Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог від 09.03.2016 р. ( а.с. 164), просив стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість по кредитному договору №0501/0107/88-016 від 25.01.2007 року у розмірі 1 742 512,74 грн. та витрати по оплаті судового збору. При цьому посилається на те, що 25 січня 2007 року між ВАТ Сведбанк (назву змінено на ПАТ Сведбанк) та [PERSON] укладено кредитний договір №0501/0107/88-016, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 25000,00 доларів США, зі сплатою 14,0 % річних, строком до 24.01.2017 року. Виконання зобовязань по кредитному договору забезпечено договорами поруки №0501/0107/88-016-Р-1 від 25.01.20007 року, укладеним між позивачем та [PERSON] та № 0501/0107/88-016-Р-2 від 25.01.20007 року, укладеним між позивачем та [PERSON]. Умови договору відповідач [PERSON] не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, окрім того заборгованість по кредитному договору в гривневому еквіваленті збільшилась, оскільки змінився офіційний курс гривні до долара США, а тому станом на 25.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 1742512,74 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 20820,00 дол. США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 566691,88 грн., заборгованість по процентам 21594,13 дол. США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 587762,63 грн., пеня за останній календарний рік 21604,99 дол. США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 588058,23 грн. Представник позивача за його участі в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, оскільки заборгованість за кредитним договором стягнута за рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16.09.2010 року по справі 2-1064/2010. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Поштові конверти повернулись на адресу суду не вручені, у звязку із закінченням терміну зберігання. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] заперечував в задоволенні позову. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі вимог ст. ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 січня 2007 року між ВАТ Сведбанк (назву змінено на ПАТ Сведбанк) та [PERSON] укладено кредитний договір №0501/0107/88-016, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 25000,00 доларів США, зі сплатою 14,0 % річних, строком до 24.01.2017 року. Виконання зобовязань по кредитному договору забезпечено договорами поруки №0501/0107/88-016-Р-1 від 25.01.20007 року, укладеним між позивачем та [PERSON] та № 0501/0107/88-016-Р-2 від 25.01.20007 року, укладеним між позивачем та [PERSON]. 28.11.2012 року між ПАТ Сведбанк та ФК Вектор Плюс укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1, 2.2 даного договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. 28 листопада 2012 року між TOB ФК Вектор Плюс та Товариством з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи укладено Договір факторингу. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору клієнт, а саме TOB ФК Вектор Плюс відступає фактору - TOB Кредитні ініціативи свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Умови кредитного договору відповідач [PERSON] не виконує належним чином, щомісячно кредит не погашає, а тому станом на 25.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 1742512,74 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом 20820,00 дол. США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 566691,88 грн., заборгованість по процентам 21594,13 дол. США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 587762,63 грн., пеня за останній календарний рік 21604,99 дол. США, що еквівалентно на дату розрахунку за курсом НБУ становить 588058,23 грн. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2010 року зобовязано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повернути ПАТ «Сведбанк» заборгованості по кредитному договору, яка станом на 28.07.2009 року складає 24920,66 дол. США, з них: сума несплаченого кредиту 20\~820,00 дол. США, несплачені відсотки за користування кредитом 2485,73 дол. США, пеня за порушення строків погашення кредиту та відсотків 1614,93 дол. США, а у випадку відсутності цього майна стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 191\~044,28 грн. Рішення набрало законної сили набрало законної сили 28.09.2010 року. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Згідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до вимог ст. 252 ЦК України якщо в договорах поруки не встановлено строку припинення поруки, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Порука- це строкове зобов»язання, і не залежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб»єктивне право кредитора. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред"явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова 03.02.2016 р. №6-1599цс15, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України), з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевіряти наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним. Зі змісту кредитного договору вбачається, що боржник - [PERSON] черговий платіж повинен був вносити щомісячно згідно графіку повернення кредиту, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. Пунктом 3.3 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця в період з 01 по 10 число за попередній місяць. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0501/0107/88-016 від 25.01.2007 року боржник здійснив останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в березні 2010 року. Враховуючи викладене вище, а також те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 09.10.2014 року, зі сплином 6 місячного строку з дня настання зобов"язання сплати останнього платежу в рахунок погашення заборгованості, відповідно до положень статті 559 ЦК України порука є припиненою. За таких обставин позовні вимоги заявлені до поручителів - [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Пунктом 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що\~ \~\~у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Частинами 1,5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. В силу приписів ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно наданого позивачем розрахунку останній платіж позичальником здійснено в березні 2010 року, з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач має право звернутись до суду за захистом порушеного права. З даним позовом позивач звернувся 09.10.2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користуванням кредитними коштами за період з березня 2010 року по 09 жовтеня 2011 року, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог за вказаний період. Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземні валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки беручи до уваги, що заборгованість по кредитному договору, яка утворилась станом на 28.07.2009 року, а саме тіло кредиту у розмірі 20820,00 дол. США, несплачені відсотки за користування кредитом у розмірі 2485,73 дол. США та пеня у розмірі 1614,93 дол. США були стягнуті рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.09.2010 року. За таких обставин із відповідача [PERSON], з урахуванням строку позовної давності за період з жовтня 2011 року по лютий 2016 року підлягає до стягнення сума нарахованих відсотків за користування коштами у розмірі 13020,61 дол. США, що еквівалентно на дату розрахунку станом на 28.02.2017 року за курсом НБУ 352254,37 грн. та пеня за останній календарний рік станом на 25.02.2016 року у розмірі 21604,99 дол. США ( що еквівалентно на дату розрахунку 28.02.2017 року за курсом НБУ 584492,77 грн.), а всього 936747,14 грн. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості за основним боргом, а саме тілом кредиту в розмірі 20820,00 дол. США, оскільки рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2010 року стягнуто вказану суму боргу з всіх відповідачів по справі на користь первісного кредитора ПАТ "Сведбанк". Рішення набрало законної сили 28.09.2010 року У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] понесені позивачем витрати по оплаті судового збору .

Outcome: partial