Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У липні 2019 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - позивач, ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору № 686035 від 14.09.2018 року, укладеного з ТОВ «МІЛОАН», у розмірі 24881 грн. 94 коп. Позов обгрунтовує тим, що 14 вересня 2018 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем було укладено кредитний договір № 686035, за умовами якого ТОВ «МІЛОАН» надало відповідачу кредит у гривні в розмірі 4 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами не пізніше 14.10.2015 року, процентна ставка за користування коштами кредиту становить 754% річних. Вказаний договір укладено в формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору. Відповідач не виконав свої зобов`язання, припинивши вносити платежі, передбачені умовами кредитного договору і додаткової угоди. Станом на 05 липня 2019 року заборгованість становить 29 516 грн., а саме: 4 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 776 грн. заборгованість за відсотками, 2 000 грн. заборгованість за пенею, 920 грн. заборгованість за комісією та 16 820 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими компанією. 31 січня 2019 року між ТОВ «МІЛОАН» і ТзОВ "ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 22-МЛ, за яким позивач набув статус кредитора та отримав право грошової вимоги до осіб, що являлись боржниками ТОВ «МІЛОАН», серед яких і [PERSON] Просить суд стягнути з [PERSON] 1 на його користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 29 516 гривень, а також понесені судові витрати (судовий збір за подання позову) у розмірі 1 921 грн. Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою судді від 25.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати до суду відзив на позов та визначено аналогічний термін для подання заяви із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, а також телефонограмою (а.с.52, 56). Відзиву на позов, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, будь-яких заяв чи клопотань не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, без поважних причини і від якого не надійшов відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 20 серпня 2019 року від представника позивача Стефанишин Л.І. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому представник підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 53). Вказане клопотання в частині розгляду справи за відсутності представника задоволенню не підлягає, з огляду на розгляд справи без виклику сторін. Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що згідно Кредитного договору № 686035 (індивідуальна частина) від 14 вересня 2018 року (а.с. 8-13) ТОВ «МІЛОАН» зобов`язалось надати [PERSON] грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 4 000 грн. строком на 30 днів з 14.09.2018 року, дата повернення кредиту 14.10.2018 року. Сукупна вартість кредиту складає 2 480 грн. в грошовому виразі та 754 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе 920 грн. комісії, яка нараховується за ставкою 1,30 відсотків за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 23,00 відсотків від суми кредиту одноразово та процентів за користування кредитом 1 560 грн., які нараховуються за ставкою 1,30 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.1-1.5.2 Договору). Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути позикодавцю ТОВ «МІЛОАН» кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах, що визначені договором (п.п. 1.1. Договору). У разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу (дати) повернення кредиту, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню за неправомірне користування кредитом у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми грошових зобов`язань позичальника (п.п. 4.1 Договору). Факт перерахування кредитних коштів відповідачу [PERSON] підтверджується платіжним дорученням № 12668146 від 14 вересня 2018 року (а.с. 16). Згідно розрахунку заборгованості, поданого позивачем, борг відповідача за договором № 686035 від 14 вересня 2018 року станом на 02 липня 2019 року становить 29 516 грн., з яких: 4 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5 776 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 920 грн. - заборгованість за комісією, 2 000 грн. - заборгованість за пенею, 16 820 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими компанією (а.с. 39-42). Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 22-МЛ від 31 січня 2019 року (а.с. 17-25) ТОВ «МІЛОАН» та ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали даний договір, за умовами якого кредитор «ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) новому кредитору ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Внаслідок такої передачі (відступлення) позивач набув право грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону (у редакції, що була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Частина 5 статті 11 Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частина 6 ст. 11 Закону вказує на те, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет-сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Клієнт здійснює заповнення заявки на сайті. Товариство інформує клієнта про прийняте рішення про реєстрацію на сайті та щодо можливості надання кредиту шляхом надсилання смс-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці (а.с. 14, 15). Стаття 12 закону визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд доходить висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку заборгованості, поданого позивачем, борг відповідача за договором № 686035 від 14 вересня 2018 року станом на 02 липня 2019 року становить 29 516 грн., з яких: 4 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5 776 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 920 грн. - заборгованість за комісією, 2 000 грн. - заборгованість за пенею, 16 820 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими компанією. Разом з цим, частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що договір № 686035 від 14 вересня 2018 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладений на один місяць і зазначено в договорі дату повернення позики - не пізніше 14 жовтня 2018 року, підстав для стягнення процентів за користування кредитом та пені після спливу строку договору (тобто після 14.10.2018 року) немає. Позивачем всупереч статтям 79-81 ЦПК України не надано достовірних доказів щодо існування заборгованості у відповідача за відсотками, нарахованими компанією в сумі 16 820 грн., оскільки договір відступлення прав вимоги № 22-МЛ від 31 січня 2019 року не містить положень та умов відповідальності боржника по кредитному договору перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», відповідач [PERSON] не є стороною договору відступлення прав вимоги укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 22-МЛ від 31.01.2019 року кредитор ТОВ «МІЛОАН» передав позивачу право на вимогу боргу з [PERSON] в сумі 12 696 грн. (а.с. 28). Тому в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими компанією в сумі 16 820 грн. слід відмовити. Враховуючи зазначені обставини, позов підлягає до часткового задоволення, слід стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 4 000 грн., проценти за користування позикою в розмірі 1 560 грн. та комісія в сумі 920 грн. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати (сплачений судовий збір за подання позову) у розмірі, пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, що становитиме 421,74 грн. (6480 грн.х 1921,00 грн /29516 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial