Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачі ( відповідачі ) [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказавши, що він є позивачу [PERSON] колишнім чоловіком, шлюб між ними розірваний 28.08.2012 року, а позивачу [PERSON] [PERSON] є батьком. [PERSON] із липня 2012 року припинив мешкати у квартирі [ADDRESS], однак залишився бути зареєстрованим у вказаній квартирі, квартиронаймачем якої є позивач [PERSON] Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, його фактичне місце проживання не відомо. Комунальні та інші платежі на утримання квартири відповідач не здійснює. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування ним. В обґрунтування позову зазначив, що квартира [ADDRESS] належить до комунальної власності міста та надана його колишній дружині на підставі обмінного ордеру . У листопаді 1986 року він був зареєстрований [PERSON] у спірній квартирі як член сім»ї і проживав там. Шлюб між ними розірвано 28 08 2012 року . 22 07 2012 року, прийшовши до дому, не зміг потрапити в квартиру, [PERSON] раніше не помітно забрала зі зв»язки ключ від дверей квартири, а його речі стояли біля дверей квартири у під»їзді будинку. На його вмовляння впустити до квартири вона не реагувала, тому він вимушений був поїхати мешкати до сестри. На даний час він зареєстрований у спірній квартирі, іншого житла не має, змушений винаймати житло. Наміру у добровільному порядку покинути житло у нього не було. Житлове приміщення складається із 3-х ізольованих кімнат. Просить ухвалити рішення яким усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення його у квартиру [ADDRESS]. Зобов»язати [PERSON] надати йому дублікат ключів від вхідних дверей квартири . Встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме вищезазначеною квартирою шляхом виділення у користування позивачу [PERSON] ізольовану кімнату № 2 площею 19 м.кв. , відповідачам - інші дві кімнати. У спільному користуванні залишити : кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор , вбудовану шафу. Внести зміни до договору найму житлового приміщення та відкрити особовий рахунок на його ім.»я на ізольовану кімнату № 2. Відкрити окремий особовий рахунок на його ім.»я на ізольовану кімнату № 2 . Судові витрати покласти на відповідача. Позивачі ( відповідачі за зустрічним позовом ) [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON], кожний окремо, в судовому засіданні свій позов підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили визнати відповідача [PERSON], таким що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Зустрічний позов не визнали з підстав визначених у їх позовній заяві - перешкод у проживанні відповідача вони не чинили, він добровільно покинув житлове приміщення, забрав свої особисті речі, і наміру вселятися не мав до моменту звернення їх з позовом до суду. Відповідач ( позивач за зустрічним позовом ) [PERSON] та його представник [PERSON], кожний окремо, в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали з підстав, визначених у зустрічній позовній заяві , з первісним позовом не погодилися зважаючи на те, що позивачі [PERSON] вимусили покинути житло, забравши ключ від вхідних дверей квартири та виставивши його речі . Додав на запитання представника [PERSON] що з дня, коли його речі були виставлені за двері квартири він не намагався вселитися у спірну квартиру. Представник третьої особи Довгинцівського районного відділу у м. Кривому Розі Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлені. Надали заяву про розгляд справи у їх відсутність з винесенням рішення згідно норм чинного законодавства. Представник третьої особи КП «ЖЕО № 45» у судове засідання не з'явився, надали відгук у якому просять розглянути справу у їх відсутність, не заперечують проти задоволення зустрічного позову [PERSON], натомість вважають , що первісний позов про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням не є достатньо обгрунтованим та не підлягає задоволенню. Представник Довгинцівської районної у м. Кривому Розі ради Перевозник І.С. в судовому засіданні 28 11 2013 року пояснила, що для вирішення питання про визнання втратившим право користування житлом, вселення, визначення порядку користування житлом необхідний первинний документ - ордер на житлове приміщення. Однак такий ордер на всю квартиру відсутній, тому при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд , вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні як первісного так і зустрічного позову виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до обмінного ордеру на житлове приміщення № 09851 від 09.10.1986 року є наймачем житлової площі в [ADDRESS] , що складається з однієї кімнати, площею 18,3 кв.м. (л.с. 8). Після реєстрації шлюбу з відповідачем змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (л.с.10- копія свідоцтва про укладення шлюбу ). 28.08.2012 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний (л.с.9 - копія свідоцтва про розірваня шлюбу). У квартирі [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (л.с.6 - довідка). [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 19 05 1987 року ( л.с. 23 - копія паспорту ). Відповідно до акту [PERSON] у вищевказаній квартирі не мешкає з 22 липня 2012 року (л.с. 7 - акт ). Відповідно до технічного паспорту на квартиру , вищезазначена квартира складається з 3-х кімнат розміром 13 кв.м., 19 кв.м., 18,30 кв.м., кухні , ванної кімнати, вбиральні, вбудованої шафи, коридору ( л.с. 26 ) . Судом також в судовому засіданні зі слів сторін по справі та технічного паспорту на квартиру встановлено, що в квартирі проведено самовільне перепланування. Твердження відповідача [PERSON] про те, що кімнати ізольовані не відповідають плану квартири ( л.с. 26 ) відповідно до якого кімнати № 3 і № 4 є прохідними. Однак як пояснили в судовому засіданні дверний отвір був закладений і на іншій стороні самочинно встановлені двері у кімнату № 4. Відповідно до наданої виконкомом Довгинцівської районної у місті ради інформації від 10 12 2013 року будь - яких рішень щодо надання [PERSON] двох кімнат житловою площею 13 та 19 кв.м. по [ADDRESS] за період з 1986 року по теперішній час виконкомом не приймалося. На той період часу Криворізьке відділення Придніпровської залізниці мало свій відомчий житловий фонд та повноваження самостійно розподіляти житлом ( л.с. 75 ) , а відповідно до листа ДП " Придніпровська залізниця" від 28 01 2014 року надати інформації щодо прийняття рішення стосовно виділення спірної житлової площі на ім"я [PERSON] не є можливим, так як термін зберігання даних документів сплив. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У п. 4. зазначено, що в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на житлове приміщення суд зазначає наступне . Відповідно до позовної заяви та пояснень в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування всією вищезазначеною квартиру, яка складається з трьох житлових кімнат. Як зазначила позивач [PERSON] і підтвердили це в судовому засіданні всі інші учасники, що за обмінним ордером нею була отримана лише одна житлова кімната у квартирі, так як квартира була відомчою та комунальною. [PERSON] був вселений теж лише в одну кімнату. А згодом вони зайняли всі інші кімнати, однак доказів законності зайняття цих кімнат не надали. Посилаючись на те, що у [PERSON] в паспорті зазначена прописка саме у квартирі [ADDRESS] , а не у окремій його кімнаті, вважає, що визнавати його втратившим право необхідно на всю квартиру , а не на ту її частину, яка зазначена у ордері. Однак [PERSON] не є наймачами всієї квартири, а лише її частини, а тому суд вважає, що всі [PERSON] не можуть бути належними позивачами по даний справі в частині тих житлових кімнат, які їм не надавалися у користування відповідно до ордеру. І просити визнати втративвшим право на кристування всією квартирою також не мають підстав. Зважаючи на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог, право уточнити позов має позивач, і чим вони не скористалися, обгрунтовували позов тим, що користуються на законних підставах всією квартирою і тому просили визнати [PERSON] втатившим право на користування всією квартирою, суд вважає, що у позові необхідно відмовити у повному об»ємі. Відповідно до правил ст. ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. А [PERSON] є наймачами лише однієї кімнати у спірній квартирі. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Суду не представлено жодного належного доказу , що [PERSON] на законних підставах користуються у спірній квартирі двома іншими кімнатами. Оскільки згідно ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який на час звернення до суду на дві спірних кімнати у квартирі виданий не був, і тому вони не мали права на спірне житло, а не існуюче право не підлягає захисту. Сам факт зазначення у паспорті реєстрації у квартирі не породжує права на користування всією квартирою, а саме тією частиною на яку не видано ордер. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням суд зазначає наступне . Згідно ч.1 ст.163 Житлового Кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача у квартирі , а також не встановлено фактів чинення перешкод з боку [PERSON] та [PERSON] у користуванні [PERSON] спірною квартирою. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що після того як [PERSON] виставила його речі з квартири він не намагався вселитися в квартиру ні сам, ні з допомогою сторонніх осіб, співробітників міліції. Свідок [PERSON] ( сестра [PERSON] ) в судовому засіданні пояснила , що [PERSON] в 1987 році вселилися в одну кімнату спірної квартири за обміном . В інших кімнатах мешкали сторонні жінки ( квартира була комунальною та відомчою). Згодом цим жінкам дали інші квартири, а [PERSON] почали мешкати у всій квартирі, однак документів на підставі яких вони зайняли дві інші кімнати у них не має. 22 07 2013 року [PERSON] прийшов до неї та з його слів вона дізналася, що його дружина [PERSON] виставила особисті речі за двері квартири , забрала ключі від вхідних дверей. Однак даний свідок особисто не була присутня при подіях 22 07 2013 року, знає лише зі слів брата про те, що сталося, і не може знати що дійсно відбувалося. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є матір"ю [PERSON] З березня 2012 року вона проживає разом з [PERSON] у спірній квартирі. Ніхто не перешкоджав [PERSON] проживати у квартирі. Ключі у нього від вхідних дверей квартири були. Його особистих речей не має. З проханням вселитися до квартири [PERSON] до неї не звертався, лише [PERSON] один раз телефонувала з проханням платити за комунальні послуги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою [PERSON] від першого шлюбу. [PERSON] не мешкає у спірній квартирі приблизно рік. Його особистих речей не має. Зі слів матері знає, що у [PERSON] є ключі від квартири і що він пішов з квартири, коли нікого не було вдома , живе з іншою жінкою. Та що він не намагався вселитися у квартиру. Таким чином, [PERSON] не надав суду жодного належного доказу в підтвердження , що йому перешкоджали у користуванні житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . , окрім його пояснень. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні стверджують, що перешкод у проживанні [PERSON] вони не чинили, ключі від вхідних дверей не забирали. Крім того , як зазначено вище обмінний ордер виданий лише на 1 кімнату спірної квартири площею18,3 кв.м., з чого випливає, що [PERSON] на законних підставах користуються лише вищезазначеною кімнатою. А [PERSON] просить вселити його у кімнату, яка у відповідності до норм чинного законодавства у користування сім"ї [PERSON] не видавалася. Крім того , як встановлено в судовому засіданні і зазначено вище кімнати у квартирі не є ізольованими відповідно до технічного паспорту , а в квартирі проведено самочинне перепланування. Враховуючи, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні квартирою , вселення не підлягають задоволенню, інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню, так як є похідними від основної вимоги. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає у повному об»ємі. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed