Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У березні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Рябоконівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина ,яка складається з права на земельну частку (пай) із земель колишнього АТ « Агрофірма « Промінь» на території Рябоконівської сільської ради. Сертифікат на право на земельну частку (пай) батько не встиг отримати за життя, однак він виготовлений на його ім`я та зберігається у відділі у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Позивач нещодавно дізнався про те , що батько мав право на земельну частку (пай) та звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадкових прав , але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на землю. Прохав визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування . У судове засідання позивач не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , позов підтримав , просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , просив ухвалити на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . На момент смерті [PERSON] проживав разом зі своїм сином [PERSON] , про що свідчить довідка Рябоконівської сільської ради від 06.06.2019 р. За життя [PERSON] набув право на земельну частку (пай) розміром 6,72 в умовних кадастрових гектарах у землі ,яка перебуває у колективній власності АТ « Агрофірми « Промінь» , про що стверджує копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Як зазначає довідка відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 16.11.2018 р. , що на ім`я [PERSON] зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) , однак знаходиться у відділі як невитребуваний. Крім того , довідкою відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 16.11.2018р, [PERSON] включений до списку додатку до Державного акту на право колективної власності АТ АФ « Промінь « ХР -18-00000702 , зареєстрованого за №7 від 27.11.1997 р. , згідно Книги записів державних актів на право колективної власності на землю . Після [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з права на земельну частку (пай) . Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька .Однак, постановою Краснокутської державної нотаріальної контори від 22.02.2019 р. , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) . Згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 30.07.2019 р. , після [PERSON] спадкова справа не заводилася , свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 р.) правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини ,яка відкрилася , але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини... Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця … Як зазначає ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець ,який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини ,вважається таким , що прийняв спадщину , якщо протягом строку ,встановленого ст.1270 цього Кодексу ,він не заявив про відмову від неї. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом і позивач є спадкоємцем першої черги і таким , що спадщину прийняв, оскільки на час смерті проживав з батьком. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до статгі 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до положень пункту 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За змістом положень Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій, земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа визначених кожному з них земельного паю за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безкоштовно свою земельну частку (пай), виділену в натурі. Член сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до Державного акту про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а в разі його смерті успадкування здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі і у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) (пункт 24 вищезазначеної постанови). Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного Кодексу України (в редакції 1992 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою ст. 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Стаття 23 ЗК України (в редакції 1992 року) визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 02.05.2018 у справі № 614/568/16-ц). Тому [PERSON] набув права на земельну частку (пай) так, як був членом АТ « Агрофірми « Промінь» , яке 27.11.1997 р. отримало державний акт на право колективної власності на землю, за життя [PERSON] був включений до списків громадян-членів КСП , згідно додатку до Державного акту на право колективної власності на землю, серії [NUMBER] від 27.11.1997 р. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved