Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] (власник) та її сини [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] фактично не проживають у спірній квартирі близько 9 років та виїхали за кордон, у зв`язку з чим не сплачуть комунальні послуги, не беруть участі в утриманні житла. Реєстрація місця проживання відповідачів порушує права позивача як власника, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Враховуючи, що дана справа є малозначною, тому суд розглянув її в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи, просила судові витрати залишити за позивачем. Суду пояснила, що у спірній квартирі проживає лише [PERSON] , а відповідачі по справі, які є її синами не проживають в квартирі приблизно 10 років, будь-які конфлікти чи спори між сторонами з приводу спірної квартири відсутні. До судового засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони давно дружать, знайомі із сім"єю [PERSON] Свідкам відомо, що обидва сини позивачки [PERSON] та [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживають приблизно 10 років, виїхали за кордон давно. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку №580 від 25.08.2005 року (а.с. 6). З акту (про тимчасову відсутність) від 01.09.2019 року, складеного комісією ОСББ «Зодчих 40» судом встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають з 2010 року (а.с. 7). Довідкою №649 від 02.09.2019 року та копією особового рахунку № [NUMBER] підтверджується, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник) та її сини [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 14). Позивачем [PERSON] надано суду копії квитанцій про сплату нею за комунальні послуги щодо квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-19). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач [PERSON] надала суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що сини позивача - відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] , але не проживають в ній з 2010 року без поважних причин, не сплачують за комунальні послуги. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають з 2010 року без поважних причин, а наявність реєстрації [PERSON] та [PERSON] порушує права та інтереси позивача [PERSON] щодо володіння та розпорядження належною їй власністю. За клопотанням позивача судові витрати з відповідачів не стягувати. На підставі викладеного та

Outcome: approved