Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У грудні 2013 року до Іллічіського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання осіб такими,що втратили право користування житловим приміщенням та виселення , де зазначила, що згідно договору купівлі-продажду від 25.10.2013 року вона є власницею домоволодіння, що розташоване за адресою : [ADDRESS] . В наступний час у будинку зареєстровані та проживають колишня власниця - [PERSON], мати позивачки - [PERSON], та відповідачі . Вона та її донька мешкають у спірному будинку без реєстрації. Відповідачі були членами сім'ї колишнього власника - [PERSON] , між тим обов'язків по утриманню домоволодіння не приймали. Реєстрація та проживання відповідачів у спірному помешканні порушує її , як власника, права, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати та перешкоджає їй в подальшому відчужити це домоволодіння. Оскільки право користування житловим приміщенням для члена сім'ї є похідним від права власності на житлове приміщення власника,вважала,що відповідачи втратили право користування житловим приміщенням з часу переходу права власності до неї. Просила захистити її право власника шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення їх без надання іншого житлового приміщення. До судового засідання позивачка та її представник не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Позов підтримали та просили його задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] будучи неодноразово повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи , 5.05.2014 р., 21.05.2014 р., 11.06.2014 р._ до судового засідання не з'явилися, заяву про слухання справи у їх відсутності до суду не надавали, в зв'язку з чим, у відповідності до вимог ст.. 224 ЦПК України та за згодою позивачки, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи , вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2013 року, [PERSON] є власницею житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] - є онуком колишньої власниці домоволодіння - [PERSON]. Відповідачка [PERSON] - це дружина [PERSON], а [PERSON] - її син, які зареєстровані та постійно мешкають у спірному домоволодінні. 25 жовтня 2013 року позивачка набула право власності на спірне домоволодіння. Відповідачі не є та ніколи не були членами сім'ї нового власника домоволодіння - [PERSON] , згоду на їх проживання в спірному приміщенні позивачка не надавала, угода щодо користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладалась. З часу набуття права власності на спірне домоволодіння позивачка позбавлена права користуватися та розпоряджатися ним, оскільки у домоволодінні мешкають та є зареєстровані відповідачі. Звертаючись до суду, позивачка просила захистити її права власника та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими,що втратили право користування житловим приміщенням та виселити їх. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог суд приходить до наступного. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна при єдналася 17.07.97 року відповід но до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифіка цію Конвенції про захист прав людини і основополож них свобод 1950 року, Пер шого протоколу та прото колів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено прин цип непорушності права при ватної власності, який озна чає право особи на безпереш кодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користу ватися і розпоряджатися на лежним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.. ст...316, 317, 319, 321 ЦК України ). Гарантуючи захист пра ва власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких пору шень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права влас ності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності осо би може бути, зокрема, житло - житловий буди нок, садиба, квартира (ст.. ст.379, 382 ЦК України). Права власника житло вого будинку, квартири ви значені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають пра во власника використовува ти житло для власного про живання, для проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоря джатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручан ня в право власника можли ве лише з підстав, передба чених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч..1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які прожи вають разом з ним у будинку (квартирі), що йому нале жить, користуються жилим приміщенням в обсязі, ви значеному відповідно до уго ди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (кварти ри) користуватися цим жит лом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім "ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника бу динку права власності на цей будинок, а відтак - припи нення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків по переднього власника до но вого власника в частині збе реження права користуван ня житлом (житлового сер вітуту) членів сім'ї колиш нього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) . Частина ж 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження та кого права користування житлом лише для членів сім'ї , які припинили сімейні відно сини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при не змінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України , ст.9 ЖК України , ст.311 ЦК України , враховуючи, що право на житло (користу вання ним, усунення пере шкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Враховуючи, що відповідачі не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст.810 ЦК України ,ст..ст.61,64 ЖК України ), норми ст.64 ЖК України у даному випадку на них не поширюються та порушень їх житлових прав немає. Саме з таких позицій виходив Верховний Суд України в ухвалах від 6.11.2002 р. , від 4.10.2006 р. та від 18.09.2008 р. , визнавши, що з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сім'ї також втра чають право користування цим приміщенням і підляга ють виселенню за позовом нового власника. За таких обставин [PERSON]. [PERSON], [PERSON] втратили право користування спірним житловим приміщенням , з часу припинення права власності на це приміщення у колишнього власника житла - [PERSON] , тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved