубний біль, вона відпросилася у керівника ВУВКГ піти до стоматолога о 10 годині. Приблизно о 09.30 цього ж дня, інспектор відділу кадрів підприємства склала службову записку на ім.»я керівника з повідомленням, що діловод [PERSON] відмовилася його виконувати, поставити свій підпис про ознайомлення, порвала наказ по підприємству №2 від 06.06.2014 року «Про дачу пояснень» та викинула його в урну. Після інциденту, з 10 червня до 19 червня 2014 року вона перебувала на лікарняному. 20.06.2014 року, після виходу на роботу, її під розписку ознайомлено з наказом №123-к від 20.06.2014 року «про оголошення догани» за порушення трудової дисципліни, яке полягало у знищенні вищезгаданого наказу. В той же день її ознайомлено під розписку з наказом №122-к від 20.06.2014 року «про оголошення догани» за порушення трудової дисципліни, яке виразилося в невиконанні наказу по підприємству №2 від 06.06.2014 року «Про дачу пояснень». І також 20.06.2014 року її ознайомлено під розписку з наказом №124-к від 20.06.2014 року «про звільнення» за п3ст 40 КЗпП України. Після звільнення вона з дитиною, якій як інваліду показано санаторно-курортне лікування, в термін з 24.06 по 17.07 2014 року, перебувала на лікуванні в м. Трускавець. Потім з 16.07 по 06.08.2014 року вона та дитина перебували на лікуванні в Державному закладі « Український медичний Центр реабілітації матері та дитини МОЗ України». Причини пропуску строку пояснити не змогла. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що звільнення позивача вважає законним, оскільки вимог КЗпП при звільненні роботодавцем було дотримано, згода первинної профспілкової організації отримана під час судового провадження. Наполягає, що позивачем без поважних пропущено як місячний так і тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, а тому слід відмовити в задоволенні позову. Керівник Кремінського «Виробничого управління водопроводно-каналізаційного господарства» позов не визнав, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши сторони, вивчивши справу, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно приписів п 3ч1 ст 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно приписів ст 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених ...зокрема п3 ст 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачи трудової книжки. Згідно вимог ст 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави та поновлення працівника на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань. В п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року з наступними змінами „Про практику розгляду судами трудових спорів" надано роз"яснення, що встановлені ст 228,233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов"язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушенний строк. Передбачений ст 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний і тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з"ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов"язки сторін. Судом встановлено, що обізнаний позивач звернувся до суду з позовом лише 08 вересня 2014 року (лс2), після спливу більше ніж 2 місяці з дня звільнення, таким чином пропустивши строки, встановлені КзПП України, для вирішення трудового спору в зв»язку зі звільненням. Зазначені позивачем причини пропуску строку (перебування на лікуванні) не заслуговують на увагу з огляду на встановлений судом кінцевий термін цього перебування, саме до 06.08.2014 року (ас25-26), після спливу якого позивачка ще місяць не зверталася до суду без поважних причин. А тому поновити строк звернення до суду за захистом права суд підстав не находить. Відповідно до роз»яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду розгляду судами трудових спорів» судом перевірено законність звільнення позивача. При цьому судом встановлено, що сторони у період з 01.10.2012 року по 20.06.2014 року перебували у трудових відносинах, були відповідно діловодом Кремінського водоканалу та роботодавцем, що підтверджено відповідними записами у трудовій книжкі позивача (лс 11-12). Також встановлено, що позивачка була за наказом №124-к від 20.06.2014 року звільнена із займаної посади за п3ст 40 КЗпП України, в зв»зку із систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Позивач з наказом про звільнення ознайомлений під росписку в день звільнення (лс15), трудову книжку отримала в день звільнення. Згоду на її звільненя надано профспілковою організацією підприємства під час судового провадження (лс74). Звільнення позивачки відбулося за наступних обставин. 03.06.2014 року, згідно отриманої вказівки керівництва, вона ознайомлювала працівників із наказом по підприємству №62 від 03.06.2014 року «Про нерозголошення». В листі ознайомлення деякі працівники, в тому числі й вона, відмовилися поставити свій підпис, про що вона склала службову записку на ім.»я керівника підприємства, який, в свою чергу, зажадав письмових пояснень, підготування наказу про відібрання яких доручив юрисконсульту підприємства [PERSON] (лс10). 06.06.2014 року, відчувши гострий зубний біль, вона відпросилася у керівника ВУВКГ піти до стоматолога о 10 годині (лс20). Приблизно о 09.30 цього ж дня, інспектор відділу кадрів підприємства склала службову записку на ім.»я керівника з повідомленням, що діловод [PERSON] відмовилася його виконувати, поставити свій підпис про ознайомлення, порвала наказ по підприємству №2 від 06.06.2014 року «Про дачу пояснень» та викинула його в урну (лс9,13). Після інциденту, з 10 червня до 19 червня 2014 року вона перебувала на лікарняному (лс22). 20.06.2014 року, після виходу на роботу, її під розписку ознайомлено з наказом №123-к від 20.06.2014 року «про оголошення догани» за порушення трудової дисципліни, яке полягало у знищенні вищезгаданого наказу. В той же день її ознайомлено під розписку з наказом №122-к від 20.06.2014 року «про оголошення догани» за порушення трудової дисципліни, яке виразилося в невиконанні наказу по підприємству №2 від 06.06.2014 року «Про дачу пояснень» (лс14,16). Системний аналіз норм глави 10 КЗпП України «Трудова дисципліна» та встановлених судом обставин справи свідчить, що роботодавцем не додержано норм цього законодавства, щодо встановлення в діях робітника (емоційне розірвання паперу формату А-4 з наказом) систематичного невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, як підставу для оголошення доган за одне те й саме порушення і в один і той же самий день та подальшого звільнення в той самий день, позбавивши його (робітника) права на виправлення після першого застосування заходів дисциплінарного стягнення. На переконання суду, роботодавцем порушено також вимогу ч 3 ст 184 КЗпП України щодо недопущення звільнення з ініціативи власника працівників, - одиноких матерів при наявності дитини-інваліда, оскільки із вивчених матеріалів справи встановлено, що позивачка одна утримує та виховує дитину-інваліда (лс 8,23-24,76-77). Таким чином, хоча судом і встановлено порушення норм КЗпП, які передбачають підстави та порядок звільнення працівника, але враховуючи, що позивач звернувся до суду після спливу більше ніж 2 місяців з дня звільнення, таким чином пропустивши строки, встановлені КзПП України, для вирішення трудового спору у зв»язку зі звільненням і причини його пропущення судом визнані неповажними, поновити строк звернення до суду суд підстав не находить, а тому слід відмовити у задоволенні позову у зв»язку з пропуском строку.

Outcome: dismissed