Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з 20 вересня 2001 року по 1 жовтня 2013 року у сумі 34620 грн. 89 коп. та неустойку в розмір 2012,72 грн., а саме 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, мотивуючи тим, що 18 серпня 1990 року вона уклала шлюб з [PERSON] і проживали з ним до 13 грудня 2001 року, після чого розлучилися. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею. На підставі постанови Конотопського міськрайонного суду від 1 жовтня 2001 року по справі № 2-1800 відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання їх доньки у розмірі 1/3 частки з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця. Однак, в подальшому відповідач після відбуття покарання з 2002 року офіційно ніде не працював і матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав. Внаслідок чого на 1 жовтня 2013 року за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 1500 грн. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За її розрахунками за період з 1 жовтня 2012 року по 1 жовтня 2013 року сума неустойки, яку відповідач зобов'язаний сплатити на її користь складає 2012,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 552 ЦК України сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Таким чином, сплата неустойки не звільняє платника аліментів від виплати заборгованості за аліментами, що, відповідно до розрахунку наданого відділом державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції, що станоновить 34620,89 грн. Позивачка в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.17). Третя особа: відділ Державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з»явилася , надала заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд , вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали даної справи, вважає , що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі (а.с.8) і від шлюбу мають доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Постановою Конотопського міського суду від 01 жовтня 2001 року на користь позивачки з відповідача на утримання доньок [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], були стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину до їх повноліття (а.с.5). Відповідач сплачував аліменти несвоєчасно, не в повному обсязі, тому станом на 16 грудня 2013 року виникла заборгованість по аліментах в розмірі 34620,89 грн. (а.с.7), у зв"язку з чим розмір неустойки за період з 1 жовтня 2012 року по 1 жовтня 2013 року становить 2012,72 грн., а саме 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (а.с.2). З 01 січня 2004 року набув чинності Сімейний Кодекс України, статтею 196 якого передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, тобто пеня може нараховуватись тільки на ту суму заборгованості, яка виникла після 01 січня 2004 року. Згідно ст. 195 СК України заборгованість по аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому співвідношенні. Якщо боржник в цей час не працював заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. Пунктом 22 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз»яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак відповідач не надав ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо розміру неустойки, відповідач є працездатним. Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи не було встановлено та не було доведено самим відповідачем, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин. Тому суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 1 жовтня 2012 року по 1 жовтня 2013 року становить 2012,72 грн., а саме 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам, то відповідно до ч. 3 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено із пояснень та матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, її вимоги були задоволені і на користь позивача з відповідача рішенням суду стягнуті аліменти відповідно до ст. 180 СК України, а тому відсутні будь які підстави для винесення рішення про стягнення заборгованості по аліментам, так як питання про стягнення аліментів на користь позивача уже вирішено, заборгованість по аліментам стягується відповідно до виконавчого листа, який видано на підставі рішення суду про стягнення аліментів. Згідно ст. 187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана: на підставі заяви одного з батьків аліменти відраховуються не пізніше триденного строку від дня, встановленого для виплати заробітної плати, пенсії, стипендії; на підставі заяви одного з батьків аліменти можуть бути відраховані і тоді, коли загальна сума, яка підлягає відрахуванню на підставі заяви та виконавчих документів, перевищує половину заробітної плати, пенсії, стипендії, а також якщо з нього вже стягуються аліменти на іншу дитину. На підставі ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. При цьому судом не може бути застосована частина 3 ст. 194 СК України, так як відповідач платить аліменти за рішенням суду, а не з ініціативи платника відповідно до ст. 187 СК України. На підставі ч.2, ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. На підставі зазначеного встановлено, що заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Крім того, з пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що зараз виконавчий лист щодо стягнення аліментів знаходиться на виконанні у державної виконавчої службі, а тому слід зазначити, що питання стягнення заборгованості за аліментами у даному випадку є питанням виконавчого провадження та заборгованість повинна стягуватися державним виконавцем у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за аліментами є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial