Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду посилаючись на те, що згідно боргової розписки від 18.11.2006 року відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 9400 доларів США, які зобов»язувався повернути на протязі 2,5 років до 18.05.2009 року, але вказане зобов»язання не виконав. Позивач зазначав, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року по справі 2-508/10 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаною розпискою у розмірі 65559,00 грн. основного боргу, 3%річних, що становлять 555,00 грн. та судові витрати у розмірі 782,00 грн., всього на загальну суму 66 876,00 грн. Позивач зазначав, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року по справі №2/759/4088/13 та Ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 року по справі №33-15430/2013 було стягнуто з боржника 2% річних у розмірі 6022,10 грн. та інфляційні витрати боргу у сумі 152,27 грн. Позивач зазначив, що 21.01.2014 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішень судів було видано виконавчі листи, але до сьогодні рішення суду боржником не виконані, примусове стягнення не здійснено. Позивач зазначав, з посиланням на вимоги ст. 1048 ЦК України ,зазначав, що відповідач зобов"язаний сплатити винагороду ( проценти за користування позикою), з розрахунку що облікова ставка Національного банку України становить 12,5% річних. Строк на протязі якого не повернуто борг з 18.05.2009 року до 23.07.2014 року( дня подачі позову), становить 1892 днів або 5 років 18 днів (65559,00 х 12,5% х 1,18 =42449,45 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, зазначав, що за розпискою гроші бралися відповідачем у зв»язку із здійсненням ним підприємницької діяльності, а також просив застосувати строк позовної давності, до позовних вимог позивача, який останній пропустив при зверненні до суду та не просив такий строк поновити, надав письмові заперечення (а.с.27-28). Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає позов задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно боргової розписки від 18.11.2006 року відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в сумі 9400 доларів США, які зобов»язувався повернути на протязі 2,5 років до 18.05.2009 року, але вказане зобов»язання не виконав ( а.с.4). Судом, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року по справі 2-508/10 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за вказаною розпискою у розмірі 65559,00 грн. основного боргу, 3%річних, що становлять 555,00 грн. та судові витрати у розмірі 782,00 грн., всього на загальну суму 66 876,00 грн.( а.с.5). Судом встановлено, що згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року по справі №2/759/4088/13 та Ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 року по справі №33-15430/2013 було стягнуто з боржника 2% річних у розмірі 6022,10 грн. та інфляційні витрати боргу у сумі 152,27 грн.(а.с.7-11). Судом встановлено, що 21.01.2014 року Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішень судів було видано виконавчі листи, але до сьогодні рішення суду боржником не виконані, примусове стягнення не здійснено (а.с.6,12,13,14,15,16). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»яязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змісом зобов»язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконаня сторонами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержанні від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним,якщо:1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п»ятидесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов»язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Як вказано у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі №6-36цс14 вказано, що у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч.2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов»язаний сплатити винагороду ( проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми. Вважаючи, що зобов»язання за розпискою від 19.11.2006 року не виконані та тривають, сплата процентів згідно ст. 1048 ЦК України, є щомісячним обов»язком позичальника та є похідними від виконання основного зобов»язання, суд дійшов висновку, що позивачем строк звернення до суду із вказаним позовом не пропущений, а також відповдіачем не надано належних та допустимих доказів, та не повідомлено про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України, що розписка укладалась з метою здійснення підприємницької діяльності хоча б однією із сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved