Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що шлюб між її батьками розірвано. Батько [PERSON] проживає окремо, вона постійно проживає з матірю [PERSON] Мати працює в ЗШ №17 вчителем, її середній заробіток складає 3794грн на місяць. З батьком вона не спілкується з дитинства і про нього нічого не знає. Де і ким він працює, вона не знає, однак на обліку по безробіттю в Дружківському центрі зайнятості він не перебуває. Будь-якої матеріальної допомоги на її навчання батько не надає. Вона навчається на 1 курсі денного відділення технологічного факультету Донбаського державного педагогічного університету з 01.09.2015року до 30.06.2019р і отримує щомісячно стипендію в розмірі 1012грн. Вони з матірю знаходяться в скрутному матеріальному стані , грошей матері їй не вистачає для матеріального існування і забезпечення на час її навчання , для сплати комунальних платежів за перебування в гуртожитку. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів його доходів до досягнення нею 23 років у звязку з навчанням у вищому навчальному закладі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що вона з 01 вересня 2015року навчається в на 1курсі денного відділення Донбаського державного педагогічного університету в м. Словянську. Закінчує навчатися 30 червня 2019року. Навчається на безоплатній основі, отримує стипендію 900грн. В період навчання вона несе витрати, які складаються із витрат на дорогу до університету, оплату гуртожитку, користування інтернетом, харчування, придбання канцелярських товарів , витрат на проходження технологічного практикуму. Крім того для навчання вона придбала ноутбук за 7999грн, і часткові витрати їй має відшкодувати батько. Щомісячний розмір її витрат на навчання складає в загальній сумі 2783грн. Просить її позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] також вважає, що є підстави для задоволення позову. Той факт, що відповідач не працює і не отримує доход, на його думку не є підставою не задовольняти позов, оскільки матеріальне становище може змінитися, і тоді відповідач винен сплачувати аліменти позивачу. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. На сьогодні відповідач взагалі позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки є безробітним. Перебуває на обліку, як безробітний, державної допомоги як безробітний не отримує. Окрім доньки [PERSON], він також має на утриманні сина [PERSON], 2004року народження, якому сплачує за рішенням суду аліменти. З часу розірвання шлюбу з матірю позивача, відповідач регулярно сплачував аліменти, оскільки працював, і ніколи не виникало проблем в цьому питанні. Але навесні 2014року він вимушений був звільнитися. Перебував на обліку в Дружківському центрі зайнятості з березня 2014року по 31 січня 2015року, отримував допомогу по безробіттю. Через несвоєчасне надходження виконавчого листа до центру зайнятості в нього виникла заборгованість по аліментам. Відповідач прикладав всі зусилля, щоб заробляти гроші. Перед новим роком сплатив всі борги по аліментам доньці до її повноліття. Оскільки виникла заборгованість, мати позивачки зверталася до суду з позовом про стягнення неустойки за прострочку сплати аліментів. Судом присуджено було сплатити неустойку 5000грн. Але, у відповідача виникає заборгованість по аліментам , які він має сплачувати на утримання неповнолітнього сина. Відповідач не ухиляється від роботи. На весні 2015року центром зайнятості він був направлений на тимчасову роботу у ПАТ «ВЕСКО». Більше ніяка робота йому не пропонувалась. Він на сьогодні взагалі не має ніякого доходу. Тому вважає, що відсутня обовязкова умова для присудження аліментів з відповідача - це можливість відповідачем надавати матеріальну допомогу. Крім того , вважає, що позивач взагалі ніколи не рахувала свої витрати на навчання, оскільки в судовому засіданні вона неодноразово змінювала розмір своїх витрат на навчання. Позивач не надала переконливих доказів, які б підтверджували витрати в заявленому розмірі. Докази ґрунтуються на припущеннях. Просить в позові відмовити. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх дитину до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, за змістом вказаної норми\~\~батьки повинні мати реальну можливість надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], що визнається сторонами у справі. В свідоцтві про народження позивачки (а.с.4) батьком зазначений [PERSON], але в судовому засіданні встановлено, що під час заміни паспортів в Україні, відповідач отримав паспорт з прізвищем «Ситник» на українській мові. Зміни у свідоцтво про народження позивача, через зміну прізвища батька не вносилися. Судом встановлено, що шлюб між батьками позивача розірвано у 2003році і з цього часу дитина проживає з матірю, перебуває на її утриманні. [PERSON] досягла повноліття, \~ але продовжує \~ навчатися на 1 курсі денного відділення технологічного факультету Донбаського державного педагогічного університету. Період навчання з 01.09.2015р по 30.06.2019р., що підтверджується довідкою навчального закладу № 15-36 від 10.09.2015р (а.с.6) У відповідності із роз'ясненнями, викладеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим матеріальної допомоги; наявності у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач отримує щомісячно стипендію в розмірі 907грн, (а.с.52), мати позивачки [PERSON] має середньомісячний заробіток 3791,37грн (а.с.9). Судом встановлено, що відповідач\~\~на час розгляду справи не працює. Перебуває на обліку в Дружківському центрі зайнятості, як безробітний з 01 грудня 2015року, допомогу по безробіттю не отримує (а.с.36). Позивачка не заперечує, що відповідач має на утриманні від іншого шлюбу малолітнього сина [PERSON], 2004року народження. Але вважає, що відсутність у її батька на теперішній час постійної роботи не дає йому підстав не надавати їй матеріальну допомогу на період її навчання. Належних і допустимих доказів про те, що відповідач працевлаштувався, або має дохід від іншої діяльності та можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці після досягнення нею повноліття у зв'язку із продовженням навчання, з урахуванням сімейного та матеріального становища відповідача, позивачкою не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не має можливість надавати повнолітній доньці матеріальну допомогу після досягнення нею повноліття та продовженням навчання, тому в задоволені позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed