Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 20 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1282. Від даного шлюбу у сторін дітей не має. Спору щодо розподілу майна не має. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що шлюбні стосунки між ними припинені через різні характери та різні погляди на життя. Вважає, що підстав для збереження сім`ї немає, примирення між ними неможливе і наполягає на розірванні шлюбу. Позивач в судове засідання не з"явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений належним чином, відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1282 ( а.с.7). Від шлюбу сторони дітей не мають. Спору щодо розподілу майна не має Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являються несумісність характерів та різні погляди на життя. . Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, то шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. На підставі наведеного, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, відповідно до ст. 112 СК України є підстави для розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved