Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

у серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі відповідач [PERSON] ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області), [PERSON], в якому просить суд постановити рішення, яким: - визнати за не, [PERSON], право власності на 1/3 частку в квартирі № 65 по вул. Сорочинській.6 у м. Львові; - зняти арешт на квартиру [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] від 11 вересня 2015 року та постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] від 22 січня 2016 року у виконавчому провадженні №47217758 (зведене виконавче провадження №49447669). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в [PERSON] ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області знаходиться зведене виконавче провадження № 49447669 про стягнення з її батька [PERSON] на користь [PERSON] 82020 гри. До даного зведеного виконавчого провадження входить виконавче провадження № 47217758 про стягнення на користь [PERSON] 61940 гри. В даному виконавчому провадженні державним виконавцем Ліцманом М.В. 11 вересня 2015 року та державним виконавцем Берегових B.C. 22 січня 2016 року було винесено постанови про арешт всього нерухомого майна [PERSON] 13 травня 2016 року [PERSON] ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області було внесено до Шевченківського районного суду м. Львова подання про визначення частки боржника [PERSON] в праві власності на квартиру № 65 по вул. Сорочинській.6 у м. Львові. Дане подання було обгрунтоване тим, що згідно відповіді OKП ЛОР «БТІ та ЕО" за [PERSON] зареєстрована дана квартира на праві спільної сумісної власності. В ході розгляду даного подання було встановлено, що [PERSON] не є співвласником даної квартири, але за ним формально зберігається зареєстроване ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» право спільної сумісної власності. Тобто, було встановлено, що спірна квартира чи її частка не належать [PERSON]. на неї не може бути звернене стягнення, а тому державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області подав заяву про залишення цього подання без розгляду, і воно було залишене без розгляду ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 червня 2016 року. Так, відповідно до договору міни від 13 липня 2000 pоку, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], її батько [PERSON], мати [PERSON] та брат [PERSON] набули на праві спільної сумісної власності квартиру № 65 по вул. Сорочинській.6 у м. Львові. Саме цей договір міни і зареєстрований ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» і саме на його підставі державним виконавцем накладено арешт на дану квартиру. Угодою про зміну форми власності від 25 червня 2002 року, посвідченою державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори, визначено, що всі три співвласники набувають права на дану квартиру по 1/3 частці кожен. Того ж дня 25 червня 2002 року договором дарування, посвідченого тим же нотаріусом, її батько [PERSON] подарував свою 1\\3 частку в даній квартирі їй, [PERSON]. Тобто, 25 червня 2002 року, коли було укладено та нотаріально посвідчено договір дарування, в її батька [PERSON] припинилося право власності на 1/3 частку в квартиру [ADDRESS] і відповідно виникло право власності на цю частку у неї. Оскільки договір дарування частки в даній квартирі не було зареєстровано в ЛОР ОКП «БТІ та ЕО» то за даними останнього власником зазначеної частки вважається її батько [PERSON], що не відповідає дійсності та правовстановлюючим документам. Будучи співвласником квартири, вона не можу зареєструвати своє право власності, оскільки на квартиру накладено арешт державним виконавцем. В той же час, на дану квартиру чи частку в ній не може бути звернене стягнення, оскільки її батько не є її співвласником, але при цьому порушуються її законні права, як законного власника, в той час, коли вона не є боржником у виконавчому провадженні. У звязку з вищевказаними обставинами її батько [PERSON] 24 червня 2016 року звернувся до начальника [PERSON] ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області із заявою про скасування арешту на спірну квартиру [ADDRESS]. На дану заяву надійшла відповідь начальника [PERSON] ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області №17177 від 11 липня 2016 року про те, що арешт з даної квартири не може бути знято, оскільки має місце зведене виконавче провадження №4944669, в якому її батько є боржником, що 22 січня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна, та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все майно боржника, а тому відсутні правові підстави для зняття арешту з спірної квартири. Таким чином, постанови державних виконавців про накладення арешту на все майно боржника [PERSON] в частині накладення арешту на квартиру [ADDRESS] є незаконними і такий арешт підлягає зняттю. У процесі розгляду справи співвідповідачем було залучено [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, з якої вбачається, що він визнає позов та просить розглядати справу за його відсутності. Представник [PERSON] ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області та відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи, про що є у справі рекомендоване поштове повідомлення. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у їх відсутності, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження №49447669 з примусового виконання: - виконавчого листа №2/466/275/15, виданого 08 квітня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованості у розмірі 61 940 грн.; - виконавчого листа №466/4349/15-ц, виданого 17 березня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] заборгованості у розмірі 20 080 грн.; - виконавчого листа №466/4125/15, виданого 14 січня 2016 року Шевченківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] в користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №017-2008-675 від 17 березня 2008 року у розмірі 60 114,68 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 23.11.2015 року складає 1441825,11 грн., а також судовий збір у розмірі 3654 грн. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] від 11 вересня 2015 року та постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] від 22 січня 2016 року у виконавчому провадженні №47217758 (зведене виконавче провадження №49447669) було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Згідно з копії договору міни від 13 липня 2000 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] поміняли належну їм на праві власності квартиру №54 в будинку №78, що знаходилася за адресою: м. Львів, вул. Криворізька на належну [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до копії угоди про зміну форми власності від 25 червня 2002 року, яка посвідчена державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] домовилися змінити форму власності на квартиру [ADDRESS] із спільної сумісної власності на спільну часткову власність, виходячи із рівності права кожного на цю квартиру, їм належить по 1/3 ідеальній частці (а.с.5). З довідки №3113 від 27 вересня 2016 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року квартира №65 в будинку №6 на вул. Сорочинській у м. Львові зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON],[PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни. У договорі дарування 1/3 частини квартири від 25 червня 2002 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №4-2328, зазначено, що [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с 6). У судовому засіданні було встановлено, що договір дарування 1\\3 частини квартири від 25 червня 2002 року не було зареєстровано в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З пояснень представника позивача у судовому засіданні вбачається, що [PERSON] 24 червня 2016 року звернувся до начальника [PERSON] ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області [PERSON] з вимогою зняти арешт. Листом від 11 липня 2016 року начальник [PERSON] ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області [PERSON] відмовив у скасуванні арешту (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід зняти арешт на квартиру [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] від 11 вересня 2015 року та постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] від 22 січня 2016 року у виконавчому провадженні №47217758 (зведене виконавче провадження №49447669),як такий що обмежує права власника на його розпорядження. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved