Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ТОВ «Александр-Агро», про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, посилаючись на те, що вони, після смерті [INFO] своєї дружини та матері [PERSON] , успадкували кожен по 1/6 частці земельної ділянки загальною площею 5,7824 га, кадастровий номер 2322184600:01:001:0027, що знаходиться на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Свідоцтва про справо на спадщину на вказану земельну ділянку отримано позивачами у 2016 році. В червні 2019 року позивачам стало відомо про факт укладання 10.02.2010 року договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Александр-Агро», право власності на яку в рівних частках зареєстроване за позивачами. Вказаний Договір оренди зареєстрований Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 06 квітня 2010 року за реєстровим номером 041026000179. Крім того вказали, що 28 березня 2016 року Відповідач здійснив повторну реєстрацію спірного Договору (номер запису про інше речове право 13937029), що підтверджується витягом та інформаційною довідкою. На момент укладання договору оренди від 10.02.2010 року та на момент його державної реєстрації, власниця земельної ділянки [PERSON] була померлою, а наявність зареєстрованого за відповідачем права оренди земельної ділянки, яка на сьогоднішній день належить позивачам на праві спільної часткової власності по 1/6 частки кожному, унеможливлює вільне користування, володіння та розпорядження належним їм нерухомим майном, останні змушені звернутися до суду для захисту порушеного права шляхом визнання договору оренди від 10.02.2010 року недійсним (як оспорюваним) та скасування державної реєстрації права оренди за Відповідачем. Позивачі до суду не з`явились, від представника позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Александр - Агро», в судові засідання у справі не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним шляхом, про причину неявки суд не повідомляв. Відзиву на позовну заяву або будь-яких доказів не надав. Ухвалу суду про витребування доказів залишив без виконання. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним шляхом, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу заочно у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає позовну заявою обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 133569, виданого на підставі Розпорядження Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 29.07.2004 року за № 2/139, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на права власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010526000250 від 14.01.2005 року [PERSON] мала право приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 5,7824 га, кадастровий номер 2322184600:01:001:0027, що знаходиться на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Лукашівською сільською радою Запорізького району Запорізької області. Після смерті спадкодавця право на спадщину, до складу якої входить спірна земельна ділянка зареєстрували у встановленому законом порядку позивачі, а саме - [PERSON] - чоловік спадкодавця, [PERSON] - син спадкодавця, [PERSON] - дочка спадкодавця, [PERSON] - син спадкодавця, [PERSON] - син спадкодавця та [PERSON] - син спадкодавця по 1/6 частки кожний. Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвами про справо на спадщину за законом та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003274022019 від 07.06.2019 року. В червні 2019 року Позивачам стало відомо про наявність договору оренди землі б/н, укладеного 10 лютого 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Александр-Агро» та від імені [PERSON] , з іншої сторони, як орендодавця, за яким відповідач отримав право користування на праві оренди земельною ділянкою, що до смерті належала [PERSON] , та після її смерті успадкована позивачами, строком на 10 років - до 10.02.2020 року. Як підтверджується матеріалами справи, вказаний договір, відповідно до вимог ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент підписання договору) був зареєстрований Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 06 квітня 2010 року за реєстровим номером 041026000179, що вбачається, зокрема, зі змісту самого оспорюваного договору. Крім того, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.06.2019 року за № НВ-0003274022019, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30.05.2019 року, сформованого Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.06.2016 року за № 62277382, 28 березня 2016 року Відповідач здійснив повторну реєстрацію спірного Договору (номер запису про інше речове право 13937029), що в тому числі підтверджує облік відповідачем спірної земельної ділянки, як орендованої та користування нею. З огляду на податкові декларації з фіксованого сільськогосподарського податку та податкові декларації платника єдиного податку 4 групи ТОВ «Александр-Агро», надані Центром обслуговування платників податків ДПІ Вільнянського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області на виконання ухвали суду від 01.10.2019 року за період з 2011 року по 2019 рік, підтверджується факт звітності відповідачем щодо земельної ділянки, кадастровий номер 2322184600:01:001:0027, загальною площею 5,7824 га, що знаходиться на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на підставі Договору оренди землі від 10.02.2010 року, яка належала на праві власності [PERSON] . Частиною 1 статті 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Частина 4 ст. 203 ЦК України, визначає, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 ст. 792 ЦК України). Законом України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 1 Законом України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 14 Законом України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року в редакції від 01.01.2010 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено форму договору оренди землі, а саме договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, згідно ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами, крім правочинів, встановлених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Отже, сторони договору, дійшовши згоди з усіх істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Положеннями ст. 16 Законом України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року в редакції від 01.01.2010 року визначено порядок укладення договору оренди землі за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року зазначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, часина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223,частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. За змістом ст.ст. 18, 20 Законом України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Таким чином, спірний договір оренди від 10.02.2010 року набрав законної сили після його первинної державної реєстрації 06 квітня 2010 року Запорізькою регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за реєстровим номером 041026000179, в той час як попередня власниця [PERSON] померла [INFO] , а від так, таку угоду можливо лише визнати недійсною, як оспорюваний правочин. Відповідно до п. 9 розділу щодо розгляду спорів про визнання правочинів недійсними, Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1.ч.1.ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України за 2 півріччя 2013 року, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки є неможливим. Своє волевиявлення на укладення правочину учасник виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. При вирішенні спору про визнання правочину недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення перш за все має наявність такої волі на момент досягнення згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. Моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Від так, у разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановлені, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) має бути визнаний недійсним у зв`язку із невідповідністю його вимогам частин 3 і 5 ст. 203 ЦК України, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути встановлений на реальне настання правових наслідків, що обумовленим ним. В даному випадку факт смерті власниці земельної ділянки до дня підписання спірного договору оренди (до 10.02.2010 року) є беззаперечною обставиною, яка свідчить про неможливість висловлення нею волевиявлення на укладання такого Договору, в тому числі на його підписання. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 2 даної статті нікчемний правочин - це правочин, недійсність якого встановлена законом. У цьому разі визнання його недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, іншим видом недійсності правочинів є оспорюваний правочин: „якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)". На відміну від нікчемного, оспорюваний правочин на момент вчинення породжує для його сторін цивільні права та обов`язки, а тому припускається дійсним. Водночас порушення умов дійсності правочинів в момент вчинення надає можливість одній зі сторін або заінтересованій особі звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Оспорюваний правочин визнається недійсним лише в судовому порядку. У зв`язку з цим у науці цивільного права такі правочини інакше називають відносно дійсними. Таким чином, оспорюваний правочин - це правочин, який на момент вчинення породжує притаманні дійсному правочину правові наслідки, але ці наслідки носять нестійкий характер, отже на вимогу заінтересованих осіб такий правочин може бути визнаний судом недійсним на підставах, встановлених законом. Проаналізувавши надані суду докази, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та надавши доказам належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved