Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із зазначеним вище позовом, просить розірвати договір оренди землі пл. 1,0 га для будівництва та обслуговування об»єктів автосервісу, що знаходиться в межах Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл., від 30.01.97 р., укладений між Старокошарівської сільрадою Ковельського р - ну Волинської обл. (далі - третя особа) та відповідачем; зобов»язати відповідача повернути державі в особі Волинської облдержадміністрації вказану вище земельну ділянку. Свої вимоги обгрунтовує тим, що встановлено, що відповідачем як орендарем порушуються істотні умови договору на право тимчасового користування землею (в т. ч. на умовах оренди) від 30.01.97 р. (далі - договір), укладеного між останнім та Старокошарівською сільрадою Ковельського р - ну Волинської обл., зареєстрованого Ковельською райрадою Волинської обл. у Книзі записів договорів на право користування землею 30.01.97 р.. На підставі рішення Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. № 9/3 від 16.01.97 р., між останньою як орендодавцем з однієї сторони та відповідачем як орендарем - з іншої, було укладено договір, що був зареєстрований Ковельською райрадою Волинської обл. у Книзі записів договорів на право користування землею 30.01.97 р.. Відповідно до розд. 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в тимчасове користування на умовах довгострокової оренди земельну ділянку заг. пл. 1.0 га, що знаходиться в межах [ADDRESS] для будівництва та обслуговування споруд автосервісу. Договір укладено строком на 50 р.. Відповідно до п. 2.1 договору орендна плата вноситься орендарем щорічно у вигляді орендної плати, що складається з земельного податку та додаткової плати з врахуванням змін до закону про оподаткування. Як передбачено п. 3.2 договору землекористувач зобов'язаний забезпечувати використання землі відповідно до цільового призначення та умов надання, своєчасно вносити плату за землю. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки у п. 5 договору не вказано, оскільки на час його укладення нормативна грошова оцінка земель, розташованих на території Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. за межами населених пунктів, не проводилась. Покликаючись на ч. 5 ст. 5, ст. 13, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», зазначає, що рішенням Ковельської райради Волинської обл. № 44/33 від 08.04.15 р. «Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів», було затверджено техдокументацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1.0 га для будівництва та обслуговування споруд автосервісу, розташованої на території Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. за межами населених пунктів, що перебуває в оренді відповідача. Згідно з додатком до вказаного вище рішення Ковельської райради Волинської обл. нормативна грошова оцінка зазначеної вище земельної ділянки становить 1 093 825 грн. 92 коп.. Покликаючись на ст. 289 ПК України, зазначає, що відповідно до інформаційної довідки управління Держгеокадастру у Ковельському р - ні Волинської обл. від 15.06.16 р. нормативна грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації (за 2014 р - 1.249, 2015 р. - 1,433) становить 1 957 748 грн. 23 коп.. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.14 р. внесено зміни до ПК України, зокрема, п. п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 викладено у новій редакції і згідно з зазначеною нормою ПК України розмір орендної плати за земельну ділянку встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою З відсотків нормативної грошової оцінки. Відтак, річний розмір орендної плати за використання відповідачем спірної земельної ділянки, з урахуванням вимог ст. 288 ПК України за 2016 р. складає 58 732 грн. 45 коп.. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Управлінням Держгеокадастру у Ковельському р - ні Волинської обл. направлялись листи про необхідність внесення змін до договору у зв'язку із законодавчим встановленням мінімального розміру орендної плати за використання земель державної власності - 3% від нормативної грошової оцінки землі. Однак, відповідачем будь - яких дій з метою внесення змін до договору оренди не вчинено. Відповідно до п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам п. п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, що закріплений у п. 5.2 ст. 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь - якому разі не може бути меншим, ніж встановлений п. п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 ПК України. Нарахування орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою упродовж 2015 - 2016 р. р. здійснювалось податковими органами відповідно до п. п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу. Як вбачається з інформації Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл. від 02.12.16 р., згідно договору відповідачеві як фізичній особі нараховано заборгованість по орендній платі за землю за 2015 р. в сумі 30 381 грн., за 2016 р. - в сумі 58 732 грн. 45 коп.. У зв'язку з виникненням податкового боргу постановою Волинського окружного адмінсуду від 31.03.16 р. у справі № 803/3758/15, що набрала законної сили 09.06.16 р., задоволено позов Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл. та стягнуто із [PERSON] на користь місцевого бюджету Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. податковий борг по орендній платі за землю в сумі 30 381 грн. 10 коп. за 2015 р.. Окрім цього, в порушення п. 3.1. договору відповідачем тривалий час земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням. Як вбачається з інформації Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. № 197 від 21.11.16 р. на орендованій земельній ділянці упродовж 20 років відповідачем об'єкти автосервісу не побудовані та не використовуються; існує лише невелике сторожове приміщення та паркан. Відсутність на спірній земельній ділянці таких об'єктів підтверджується інформаційною довідкою з Держреєстру речових прав від 18.11.16 р., відповідно до якої за відповідачем будь - які речові права на об'єкти автосервісу не зареєстровані. Окрім цього, відповідно до інформації Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл. від 02.12.16 р. нарахування орендної плати відповідачеві здійснюється як фізичній особі. Покликаючись на ст. ст. 8, 24, 36, п. п. 4, 8 ст. 27, ст. 29 ЗК УРСР, що діяв на час укладення договору, ст. ст. 93, 96, 206 ЗК України, ст. ст. 1, 15, ч. ч. 1, 2 ст. 21, ст. ст. 24, 25, 32, ч. 1 ст. 34, ст. ст. 35, 141 Закону України "Про оренду землі", ст. 651 ЦК України, ч. 5 ст. 122 ЗК України (в ред. Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» № 5245 - VІ, що набув чинності 01.01.13 р.), зазначає, що згідно інформаційної довідки з держстатзвітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, земельна ділянка площею 1, 0 га, надана в оренду відповідачеві, є ділянкою для несільськогосподарської підприємницької діяльності, по експлікації земель - землі, що використовуються в комерційних цілях. Як вбачається з листа ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. від 21.11.16 р., розпорядником земельної ділянки площею 1, 0 га, розташованої на території Старокошарівської сільради Ковельського району Волинської області, та наданої в оренду відповідачеві, є Волинська облдержадміністрація. Водночас, стороною договору є Старокошарівська сільрада Ковельського районуВолинської області. Покикаючись на ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ч. ч. 1, 5 ст. 148 ЗК України, ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», зазначає, що спір зачіпає інтереси держави, що згідно ст. 131 - 1 Конституції України покладає на прокуратуру повноваження з представництва її інтересів в суді, які визначені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України. Покликаючись на ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 1 ЗК України, ч. 3 ст. 45 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зазначає, що листом від 16.12.16 р. Волинська облдержадміністрація (далі - ВОДА) повідомлена про звернення прокурора до суду з розглядуваним позовом. Листом № 7 478/54/2 - 16 від 01.12.16 р. остання повідомила про неможливість звернутись з позовом про розірвання договору у зв'язку з відсутністю потрібного обсягу фінансування для сплати судового збору. Бездіяльністю позивача суперечить положенням ЗК України, перешкоджає зростанню економічної ефективності використання наданої в оренду земельної ділянки, оскільки є причиною фінансових втрат бюджету, що порушує інтереси держави. Покликаючись на ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», просить позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача (а. с. 2 - 7). 23.01.17 р. відповідачем подано письмове заперечення проти позову, обґрунтоване тим, що прокурор, закладаючи розглядувані судом вимоги в інтересах держави в особі ВОДА, що не є стороною оспорюваного договору. Покликаючись на Закон України «Про прокуратуру», зазначає, що ВОДА не зверталась до прокурора за захистом конкретних інтересів як порушених. Ініціатором є прокуратура, що звернулась до суду від імені державного органу, що не є стороною договору. Покликаючись на ст. 23 ЗК України від 14.10.14 р., що набрав чинності з 25.04.15 р., ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», висловлює сумнів у повноваженнях прокурора як заявника. Покликаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», що набув чинності 01.01.13 р., ч. 5 ст. 122 ЗК України, зазначає, що прокурора не враховано положення ч. 3 ст. 122 ЗК України, зазначає, що на момент отримання ним в оренду земельної ділянки, що розміщена у межах Ковельського району та була виставлена на аукціон Ковельською райрадою Волинської області у 1996 р., власником земельної ділянки була територіальна громада. Він був визнаний переможцем аукціону. Згідно з протоколом земельного аукціону № 1 Ковельської райради Волинської обл., земельна ділянка, що була об»єктом аукціону, знаходила під юрисдикцією Старокошарівської сільради Волинської обл.. Щоб набути права розпорядника слід стати власником земельної ділянки. Покликаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», зазначає, що ним було внесено зміни до ст. 117 ЗК України, що не враховано прокурором. Йому було передано в оренду земельну ділянку за рішенням Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. від 16.01.97 р. № 9/3, що є чинним. На підставі такого рішення сільради було укладено оспорюваний договір, що є чинним. Зазначає, що лист Держгеокадастру не є підтвердженням належності права розпорядження земельною ділянкою державі в особі ВОДА, а заява прокурора не відображає інтересів власника землі. Покликаючись на п. 3 Перехідних положень ЗК України, зазначає, що орендодавцями земельних ділянок державної власності до 01.01.02 р. були відповідні ради. З прийняттям ЗК України у новій редакції з врахуванням змін, орендодавцями земельних ділянок державної власності за межами населеного пункту є державні органи виконавчої влади. Покликаючись на ч. 1 ст. 598 ЦК України, зазначає, що договір може бути припинений лише з підстав, передбачених ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Покликаючись на ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», зазначає, що ВОДА має керуватись зміненими положеннями ст. ст. 117, 118 ЗК України: набути право власності на вказану вище земельну ділянку та шляхом укладання додаткової тристоронньої угоди стати стороною у орендних відносинах. Однак, прокурор не врахував ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», не вказав з 2013 р. провести дії, передбачені ч. 1 ст. 17, ст. 148 -1 ЗК України. Покликаючись на ст. 34 ЦК України, ст. 102 - 1 ЗК України, зазначає, що діє право суперфіцію та прокурор не надав доказів наявності права вимоги про розірвання договору чи припинення належного йому права суперфіцію. Заборгованість по орендні платі була стягнута з нього не на користь ОДА, а - Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл.. Покликаючись на ст. 374 ЦК України, зазначає, що прокуророві не належить право на заявлення розглядуваної вимоги (а. с. 52 - 54). 31.01.17 р. представником відповідача - [PERSON] - було подано до суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване аналогічним чином, та, крім того, з покликанням на ст. 29 ЗК України (1992 р.), гл. 2 ЗК України, тим, що до 30.12.16 р. відповідач являвся підприємцем (а. с. 216 - 218). У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обгрунувала їх вищенаведеними доводами позовної заяви. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позову не визнав, суду пояснив, що, дійсно, він, відповідно до рішення Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. № 9/3 від 16.01.97 р. «Про надання земельної ділянки у довгострокову оренду», як переможець земельного аукціону - підприємець, 30.01.97 р. уклав з третьою особою оспорюваний договір. На виконання договору щорічно справно сплачував плату за землю та використовував земельну ділянку за цільовим призначенням. В даний час він отримав виконаним цілий ряд замовлених ним попередньо робочих проектів та дозвільних документів для втілення мети - спорудження на вказаній вище земельній ділянці об»єкта інфраструктури - автосервісу із стоянкою, мотелем, сауною тощо. В даний час на земельній ділянці встановлено паркан по її периметру, навезено вимостку території, споруджено двоповерховий будинок охорони у місці, що відповідає планові експлікації будівель та споруд. Дійсно, хоча у законодавство було внесено зміни, що стосувались розміру орендної плати, зміни до оспорюваного договору внесено не було. Тому він, не будучи згідним із збільшеною сумою орендної плати, нарахованою йому податковою інспекцією сумою орендної плати, у 2015 р. звернувся до суду з позовом. У задоволенні його позову було відмовлено, але таке судове рішення набрало законної сили лише 09.02.16 р.. У подальшому податковою інспекцією було закладено до нього позов про стягнення спірної суми орендної плати. Такий позов було задоволено, але судове рішення набрало законної сили лише 19.04.16 р.. Він, зрозумівши, що його позиція проти нарахування збільшеної суми орендної плати є невірною, у 2017 р. добровільно сплатив всю суму заборгованості по орендній платі за 2015 р.. В даний час судові спори припинено та він не має заборгованості по сплаті орендної плати. Сплатив і орендну плату за 2016 р. у новому розмірі. Просить у задоволенні позову відмовити. Представники відповідача, кожен зокрема, у судовому засіданні позову не визнали, та, кожен зокрема, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях проти позову, що узгоджуються з позицією відповідача. Надалі у судове засідання не з»явились. Суд, заслухавши прокурора, пояснення відповідача та його представників, у т.ч. - адвоката, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора безпідставні та не підлягають до задоволення. Як зазначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставині. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як слідує із змісту ст. 45 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів. З метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення ВС України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або ч. 3 ст. 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених ст. 121 цього Кодексу. Повноваження прокурора як позивача у розглядуваній справі суд вважає належно доведеними (а. с. 31). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії рішення Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. № 9/3 від 16.01.97 р. «Про надання земельної ділянки у довгострокову оренду», третя особа у справі відповідачеві як переможцю аукціону надала у довгострокову оренду земельну ділянку заг. пл. 1 га на землях, віднесених до [ADDRESS]. Відповідачеві було дозволено проектування на будівництво об»єктів на орендованій земельній ділянці згідно умов аукціону із затвердженням паспорта будівництва головним архітектором району. Зобов»язано голову Старокошарівської сільради Ковельського р - ну Волинської обл. укласти з відповідачем договір довгострокової оренди земельної ділянки, а землевпорядника тієї ж сільради - внести відповідні зміни до земельної документації сільради (а. с. 12, 62). У подальшому - 30.01.97 р. між Старокошарівською сільрадою Ковельського р - ну Волинської обл. - третьою особою у справі - та відповідачем як підприємцем - було укладено договір на право тимчасового користування землею (в т. ч. на умовах оренди) (далі - договір, оспорюваний договір), згідно з яким третя особа у справі та відповідач уклали договір про наступне: третя особа у справі на підставі свого рішення від 16.01.97 р. № 9/3 надала відповідачеві у тимчасове користування земельну ділянку заг. пл. 1, 00 га, у т. ч.: пасовищ 1, 00 га згідно з планом землекористування, що додається, на умовах довгострокової оренди строком на 50 р. для будівництва та обслуговування споруд автосервісу. Плата за землю вноситься землекористувачем щорічно у вигляді орендної плати, що складається з земельного податку та додаткової плати з врахуванням змін до закону про оподаткування, в розмірі 270 грн. на рік на вказаний у договорі рахунок певної банківської установи, не пізніше встановленого строку. Третя особа у справі як сторона договору, зокрема, має право на проведення контролю за: дотриманням вимог по використанню земельної ділянки за цільовим призначенням; природоохоронною та екологічною обстановкою в результаті діяльності. Відповідач як сторона договору, зокрема, має обов»язок по: забезпеченню використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення та умов її надання; здійсненню комплексу заходів щодо охорони землі, своєчасному внесенню плати за землю. Договір набрав чинності з моменту його реєстрації у Ковельській райраді Волинської обл. - 30.01.97 р. (а. с. 9, 10, 64 - 66). До договору мається додаток у виді плану тимчасового землекористування, що оглянутий судом у судовому засіданні в оригіналі та копія якого надана суду (а. с. 65) і суд враховує, що планування земельної ділянки враховано у проектній документації, наданій суду відповідачем, що наведена нижче. Як слідує із положень ст. 8 ЗК України (в ред. 1990 р.), що була чинною на дату укладення оспорюваного договору, у тимчасове користування на умовах оренди земля надавалась громадянам України. Орендодавцями землі були сільські ради народних депутатів і власники землі. Земля могла надаватись в оренду, у т. ч. - у довгострокове - до п'ятдесяти років користування. Умови, строки, а також плата за оренду землі визначались за угодою сторін і обумовлювались в договорі. Відносини щодо оренди землі регулювались цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Відповідно до положень ст. 27 ЗК України (в ред. 1990 р.), що була чинною на дату укладення оспорюваного договору, передбачалось право припинення права користування землею, однак, у разі, зокрема, систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; використання землі не за цільовим призначенням; невикористання протягом двох років - для несільськогосподарських потреб. Право користування землею може бути також припинено у випадках, зазначених у ст. 114 цього Кодексу (угоди щодо землі, що визнані недійсними). Право користування орендованою землею припинялось також при розірванні договору оренди землі. Право тимчасового користування землею припиняється шляхом розірвання договору. Згідно положень ст. 29 ЗК України (в ред. 1990 р.), що була чинною на дату укладення оспорюваного договору, у разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк. Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій Раді народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку. Місцеві Ради народних депутатів на підставі одержаних матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду про припинення права власності на земельну ділянку. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, але щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як слідує із змісту ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Її зміст співвідноситься з положеннями ст. 41 ЦК України (в ред. 1963 р.), що була чинною на дату укладення оспорюваного договору, згідно з якою угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Як слідує із змісту ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Її зміст співвідноситься з положеннями ст. 153 ЦК України (в ред. 1963 р.), що була чинною на дату укладення оспорюваного договору, за якою договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. За змістом ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як слідує з положень ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 р.. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Закон України «Про оренду землі» набрав законної сили 22.10.98 р., тобто, після укладення оспорюваного договору. Ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди земельної ділянки, що перебуває у власності юридичних осіб, укладається між власником і особою, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду, в порядку, визначеному цим Законом. Як зазначено у ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань. Відповідно, ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Ст. 25 цього ж закону передбачає, що орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно - побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем. Орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Як слідує з копії Інформаційної довідки з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держреєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта - відповідача у розглядуваній справі - № 732 909 01 від 18.11.16 р., за станом на вказану вище дату у власності відповідача, дійсно, немає об»єктів нерухомості, що були б розташованими на орендованій ним земельній ділянці (а. с. 29, 30). Однак, суд враховує, що, відповідно до копії заключення № 3 по відведенню земельної ділянки під будівництво від 13.06.97 р., вказану вище земельну ділянку було відведено під будівництво автосервісу відповідачем як підприємцем. Термін дії такого заключення подовжувався до 01.01.12 р. (а. с. 139). Крім того, у травні 2011 р. відповідач здійснив замовлення на виконання інженерно - геологічних вишукувань для розробки робочого проекту будівництва об»єктів дорожнього сервісу (мотелю) у с. Старих Кошарах Ковельського району Волинської області, що було виконано виконавцем замовлення у 2011 р.. Наведене вище стверджується копією техзвіту з інженерно - геологічних вишукувань на ділянці будівництва об»єктів дорожнього сервісу (мотель) в с. Старі Кошари Ковельського р - ну (т. 1, 2011) (а. с. 64 - 71). Крім того, у 2011 р. відповідач здійснив замовлення на виконання робочого проекту приєднання до електромереж електроустановок об»єкту дорожнього автосервісу (мотель) в с. Старі Кошари Ковельського р - ну Волинської обл., що було виконано виконавцем замовлення у 2012 р.. Наведене вище стверджується копією робочого проекту приєднання до електричних мереж електроустановок об»єкту дорожнього автосервісу (мотель) в с. Старі Кошари Ковельського р - ну Волинської обл. (2012 р.) (а. с. 109 - 132). Крім того, 01.06.11 р. відповідач здійснив замовлення на проектування об»єкта архітектури - дорожнього автосервісу (мотель) в с. Старі Кошари Ковельського р - ну Волинської обл. архітектурному бюро Ковельського р - ну Волинської обл., що було виконано виконавцем замовлення у 2016 р. після та з врахуванням: - прийняття Ковельською райдержадміністрацією 10.12.10 р. розпорядження № 554 «Про надання дозволу на виготовлення вихідних даних для проектування» вказаного вище об»єкта дорожнього автосервісу за заявою відповідача (а. с. 135); - надання управлінням МНС України у Волинській обл. висновку № 04/1 149 у лютому 2011 р. Держпожежнагляду по наміченій земельній ділянці на будівництво мотелю в с. Старі Кошари Ковельського р - ну Волинської обл. від 28.03.11 р. (а. с. 140); - виготовлення ВАТ «Волиньобленерго» техумов № 6 - 107/11/18 приєднання до електричних мереж електроустановок об»єкту дорожнього автосервісу (мотель) від 28.03.11 р. (а. с. 140); - встановлення 01.01.14 р. та погодження начальником відділу містобудування, архітектури та житлово - комунального господарства Ковельської райради Волинської обл. містобудівних умов і обмежень забудови вказаної вище земельної ділянки відповідачем (а. с. 137, 138). Наведене вище стверджується копією робочого проекта щодо об»єкта дорожньої інфраструктури (мотель) 1 - ша черга, будинок сауни, с. Старі Кошари Ковельського р - ну Волинської обл. (2016 р.) (а. с. 133 - 211). Крім того, у лютому 2013 р. відповідач здійснив замовлення на виконання робочого проекту влаштування систем пожежної сигналізації, оповіщення людей про пожежу та управління евакуацією людей - блискавкозахист - об»єкта дорожньої інфраструктури (мотель) 1 - ша черга - будинок сауни с. Старі Кошари Ковельського р - ну Волинської обл., що було виконано виконавцем замовлення 22.02.13 р.. Наведене вище стверджується копією робочого проекту влаштування систем пожежної сигналізації, оповіщення людей про пожежу та управління евакуацією людей - блискавкозахист - об»єкта дорожньої інфраструктури (мотель) 1 - ша черга - будинок сауни с. Старі Кошари Ковельського р - ну Волинської обл. (2013 р. ) (а. с. 72 - 108). Як слідує з листа № 197 від 21.11.16 р., адресованого третьою особою прокурору, на вищевказаній земельній ділянці встановлено огорожу, дійсно, є сторожове приміщення (а. с. 11). Суд приймає до уваги, що документації, що стверджувала б наявність чи відсутність на орендованій земельній ділянці самочинного будівництва у вигляді приміщення для охорони, у розпорядження суду не надано, однак, вказане вище приміщення для охорони чи сторожове приміщення, безсумнівно, відповідає загальному цільовому спрямуванню наданих суду відповідачем копій проектів забудови. Як випливає із змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень третьої особи у справі як органу місцевого самоврядування у галузі земельних відносин на території, зокрема, с. Ст. Кошар Ковельського р - ну Волинської обл., належить, серед іншого: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; надання земельних ділянок; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Суд приймає до увагу також ту обставину, що третя особа у справі та ВОДА як особи, що мають стосунок як до орендованої відповідачем за оспорюваним договором земельної ділянки, так і - третя особа - до укладення оспорюваного договору - за період з дати укладення такого договоу по дату закладення до суду позовних вимог прокурором, не скористались своїм правом (що зазначене і у оспорюваному договорі стосовно обсягу прав третьої особи), як і інші державні органи, визначені чинним у період з 1997 р. по даний час законодавством, заявити про наявність такої підстави до розірвання оспорюваного договору як невиконання чи неналежне виконання відповідачем як стороною оспорюваного договору, зокрема, такого обов»язку як забезпечення використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення та умов її надання. Суд враховує, що в даний час на земельній ділянці відповідачем встановлено паркан по її периметру, споруджено вказану вище будівлю (приміщення) для охорони (сторожове) у місці, що відповідає планові експлікації будівель та споруд (а. с. 195). Наведене вище підтверджує пояснення відповідача у тій їх частині, що він належно та за цільовим призначенням використовує земельну ділянку, хоча і з деякими затримками у оформленні дозвільної документації, фактичного будівництва запланованого об»єкта, що дає суду підставу зробити висновок про те, що орендована відповідачем за оспорюваним договором земельна ділянка все - таки використовується останнім за цільовим призначенням і підстав для задоволення позову з огляду на таке обгрунтування позовних вимог, що орендована земельна ділянка тривалий час не використовується відповідачем за цільовим призначенням - немає. Як слідує з копії рішення Ковельської райради Волинської обл. № 44/33 від 08.04.05 р. «Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів», з врахуванням п. 21 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» та ін., Ковельською райрадою Волинської обл., дійсно, було затверджено техдокументації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у т. ч. - орендованої відповідачем за оспорюваним договором (а. с. 13- 15). Оскільки інформаційна довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, орендованої відповідачем за оспорюваним договором, видана управлінням Держгеокадастру у Ковельському р - ні, не містить дати її видачі, вихідного номера та не завірена печаткою (а. с. 16); копія інформаційної довідки з державної статзвітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, що видана управлінням Держгеокадастру у Ковельському р - ні Волинської обл., не містить дати її видачі, вихідного номера та не завірена печаткою (а. с. 17), суд вважає їх неналежними доказами у справі, виходячи з наведених вище недоліків їх оформлення, та до уваги не приймає. Однак, копією листа № 13 - 3 - 0.6 - 7 604/2 - 16 від 21.11.16 р., адресованого ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. ВОДА; копією листа № 10 - 303 - 99.3 - 1 306/2 - 16 від 15.06.16 р. управління Держгеокадастру у Ковельському р - ні Волинської обл., адресованого прокурору, стверджуються посилання прокурора у тій їх частині, що відповідач є землекористувачем орендованої за оспорюваним договором земельної ділянки, розпорядником якої є ВОДА; розмір грошової оцінки орендованої відповідачем за оспорюваним договором земельної ділянки за станом на 08.04.15 р. - дату прийняття Ковельською райрадою Волинської обл. вищезгаданого рішення № 44/33 від 07.04.15 р., дійсно, складав 1 957 748 грн. 23 коп. (а. с. 18, 19). Відповідно до копії листа № 31 - 303 - 0.3 - 1 540/2 - 15 від 16.06.15 р., адресованого управлінням Держземагенства у Ковельському р - ні, у т. ч., відповідачеві, останнього було повідомлено про: зміни у чинному на той час податковому законодавстві щодо орендної плати за землю; про рішення Ковельської райради Волинської обл. № 44/33 від 07.04.15 р.; запропоновано терміново розпочати роботу по внесенню змін до діючих договорів оренди шляхом укладання додаткових угод в частин орендної плати; зобов»язано про результати повідомити до 25.06.15 р. (а. с. 21). Однак, у розпорядження суду не надано підтвердження отримання відповідачем вказаного вище листа Держземагенства у Ковельському р - ні. Як слідує з листа № 22 669/03 - 06 - 13 - 01 від 02.12.16 р., адресованого ГУ ДФС у Волинській обл. прокурору, за відповідачем за 2015 р. рахується заборгованість по сплаті орендної плати по орендованій відповідачем за оспорюваним договором земельній ділянці в сумі 30 381 грон. 10 коп., а за 2016 р. - в сумі 57 733 грн. 45 коп. (а. с. 22). Дійсно, як слідує із копії постанови Волинського окружного адміністративного суду від 16.10.15 р. у справі № 803/3 420/15 за позовом [PERSON] до Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, що набрало законної сили 09.02.16 р. відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.02.16 р., відповідач оспорював у судовому порядку повідомлення - рішення ОДПІ від 07.07.15 р. № 11 936 - 17, № 11 937 - 17, що стосувались визначення такого податкового зобов»язання відповідача як сплата орендної плати в сумі, відповідно, 286 грн. 79 коп., 30 094 грн. 31 коп. саме по орендованій відповідачем за оспорюваним договором земельній ділянці, що нарахована податковими органами з урахуванням рішення Ковельської райради Волинської обл. № 44/33 від 08.04.15 р. за період, відповідно, з 01.01.15 р. по 07.04.15 р., з 08.04.15 р. по 31.12.15 р. (а. с. 23 - 25). Як слідує із копії постанови Волинського окружного адміністративного суду від 31.03.16 р. у справі № 803/3 758/15 за позовом Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області до [PERSON] про стягнення податкового боргу, що набрало законної сили 19.04.16 р., Ковельська ОДПІ у судовому порядку ще до набрання чинності вищезазначеним судовим рішенням за позовом [PERSON] до ОДПІ, подала позов про стягнення з відповідача на користь третьої особи у розглядуваній справі податкового боргу в загальній сумі 30 381 грн. 10 коп. як боргу по сплаті орендної плати саме по орендованій відповідачем за оспорюваним договором земельній ділянці (а. с. 26, 27). Позов було задоволено. Вищезазначеними судовими рішеннями у повній мірі враховано положення ЗК України, ЦК України, ПК України, інших законодавчих актів, що врегльовують питання, пов»язані з орендою земельної ділянки та нарахування орендної плати, обов»язки орендаря по її сплаті тощо. У розпорядженні суду відсутні відомості про звернення вказаного вище судового рішення від 31.03.16 р. до примусового виконання, а відповідачем, натомість, надано суду копії квитанцій від 18.01.17 р. про сплату ним, відповідно, сум податку: 30 381 грн. 10 коп., 8 грн. 68 коп., тобто, спірної податкової заборгованості, а також - від 06.01.17 р. про сплату відповідачем орендної плати з врахуванням вимог чинного на даний час законодавства, сумі 58 733 грн. 45 коп., суми, що не була предметом судових спорів та виникла лише за станом на кінець 2016 р., є орендною платою за 2016 р. і підлягала сплаті у 2017 р. (а. с. 56, 22, 26 , 27). Наведене вище підтверджує пояснення відповідача у тій їх частині, що він зволікав у 2015 - 2016 р. р. із сплатою боргу по орендній платі з огляду на те, що у 2015 - 2016 р. р. у судовому порядку вирішувались спори з приводу вказаного вище його податкового боргу по орендній платі, та дає суду підставу зробити висновок про те, що наявність вказаних вище судових спорів свідчить про реалізацію відповідачем свого права на оспорювання у судовому порядку рішень ОДПІ. Сплата орендної плати за 2016 р. мала проводитись у 2016 р. та по спливу цього року, сплачена на початку 2017 р.. За станом на 01.02.17 р. будь - якого боргу по орендній платі відповідач не має. З огляду на наведене вище не вбачається систематичності у несплаті відповідачем сум орендної плати. Тому підстав для задоволення позову з огляду і на таке обгрунтування прокурором позовних вимог, суд не вбачає. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed