Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 26 травня 1990 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сімейні стосунки не склались через різні життєві інтереси та несумісність характерів. З 2010 року шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо. Шлюб став носити формальний характер, а тому просила розірвати його в судовому порядку. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, в поясненнях послалася на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві, та додатково пояснила, що відповідач має іншу сім»ю. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, підтвердив обставини, викладені позивачем. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 травня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 26 березня 1996 року Карапишівською сільською радою Миронівського району Київській області. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З 05 серпня 2010 року року шлюбних відносин сторони не підтримують, проживають окремо. Сімейні відносини між подружжям розладились через різні погляди на шлюб та сім»ю. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. Відповідач в даний час має іншу сім»ю. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вважає непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України не має. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». У відповідності до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 66 від 01 квітня 2014 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved