Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 27.09.2010р. по 27.06.2014р. у сумі 42 822,64 грн., яка складається з основного боргу у розмірі - 37073,14 грн.; інфляційних нарахуваннь у розмірі - 4 164,66 грн., 3 % річних в розмірі - 1 584,83 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є користувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 22, та споживає комунальні послуги, які надає виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». 21.08.2015 року Шевченківський районний суд м. Києва відмовив Комунальному підприємству у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника [PERSON] боргу за житлово-комунальні послуги, а тому у Позивача наявне право звернення до суду у позовному провадженні. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, позивач посилався на те, що відповідач користувався житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, однак кошти за користування ними сплачував не в повному обсязі. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідачі про час і місце судового розгляду оповіщалися у встановленому законом порядку шляхом поміщення оголошення в газету, у судове засідання не з'явилися, про поважність причин неявки суд не повідомляли та не просили розглядати справу у їх відсутність, представника до суду не направили, заперечення проти позову не подавали. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» створено відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року №24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського району» від 2012 року передбачено: 2.2.1. Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг. 2.2.1. Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. 2.2.2. Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг. 2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення. Судом встановлено, що [PERSON] є користувачем нежитлового приміщення за адресою[ADDRESS]З матеріалів справи вбачається, що окремим дорученням №905 від 13.09.2010р. першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації було зобов'язано КП ЖЕКам передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з орендарями та власниками нежитлових приміщень, скласти акт звіряння станом на 01.10.2010 року, з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисципліни не допущенням безоплатного виконання використання теплової енергії (а.с. 14). Відповідно до акту складеного КП «ЖЕК «Шулявка» вбачається, що станом на 01.10.2010 року заборгованість відповідача складає у розмірі 3 169,08 грн. (а.с. 15). Крім того, оплата за фактичне споживання комунальних послуг у період з 28.09.2010р. по 27.06.2014р. від відповідача не надходила (а.с. 35-54). Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до розрахунку боргу по платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідача в період з 27.09.2010р. по 27.06.2014р. у сумі 42 822,64 грн., яка складається з основного боргу у розмірі - 37073,14 грн.; інфляційних нарахування у розмірі - 4 164,66 грн., 3 % річних в сумі - 1 584,83 грн. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги - 37073,14 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 4 164,66 грн., 3 % річних в сумі - 1 584,83 грн., а всього 42 822,64 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 1218,00 грн., а також витрати, пов"язанні із розглядом справи у вигляді сплачених позивачем коштів за розміщення оголошення в газету у розмірі 420,00 грн.

Outcome: approved