Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за комунальні послуги та квартплаті. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 14 228,29 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS]. Заборгованість відповідачів по квартплаті та комунальним послугам з 01.01.2004 р. по 01.10.2013 р. складає - 14 228,29 грн. На пропозицію ЖРЕО № 415 щодо повної оплати заборгованості відповідачі не реагували, але частково сплачували борг. Позивач виконує функції з утримання будинку і прибудинкової території, надання житлово - комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. Наймачі квартири, яка належить йому на праві приватної власності, зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги"» споживач послуг зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Стаття 160 Житлового кодексу України передбачає, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Тобто, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідачі мали змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористалися цією можливістю. У зв'язку з невиконанням відповідачами обов'язків по оплаті квартплати та плати за комунальні послуги, у них виникла заборгованість. 1 липня 2003 року набрав чинності Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», яким встановлюється можливість реструктуризації існуючих боргів шляхом укладення відповідних договорів. Відповідачі мали можливість заключити договір про реструктуризацію заборгованості по платі за житло-комунальні послуги з позивачем, згідно вищевказаного Закону, але цією можливістю не скористалися. Закон не встановлює певний строк на укладання договору боржником про погашення боргу, що виник через несплату квартплати та плати за комунальні послуги, але ст. 4 Закону передбачає, що у разі не укладання відповідних договорів, заборгованість, яка виникла, стягується у судовому порядку. Згідно п.7 Правил користування житлових будинків і гуртожитків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладаються на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Оскільки заборгованість відповідачів за квартирну плату та плату за надані комунальні послуги не погашена, представник позивача, підтримавши позовні вимоги, просив стягнути солідарно з відповідачів наявну заборгованість у судовому порядку та витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов визнала частково, та заявила клопотання про застосування строку позовної давності. Крім того, звернула увагу суду на те, що позивач просить стягнути з них заборгованість, яка виникла станом на 01.01.2004 року у сумі 8 545,29 грн., оскільки ця заборгованість не підтверджена будь-якими розрахунками. Представник позивача з цього приводу пояснив, що у зв'язку із реорганізацією комунального підприємства, відомості які б підтвердили чи спростували розмір вказаної заборгованості не збереглися крім того, що вона є в наявності. Також з наданих ним розрахунків вбачається, що в процесі поточних платежів відповідачі частково сплачували прострочені ними зобов'язання, що призвело до порушення строку позовної давності, з чим позивач погодилася. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в з огляду на наступне. Згідно з ст.162 Житлового Кодексу УРСР плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить йому на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно п. 7 Правил користування житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладаються на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Ф-3 відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою. (а.с. 7) Заборгованість відповідачів по квартплаті та комунальним послугам з 01.01.2004 р. по 01.10.2013 р. складає - 14 228,29 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 57 ЦПК України зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Отже, факт заборгованості відповідачів за житлово-комунальні послуги є доведеним, проте, спростовується викладеними позивачем обставинами про часткове погашення відповідачами боргу, яке могло б свідчити про наявність підстав для висновку про те, що строк позовної давності перерваний. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності 3 роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, але в даному судовому спорі відбулися переплати відповідачами заборгованості, що порушило вказаний термін, тому в задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності має бути відмовлено. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 5 683 грн. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить стягнути з відповідачів на користь позивача.. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial