Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки, виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, з вказаного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в Хмельницькій області. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № НМС0GК00002787 від 09.01.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 35000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.01.2023 року. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і позичальник 10.01.2008 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого позичальник надала в іпотеку будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки становить 252500,00 грн. Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу, зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] позичальник [PERSON] померла. З метою виявлення своїх вимог до спадкоємців 21.05.2013 року позивачем була направлена до Шепетівської міської державної нотаріальної контори претензія кредитора. 26.06.2013 року нотаріальна контора повідомила, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала дочка померлої [PERSON], яка зареєстрована: [ADDRESS]. 11.08.2013 року до [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якої ПриватБанк пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість за кредитом позичальника перед банком становить 29220,34 дол.США. Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя і повинне відбуватися на підставі рішення суду. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та уточнив, вказавши, що під іншими особами, які проживають в житловому будинку, який є предметом іпотеки, мається на увазі неповнолітня дочка відповідачки - [PERSON], [INFO]. Пояснив, що зі смертю [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконуються, заборгованість останньої перед банком становить 29220,34 дол.США, спадкоємицею [PERSON] є її дочка [PERSON] В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору просить звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з будинку, що є предметом іпотеки. Відповідач [PERSON], що є також законним представником [PERSON], проти позову заперечувала та пояснила, що є спадкоємицею [PERSON], проте свідоцтво про право власності не отримувала, про кредитні зобов'язання її матері їй нічого не відомо, ніяких претензій від позивача не отримувала. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що відповідачка є дочкою [PERSON], після її смерті подала заяву в Шепетівську міську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину не отримувала, права власності на предмет іпотеки не набула. У померлої не було заборгованості перед банком, тому у позивача відсутні підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Земельна ділянка як предмет іпотеки в кредитному договорі не зазначена. Вважає, що підстави для звернення стягнення на будинок та земельну ділянку, виселення відповідачів відсутні. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що 09.01.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № НМС0GA00002787, згідно якого Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 09.01.2008 року по 09.01.2023 року у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 41373,00 дол.США на наступні цілі: у розмірі 35000,00 дол.США на придбання нерухомості, а також у розмірі 6375,00 дол.США на сплату страхових платежів. Відповідно до умов договору позичальник щомісяця повинна була надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 472,07 дол.США для погашення заборгованості. Згідно п.2.3.7. кредитного договору в разі порушення позичальником зобов'язань банк має право стягнути кредит достроково, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно. [INFO] [PERSON] померла, в зв'язку з чим перестала виконувати кредитні зобов'язання. Згідно розрахунку позивача заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 20.09.2013 року становить 29220,34 дол.США. З пояснень представників позивача вбачається, що заборгованість визначено за весь час дії кредитного договору. Суд вважає, що в зв'язку з невиконанням кредитного договору відповідно до норм цивільного законодавства та умов кредитного договору позивач має право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON].01.2008 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно: будинок загальною площею 83,90 кв.м, житловою площею 46,20 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2007 року. Згідно п.35.3 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 252500 грн. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателя з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкоємець прийняв спадщину, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст.625 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що в зв'язку з тим, що відповідачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], в тому числі будинок [ADDRESS], що є предметом іпотеки, до неї перейшли права та обов'язки іпотекодавця за іпотечним договором, тому вона зобов'язана задовільнити вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. При цьому суд вважає, що вартість предмета іпотеки доцільно визначити на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності, оскільки це найбільш відповідає інтересам відповідачки. Не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача [PERSON] про те, що відповідачка не набула права власності на предмет іпотеки, а тому відсутні підстави для задоволення вимог кредитора. З пояснень сторін вбачається, що відповідачка [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON], невиконання нею обов'язку щодо отримання свідоцтва про право на спадщину та його державної реєстрації не може бути підставою для звільнення її від обов'язку задовольнити вимоги кредитора. Судом не знайдено підстав для звернення стягнення на земельну ділянку за адресою [ADDRESS], оскільки така не зазначена в договорі як предмет іпотеки, її опис відсутній в договорі. Суд вважає, що вимоги банку про отримання витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки задоволення таких вимог не входить до компетенції суду. Згідно ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно ст.40 Закону «Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.ст.39-40 Закону України „Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів направлення відповідачам вимоги про виселення з будинку, що є предметом іпотеки, та отримання ними такої вимоги. Згідно ст.64 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналах або в копіях. Згідно п.5.27 ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Копія листа-претензії ПриватБанку вих.№ 1039 від 02.08.2013 року на адресу [PERSON] та копії реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів № 3381 від 08.08.2013 року не засвідчені належним чином, тому не є доказами у справі. За таких обставин суд вважає, що позивачем не дотримано умов виселення відповідачів, передбачених чинним законодавством, в зв'язку з чим така позовна вимога задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, законодавством передбачений позасудовий порядок зняття з реєстрації фізичних осіб, тому вимога позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є безпідставною. Судові витрати, сплачені позивачем, суд вважає необхідним відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial