Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові про відшкодування шкоди у зв'язку з трудовим каліцтвом. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 21.03.1984 р. вона була травмована при виконанні своїх службових обов'язків, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. За висновком МСЕК від 28.07.92 р. та від 28.10.2001 р. [PERSON] визнана інвалідом другої групи від трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 80% безстроково. Відповідач КЕВ м. Харкова відшкодував [PERSON] шкоду у зв'язку з пошкодженням здоров'я на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.94 р. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2006 р. проведено перерахування розміру її втраченого заробітку у відповідності із Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності" №1105-ХІУ від 23.09.1999 року, виходячи з коефіцієнтів перерахунку, встановлених правлінням Фонду (з 01.03.02 р. - 1,193; з 01.03.03 р. - 1,182; з 01.03.04 р. - 1,152; з 01.03.05 р. - 1,238). Сума втраченого заробітку встановлена судом станом на 01.09.2005 р. в розмірі 524,78 грн. на місяць. Після цього перерахунок розміру втраченого заробітку відповідач не проводив, що не відповідає закону. Позивачка зверталася до відповідача щодо передачі їй документів по відшкодуванню шкоди до Фонду, однак документи не були передані, що позбавило її права на своєчасний перерахунок відшкодування розміру шкоди, таким чином з врахуванням трирічного строку позовної давності [PERSON] були недоплачені 32945,20 грн. Крім того, позивачка в своєму позові зазначила, що їй з вини відповідача була заподіяна моральна шкода у розмірі 20000 грн. - внаслідок того, що протягом 8-ми років підприємство порушувало її права, встановлені ст. 46 Конституції України, на соціальний захист, систематично недоплачуючи втрачений заробіток. У зв'язку з цим вона не мала коштів на достойне харчування, лікування, їй було не надано жодної путівки на санаторно-курортне лікування, не було оплачено придбання медикаментів, тому постійно переносила фізичні та моральні страждання. В судове засідання позивачка та її представник з'явилися, позов підтримали у повному обсязі, прохали його задовольнити у повному обсязі, надавши копію акту про нещасний випадок на виробництві від 22.03.1984 року. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що відшкодував шкоду [PERSON] у відповідності з рішеннями Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.94 р. та Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2006 р. свої зобов'язання виконував, виплачував щомісячно, починаючи з 01.09.2005 року, по 524 грн. 78 коп., із заявою про перерахунок потерпіла після цього не зверталася безпосередньо до відповідача. При цьому, він зазначив, що відповідач підготував справу [PERSON] для передачі Ленінському районному відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, але Фонд відмовив з посиланням на відсутність оригіналу акту ф. Н-1 або нотаріально завіреної копії. У зв'язку з цим представник просив відмовити позивачці у задоволенні заявлених нею вимог, відмітивши, що моральна шкода з боку відповідача [PERSON] спричинена не була.. Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Харків проти позову заперечувала, посилаючись на те, що потерпіла [PERSON] дійсно отримала травму на виробництві, є застрахованою особою, але для призначення їй страхових виплат Фонду повинна була надати оригінал акту ф. Н-1 або нотаріально завірену його копію. Суд, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи і оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і не оспорюється сторонами по справі, що позивачка [PERSON] знаходилася у трудових відносинах з Управлінням начальника робіт КЕЧ району, де працювала майстром. 21.03.1984 року вона була травмована в результаті ДТП при виконанні своїх службових обов'язків при супроводі вантажу на автомобілі, який був наданий УНР за заявкою власником автомобіля Харківської КЕЧ району, який реорганізовано з 2003 року в квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України. Про нещасний випадок УНР склало акт за ф. Н-1, копія якого надана потерпілій. За висновком МСЕК від 23.07.92 р. та від 28.10.2001 р. [PERSON] була визнана інвалідом 2-ої групи від трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 80% безстроково. Харківський КЕВ м. Харкова проводив відшкодування шкоди у зв'язку з пошкодженням здоров'я [PERSON] на підставі рішень Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.94 р. та Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2006 р., встановлена судами сума втраченого заробітку станом на 01.09.2005 р. становила - 524 грн. 78 коп. і з тих пір не перерахувалася. З 01.04.2001 р. введений в дію Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" №1105-ХІУ від 23.09.1999 року, відповідно до якого виплату відшкодування шкоди у зв'язку з пошкодженням здоров'я проводить Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України. Всі підприємства, установи і організації зобов'язані були передати справи потерпілих вказаному Фонду. Згідно зі ст.. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" підставою для нарахування страхових виплат є акт про нещасний випадок на виробництві та (або) довідка МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності. 22.03.1984 року був складений акт про нещасний випадок з [PERSON] на виробництві (за ф. Н-1). Статтею 29 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності" встановлено, що щомісячна сума втраченого заробітку підлягає перерахуванню у випадку підвищення середньої заробітної плати в галузях національної економіки. Правлінням Фонду встановлено коефіцієнти перерахування: з 01.03.06 р. - 1,203; з 01.03.07 р. - 1,183; з 01.03.08 р. - 1,125; з 01.03.09 р. - 1,063; з 01.03.10 р. - 1,0; з 01.03.11 р. - 1,102; з 01.03.12 р. - 1,176; з 01.03.13 р. - 1,149. Перерахування втраченого заробітку проводиться з урахуванням пенсії по інвалідності. З травня 2006 р. [PERSON] перейшла на пенсію за віком, яка не враховується при перерахунку. Судом перевірено порядок перерахунку щомісячних сум, які становлять: з 01.03.2006 р. - 524,78 грн. х 1,203 = 631,31 грн. з 01.03.2007 р. - 631,31 грн. х 1,183 = 746,84 грн. з 01.03.2008 р. - 746,84 грн. х 1,125 = 840,20 грн. з 01.03.2009 р. - 840,20 грн. х 1,063 = 893,13 грн. з 01.03.2011 р. - 893,13 грн. х 1,102 = 984,23 грн. з 01.03.2012 р. - 984,23 грн. х 1,176 = 1157,45 грн. Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків України №15 від 30.03.2012 р. внесено зміни в розмір раніше встановлених коефіцієнтів: з 01.03.2002 р. введено коефіцієнт 1,352 замість 1,193; з 01.03.2003 р. - коефіцієнт 1,21 замість 1,182; з 01.03.2004 р. - 1,228 замість - 1,152; з 01.03.2005 р. - 1,275 замість 1.238. Дана постанова введена в дію з 01 березня 2012 року. Перерахований розмір втраченого заробітку відповідно цієї постанови з 01.03.2012 року складає: 1157,45 грн. : 1,193 х 1,352 : 1,182 х 1,21 : 1,152 х 1,228 : 1,238 х 1,275 = 1474,16 грн. Постановою Правління Фонду № 31 від 21.09.2012 р. внесено подальші зміни коефіцієнтів з 01.03.2006 р. - 1,367 замість раніше встановленого - 1,203; з 01.03.2007 р. - 1,292 замість - 1,183. Цю постанову введено в дію з 01 вересня 2012 року. Відповідно підлягає перерахуванню щомісячна страхова сума втраченого заробітку [PERSON] та складає: з 01.09.2012 р. 1474,16 грн. : 1,203 х 1,367 : 1,183 х 1,292 = 1829,46 грн. Черговою постановою Правління Фонду встановлено коефіцієнт перерахування щомісячних страхових сум з 01.03.2013 року - 1,149. Відповідно підлягає перерахуванню щомісячна страхова виплата та складає: з 01.03.2013 р. - 1829,46 грн. х 1,149 = 2102,05 грн. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.92 р. „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами, внесеними постановою Пленуму №9 від 24.10.2003 р., в випадках вимог про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом або адміністрацією, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Позивачкою подана позовна дана заява 19.11.2013 року. На підставі викладеного та з врахуванням трирічного строку позовної давності відповідач повинен був сплатити за період з 15 листопада 2010 року по 01 листопада 2013 року - 51574,85 грн. (893,13 грн. : 30 дн. х 15 дн. + 893,13 грн. х 3 міс. + 984,23 грн. х 12 міс. + 1474,16 грн. х 6 міс. + 1829,46 грн. х 6 міс. + 2102.05 грн. х 8 міс). Фактично за цей період підприємство виплачувало по 524,78 грн. на місяць, не проводячи перерахування, та виплатило - 18629,65 грн. (524,78 грн. : 30 дн. х 15 дн. + 524,78 грн. х 35 міс). Тобто позивачці недоплачено за вказаний період - 32945,20 грн. (51574,85 грн. - 18629,65 грн.). Щомісячна сума втраченого заробітку, починаючи з 01 листопада 2013 р., складає - 2102,05 грн. на місяць та підлягає перерахуванню відповідно до діючого законодавства. В той же час відповідач фактично виплачував позивачці по 524,78 грн. Крім того, суд відзначає, що відповідачем не були надані відповідні докази щодо відмови Фонду прийняти документи [PERSON], на що посилався представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача недонарахованої та недоплаченої суми втраченого заробітку за період з 15.11.2010 року по 01.11.2013 року одноразово - 32945,20 грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та встановлює розмір щомісячної виплати, починаючи з 01 листопада 2013 року, по 2102 грн. 05 коп. з наступним перерахуванням. Стосовно позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди суд вважає їх такими, що не підлягають задоволення, виходячи з наступного. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (втому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як зазначено у п. 5.1 листа Міністерства юстиції України 13.05.2004 року №35-13/797, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з ти, у відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що [PERSON] не надано належних та достатніх доказів на підтвердження нанесення їй з вини відповідача моральної шкоди, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial