Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду позовом про стягнення грошових коштів. В обґрунтування пред'явлених вимог зазначає, що 18.06.2015 року між позивачем та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 000969. На виконання умов договору позивач сплатив 19.06.2015 суму коштів у розмірі 15 000 грн. Разом з тим, 18.06.2015 позивачем помилково сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 10 000 грн. на виконання умов договору №000959, який підписано не було. Посилаючись на викладені обставини просить стягнути з відповідача помилково перераховані грошові кошти у сумі 10 000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.06.2015 року між позивачем та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 000969.( а.с.9-16). На виконання умов договору позивач сплатив 19.06.2015 суму коштів у розмірі 15 000 грн.( а.с.16). Разом з тим, 18.06.2015 позивачем помилково сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 10 000 грн. на виконання умов договору №000959, який підписано не було.( а.с.17). 17.08.2015 року позивач звернувся до ТОВ «Євролізинг Україна» з заявою про повернення коштів в сумі 10 000 грн. сплачених в рахунок договору №000959 від 18.06.2015 року. (а.с.19). 07.09.2015 відповідач відмовив позивачу у поверненні грошових коштів, посилаючись на те, що грошові кошти у сумі 10 000 грн. були зараховані як адміністративний платіж на виконання договору №000969 від 18.06.2015. (а.с.20). Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України „Про фінансовий лізинг" - ч.1 ст.2 вказаного Закону. Відповідно до глави 52 розділу II ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судовим розглядом не встановлено факту підписання договору №000959 від 18.06.2015, а відтак стверджувати, що у позивача виник обов»язок сплатити адміністративних платіж не представляється можливим. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст..1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позивачу підлягають поверненню кошти в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved