Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про скасування наказів , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час простою, посилаючись на те, що з 16.03.1992р.вона працювала молодшою медсестрою психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ», наказом від 7.04.2016р. її звільнено з роботи за ст.40п.1 КЗпП України,у зв»язку із зміною в організації виробництва і праці.Вважає даний наказ незаконним, оскільки, для можливості застосування даної правової норми при її звільненні відповідачем було винесено ряд незаконних та сфальшованих наказів,які допустили штучне скорочення штату.Зокрема,1.02.16р.було видано наказ №54 Про оголошення простою в 17-му психіатричному туберкульозному відділенні,однак її за 2 місяці не попередили про зміну істотних умов праці та не перевели в інше відділення.Водночас,2.02.16р.прийнято наказ №59,згідно якого з 08.04.16р.ліквідовується психіатричне туберкульозне відділення №17.Підставою ліквідації вказано рішення медичної ради КЗ від 28.12.15р.Даним наказом скорочено 50 ліжок психіатричного туберкульозного відділення №17,скорочено чисельність працівників відділення на 22 одиниці.При звільненні не враховано переважне право на залишення на роботі,не отримано згоди профспілкової організації,членом якої вона є,не запропоновано іншу роботу.Просить скасувати накази про звільнення та про оголошення простою,поновити її на посаду молодшої медсестри психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу,а також за час незаконно оголошеного простою в сумі 4455,33грн . 19.07.16р. позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої вказує,що відповідно до п.4.1.8 Статуту КЗ ЛОКПЛ,накази,що стосуються штатного розкладу головний лікар повинен погоджувати з Департаментом управління охорони здоров»я обласної держадіміністрації,однак такого погодження щодо закриття 17 відділення отримано не було . Просить скасувати накази №54 від 1.02.16р. про оголошення простою, №197 від 7.04.16р.про звільнення позивачки,№59 від 02.02.16р.про оптимізацію ліжкового фонду ,структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час незаконно оголошеного простою в сумі 4689,1грн . В подальшому позивачка неодноразово збільшувала позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного.прогулу .Згідно заяви від 25.01.17р. просить стягнути в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 25.01.17р.з 05.02.16р.до дня поновлення її на роботі та за час незаконно оголошеного простою в сумі 53969,61грн . У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення.Крім того,позивачка доповнила,що хворих з 17 відділення перевели в інші відділення,на момент оголошення простою у відділенні хворих не було.З грудня 2015р.по березень 2016р. були збори ,де їм пропонували писати заяви про звільнення і прийняття ,про звільнення її не попередили,не з»ясовували чи має вона переважне право на залишення на роботі. Іншу роботу їй не пропонували,лише на зборах було оголошено вакансії.Однак на їх звернення відповідач відмовив у наданні переліку вакантних посад..Вона в лютому 2016р.писала заяву про перевід у новостворене відділення,яке мали створити 8.04.16р. і згідна була працювати у новоствореному відділенні №17,але її було звільнено, а відділення відкрили лише 1.09.16р. Заяву про вихід з профспілки вона писала 01.02.16р.,однак не знає яке по її заяві прийняте рішення.Просять позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що в ході перевірки,проведеної прокуратурою Львівської області було встановлено,що хворі,які відбувають заходи медхарактеру,знаходяться в різних відділеннях КЗ ЛОКПЛ,у зв»язку з цим було вирішено створити окремий відділ для вказаних осіб,реорганізувавши 17 відділення. Оскільки, кількість пацієнтів із захворюванням на туберкульоз зменшувалась, а станом на лютий 2016р. у 17 відділенні не було жодного хворого,згідно наказу від 01.02.16р у 17 психіатричному туберкульозному відділенні оголошено простій,про що повідомлено всіх працівників.Наказом від 02.02.16р. ліквідовано психіатричне туберкульозне відділення №17,скорочено ліжковий фонд КЗ ЛОКПЛ на 50 ліжок,скорочено чисельність працівників психіатричного туберкульозного відділення №17.Про ліквідацію відділення та скорочення чисельностіДепартамент охорони здоров»я був повідомлений, та належним чином повідомлена позивачка. Позивачка звільнена відповідно до вимог закону,їй неодноразово пропонувались вакантні посади у 3,4,10,12,16,21відділеннях ,однак вона відмовилась .Згода профспілкового комітету на звільнення позивачки не надавалась,так як вона не є членом профспілки.Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін,свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивачка працювала в КЗ»ЛОКПЛ» 16.03.1992р. молодшою медсестрою палатною психіатричного туберкульозного відділення №17 КЗ»ЛОКПЛ». Згідно протоколу зборів працівників 17 відділення КЗ ЛОКПЛ від 28.12.15р.,завідувач 17 відділення повідомив,що у відділенні перебуває4 пацієнти,які в наступні дні будуть виписані або переведені в інші відділення. Як вбачається з акту від 1.02.16р.на момент перевірки у 17 відділенні на 50 ліжок повністю відсутні пацієнти профілю захворювання на туберкульоз,працівники відділення не завантажені роботою. Наказом в.о.головного лікаря КЗ ЛОКПЛ Маланчук А.З.№54 від 01.02.16р.з 01.02.2016р.у 17 психіатричному туберкульозному відділенні оголошено простій. Відповідно до ст.34 КЗпП України, простій-це зупинення роботи,викликане відсутністю організаційних або технічних умов,необхідних для виконання роботи,невідворотною силою,або іншими обставинами.У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві на весь час простою або на інше підприємство,але в тій самій місцевості на строк до 1 місяця. В судовому засіданні встановлено,що простій у 17 відділенні виник з об»єктивних підстав-у зв»язку з відсутністю пацієнтів,що стверджено наведеними вище доказами та не заперечено позивачкою,що на момент оголошення простою у відділенні не було жодного хворого. Враховуючи зазначене,підстав для скасування наказу про оголошення простою у 17 відділенні та стягнення різниці зарплати за час простою -судом не вбачається. З протоколу №13 засідання медичної ради від 28.12.15р.вбачається,що Медична рада вирішила взяти до уваги інформацію лікаря-фтизіатра 9 відділення [PERSON].щодо роботи психотуберкульозних відділень КЗ ЛОКПЛ та доручити адміністрації лікарні у найкоротший термін розглянути процедуру реорганізації 17 туберкульозного відділення КЗ у відповідності до чинного законодавства. 02.02.16р. КЗ ЛОКПЛ видано наказ №59 «Про оптимізацію ліжкового фонду ,структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників,»згідно якого з 08.04.16р.ліквідовано психіатричне туберкульозне відділення №17,скорочено ліжковий фонд КЗ ЛОКПЛ на 50 ліжок,скорочено чисельність працівників психіатричного туберкульозного відділення №17 у зв»язку з його ліквідацією з 08.04.16р.згідно списку, в т.ч.[PERSON],працівників письмово повідомити про можливе звільнення. Згідно переліку відділень та профіль ліжок КЗ ЛОКПЛ з 15.04.16р.,17 відділення у переліку відсутнє,вказане вбачається також із штатного розпису станом на 08.04.16р.та 15.04.16р.. Розпоряженням в.о.головного лікаря КЗ ЛОКПЛ від 25.03.16р.№176 створено комісію по розгляду переважного права працівників 17 відділення, що можуть бути звільнені, по працевлаштуванню . Однак,суду не надано жодного рішення ,прийнятого даною комісією,крім декларативного висновку про надання права працевлаштування працівникам 17 відділення на наявні вакантні посади сестер медичних стаціонару та молодших медсестер палатних,а при відкритті новоствореного відділення даним працівникам надати пріоритетне право на працевлаштування у відділенні(засідання від 5.04.16р). Відповідно до наказу №197 від 7.04.2016р.[PERSON]. звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, з 08.04.2016р.у зв»язку з оптимізацією ліжкового фонду,скорочення чисельності працівників . Згідно п.1 ст.40 КЗпП України та п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992р.(з наступними змінами) « Про практику розгляду судами трудових спорів» суди, розглядаючи трудові спори, зобов»язані з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, чи додержано власником норм законодавства,що регулюють вивільнення працівника, які є докази відмови працівника від переведення на іншу роботу , або що власник не мав можливості такого переведення, чи попереджувався працівник про наступне вивільнення за 2 місяці. Пунктом 1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу при змінах в організації виробництва і праці, до яких відноситься, зокрема, і скорочення чисельності чи штату працівників. Одночасно, відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, передбачених п. 1 ст.40 КЗпП України, допускається , якщо неможливо перевести працівника , за його згодою, на іншу роботу. Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за 2 місяці.Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі,чи організації. Власник вважається таким,що належно виконав вимоги ч.2ст.40,ч.3 ст.49-2 КЗпП України,якщо запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу,тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю,чи іншу роботу,яку працівник може виконувати з врахуванням його освіти,кваліфікації та досвіду.При цьому роботодавець зобов»язаний запропонувати всі вакансії,що відповідають зазначеним вимогам,які існують на цьому підприємстві,незалежно від того ,в якому структурному підрозділі працівник,що вивільняється,працював.Роботодавець вважається таким,що виконав цей обов»язок,якщо працівнику були запропоновані всі інші посади,які були на підприємстві з дня попередження про вивільнення до дня звільнення,що узгоджується з правовою позицію Верховного Суду України,викладеною в постановах №6-40цс15,.№6-491цс15,№6-3048цс15. Судом встановлено,що позивачка,відповідно до ст.49-2 КЗпП України була повідомлена про наступне вивільнення,що стверджено її підписом на попередженні працівника про наступне вивільнення від 02.02.16р.та не спростовано в судовому засіданні. Однак,відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів,які б свідчили про персональне надання позивачці всіх вакантних посад,що були наявними в КЗ ЛОКПЛ за період з 2.02.16р.по день звільнення,а також доказів про відмову [PERSON] від таких. При цьому,суд критично оцінює повідомлення КЗ ЛОКПЛ від 24.01.16р. №31/01-23 на колективне звернення працівників 17 відділення від 24.02.16р.,від 4.04.16р.№45/01-23, протоколи засідання комісії по розгляду переважного права працівників 17 відділення по працевлаштуванню від 04.04.16р.,05.04.16р. , 07.04.16р, акти від 16.02.16р.та24.02.16р.,оскільки,з таких не вбачається які саме конкретні посади були запропоновані позивачці та від яких вона відмовилась. Зазначене не спростовано і поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON].пояснив,що він був на деяких зборах,що проводились в КЗ ЛОКПЛ у зв»язку з конфліктною ситуацією,що виникла між адміністрацією та працівниками 17 відділення.Чи була на цих зборах [PERSON]точно сказати не може.Знає,що на зборах було оголошено вакантні посади в лікарні,так як працівників,яких вивільняли хотіли забезпечити роботою. Свідок [PERSON]пояснила,що вона була на зборах 4.04.,7.04.16р.,позивачка на цих зборах була.В.о.начальника відділу кадрів оголошувала всі наявні вакансії-на той час було 8 вакантних посад.Чи пропонувалась якась посада конкретно позивачці не знає. Свідок [PERSON]пояснив,що він був присутнім на засіданні комісії 30.03.16р, на зборах 4.04.16,5.04.16р.-оголошували вакансії.[PERSON] пропонували посаду,в якому відділі сказати не може,думає,що вона відмовилась. Свідок [PERSON]пояснила,що вона була членом комісії з розгляду переважного права працівників 17 відділення по працевлаштуванню.Була на зборах 4 та 5.04.16р.,позивачка на цих зборах також була присутня.[PERSON] оголошувала наявні 8 вакансії всім присутнім, вона пропонувала посаду у своєму відділенні.Особисто [PERSON]вакансії не пропонували. Аналогічні покази дали в судовому засіданні свідки [PERSON].,[PERSON]та [PERSON],яка крім того, доповнила,що позивачка не є членом профспілки,тому питання про дачу згоди на її звільнення профкомом не вирішувалось. Свідок [PERSON].пояснила,що вона виконує обов»язки начальника відділу кадрів.16.02.16р.вона по телефону викликала працівників 17 відділення з»явитись у відділ кадрів для ознайомлення з вакансіями,але вони відмовились,про що складено акт.24.02.16р.вони також не з»явились у відділ кадрів,про що складено відповідний акт.Адміністрацією неодноразово проводились збори з працівниками 17 відділення ,з метою їх працевлаштування,на зборах 4 та 5.04.16р.вона всім оголошувала вакантні посади,яких на той час було 8.Особисто [PERSON]вона конкретних вакансій не пропонувала.На момент звільнення було8 вакансій,а не 33. Оцінюючи вказані пояснення свідків,суд зазначає,що ними стверджено той факт,що безпосередньо позивачці будь-які вакантні посади не було запропоновано. Таким чином, судом встановлено,що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці,однак відповідач не виконав належним чином вимоги ч.2ст.40,ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Відтак, наказ №197 від 7.04.2016р.в частині звільнення [PERSON] із займаної посади підлягає скасуванню та у зв»язку з вказаним позивачку слід поновити на роботі. Разом з тим,безпідставним є посилання позивачки на звільнення без отримання згоди профспілкової організації,оскільки, вона не є членом профспілкової організації КЗ ЛОКПЛ,що вбачається з повідомлення профспілкового комітету від 05.08.16р.№30 та не заперечено позивачкою в судовому засіданні,де остання пояснила,що 1.02.16р.написала заяву про вихід з профспілкової організації. Крім того,судом встановлено,що згідно п.4.1.8 Нової редакції Статуту КЗ ЛОКПЛ,затвердженого головою Львівської обласної ради ,погодженого начальником ГУОЗ ЛОДА та зареєстрованого 27.03.2006р. ,ЛОКПЛ має право розробляти свою структуру, штатний розпис, кошторис доходів і видатків, принципи і структуру управління за погодженням з Департаментом охорони здоров"я обласної державної адміністрації.З пункту 5.4 Статуту вбачається,що структура і штатний розпис ЛОКПЛ визначається відповідно до обсягу та характеру робіт та затверджуються начальником уповноваженого органу з питань охорони здоров»я. Вказане узгоджується з Положенням про Департамент охорони здоров»я ЛОДА,затверджним розпорядженням голови облдержадміністрації від 24.12.12р.,пункт 9.19 якого передбачає,що директор Департаменту розглядає і затверджує кошториси доходів і видатків,структуру мережі і ліжковий фонд,штатні розписи та баланси підвідомчих закладів охорони здоров»я. \\ Відповідно до ст.64 ГК України,підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру,встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Трудовим законодавством не передбачено права суду перевіряти доцільність скорочення чисельності і штату працівників,оскільки ,таке належить тільки власнику або уповноваженому ним органу,який має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис. За наведених обставин,суд приходить до висновку,що наказ від 02.02.16р. №59 «Про оптимізацію ліжкового фонду ,структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників» прийнятий в межах повноважень та відповідно до положень Статуту ,а тому вимога про його скасування до задоволення не підлягає . Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган,який розглядає трудовий спір , одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з довідки про доходи від 17.10.2016р. середньоденний заробіток позивачки становить 157,4грн.,середньомісячна зарплата-4013,61грн. На день розгляду справи позивачка перебувала у вимушеному прогулі 274 дні, а тому в її користь слід стягнути 43127,6грн.(157,4х274) середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України,вораховуючи часткове задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 1102,4грн.в дохід держави.

Outcome: approved