Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви від 01.11.2017 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 35% з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 26 липня 2009 р. до 09 лютого 2017 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] та сина [PERSON], які на даний час проживають з матір'ю. Всі обов'язки по утриманню та вихованню дітей покладені на позивача. Батько дитини не надає регулярну матеріальну допомогу на утримання дітей, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. В ході розгляду справи позивачем подано заяву про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви до 23 лютого 2028 р., а з 23 лютого 2028 р. по 29 вересня 2030 року в розмірі 25% від усіх видів заробітку відповідача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі і просив суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дітей, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття, оскільки отримані позивачем доходи не дозволяють забезпечити нормальний рівень життєдільності дітей, їх наявчання. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечив, посилаючись на відсутність пістав для примусового стягнгення аліментів, оскільки відповідач щомісячно надає кошти на утримання дітей, перераховуючи їх з власного карткового рахунку. [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов»язки, щотижня проводить з ними вільний час, купує їм одяг, їжу тощо. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що з 26 липня 2009 р. сторони перебували у шлюбі. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 09 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з матір»ю. В силу положень ст..141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017 р., яка чинна на час вирішення спору і покращує становище дитини в порівнянні з редакцією даної норми, яка діяла на момент звернення до суду) на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище позивача та розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Також суд враховує матеріальне становище відповідача, який працює, має постійний дохід, є особою працездатного віку, а також те, що на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Суд не може прийняти до уваги розрахунок розміру аліментів, наведений позивачем для визначення суми аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки він не узгоджується з вимогами закону. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов»язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дитини в розмірі 1\\3 частина з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а в подальшому за вирахуванням частки, яка припадала на найстаршу дитину.. У задоволенні вимог про стягнення з відповідача з 23 лютого 2028 р. по 29 вересня 2030 року аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 25% від усіх видів заробітку відповідача суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони не узгоджуються з положеннями ст.183 СК України. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: partial