Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача посилаючись на такі обставини. З відповідачем вона перебувала у шлюбі, який рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 22.11.2010 року було розірвано. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розлучення донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з донькою не спілкується, участі у її вихованні не приймає, матеріально дитину не підтримує. Вона має намір виїхати з дитиною за кордон у подорож. Це необхідно для відпочинку та оздоровлення дитини, а також для її духовного та фізичного розвитку. Відповідач, з незрозумілих причин не надає згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Вважає, що дії відповідача, пов"язані з не наданням згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон порушують норми Сімейного кодексу України, за яким батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дії відповідача порушують права їх доньки на вільне переміщення, як на теріторії України так і за її межами, передбачені Конвенцією про права дитини. Виїзд дитини за кордон здійснюється в її інтересах, а саме з метою відпочинку та оздоровлення дитини. При цьому, такі інтереси не порушують права відповідача, як батька дитини. Позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон із неповнолітньою дитиною [PERSON],без згоди батька [PERSON] строком на три роки.Надати їй дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів на неповнолітню доньку- [PERSON] для виїзду за межі України та на її в"їзд до Республіки Болгарії, Російської Федерації, Турції без згоди батька [PERSON], строком на три роки. У судове засідання позивач не з" явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути в її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову суду не надав. Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України №296/0/14-16/081 від 12.01.2016 року щодо надання відомостей про осіб, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб(ЄІБД), станом на 11.01.2016 року в ЄІБД інформація про [PERSON] (місце реєстрації:[ADDRESS]) відсутня (а.с.25). Виклик відповідача в судові засідання було опубліковано та розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Рубіжанського міського суду Луганської області у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та «Виклик до суду учасників по справі» оскільки з містом Первомайськ на даний час відсутній поштовий зв"язок. Представник третьої особи Служби у справах дітей Подільської районної державної адміністрації в м.Києві в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 01.03.2016 р. ,причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, прийшов до наступного. Судом встановлено ,що сторони мають дочку [PERSON]- [INFO] (свідоцтво про народження-а.с.10) Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Із аналізу вищенаведених норм випливає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків. Позивач не зазначила конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька та не зазначила проміжок часу на протязі якого дитина буде перебувати в іншій країні . Суд вважає,що вимоги про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька строком на три роки суперечать положенням ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» щодо можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав . Отже, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Крім того ,суд зазначає ,що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини та може фактично позбавити батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Суд також вказує, що позивач просить надати їй дозвіл на виїзд з неповнолітньою дочкою без згоди відповідача ,але позивачці дозвіл на виїзд за кордон від відповідача не потребується , дозвіл необхідний дитині на виїзд за межі України в супроводі матері без дозвілу батька. Крім того ,позивачем не доведено наявність спору з відповідачем щодо виїзду дитини за межі країни , оскільки не надано жодних доказів, які підтверджували б відмову відповідача надати згоду на виїзд дочки. Позивач , як докази в даній справі надала копію свого паспорту та копію свідоцтва про народження дочки. Навіть факт проживання дочки з нею позивачем не доведено. З ким з батьків проживає дівчинка, де навчається ,які дійсні причини виїзду позивача з дочкою за межі країни ,суду невідомо. Таким чином, суд приходить висновку,що жодних доказів,які підтверджують позовні вимоги позивачем не надано,а тому вони є необгрунтованими та такими,що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed