Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2005 року. У вказаній квартирі зареєстрована донька позивача [PERSON], яка з 2008 року у вказаній квартирі не мешкає, оскільки мешкає разом з її чоловіком за іншою адресою. Реєстрація Відповідача за зазначеною адресою створює певні складнощі Позивачу у розпорядженні квартирою, яка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг у зв'язку з цим, Позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання Позивач не з'явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксування судового процесу, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Від представника третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що проти позову не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2005 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95616778 від 28.08.2017 року. Відповідач [PERSON] за вказаною адресою [ADDRESS], зареєстрована з 22.07.2003 року, що підтверджується копією паспорта відповідача серії [NUMBER], виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області, а також довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про надання інформації №01-17/02/4170 від 26.06.2018 року. Проте фактично з червня 2017 року за зазначеною адресою не мешкає, що підтверджується Актами, долученими до матеріалів справи, про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.06.2017 року, 31.07.2017 року, 31.08.2017 року, 29.09.2017 року, 31.10.2017 року, 30.11.2017 року, 02.01.2018 року, 31.01.2018 року, 28.02.2018 року, 30.03.2018 року, 30.04.2018 року, 31.05.2018 року. У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що [PERSON], [INFO], не проживає у квартирі [ADDRESS] з червня 2017 року, тобто понад шість місяців, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved