Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що їхня малолітня дитина [PERSON] ([INFO].) зареєстрована та проживає з нею, за адресою [ADDRESS] і відповідно перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належно увідомлений про час та місце судового розгляду. Суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.169, 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення, проти чого позивач не заперечила. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в якому народилась донька [PERSON] ([INFO].) Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, таким чином не виконує свого прямого батьківського обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 196 СК України передбачено відповідальність за прострочення сплати аліментів. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Статтею 60 ЦПК України, передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суд враховує стан здоров'я, вік платника аліментів, який не подав доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення. З наведених міркувань та

Outcome: approved