Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 11 жовтня 2003 року між нею та [PERSON] ( [INFO] ім`я [PERSON] було змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] ) було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис № 40 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . У шлюбі у них народилося троє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка, посилаючись на ст.ст. 104, 105, 110, 111 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи, що протягом останніх років відносини з відповідачем поступово погіршувались, між ними зникло взаєморозуміння та повага. Посилається, що будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки мають місце різні погляди на сімейне життя, обов`язки та цінності. З жовтня 2019 року спільного господарства не ведуть та не підтримують подружніх стосунків, часто виникають суперечки та конфлікти. Наголошує, що підстави для застосування заходів примирення відсутні, так як спільні відносини з відповідачем повністю припинені, а їхнє відновлення є неможливим. На переконання позивачки, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Зазначає про відсутність з відповідачем спору щодо місця проживання дітей та щодо майна, набутого під час перебування у шлюбі. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 5 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у поданій ним заяві не заперечував проти задоволення позову, позов визнає, справу просив розглянути без його участі. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суддя, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 2003 року, судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 11 жовтня 2003 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис № 40. У шлюбі у сторін народилося троє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 11 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] , [INFO] , змінив ім"я на [PERSON] . Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11 Сімейного кодексу України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам останніх, що має істотне значення. При цьому, судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема щодо припинення ведення спільного господарства, припинення подружніх відносин з жовтня 2019 року, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів та не оспорювалися відповідачем. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість, зважаючи на перебування справи на розгляді в суді з грудня 2020 року. Як позивач, так і відповідач наполягали на розірванні шлюбу, про що кожен з них зазначив у поданих заявах. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на її користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved