Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачкою 03.07.2013 укладено трудовий договір на підставі наказу № 38 к про прийняття на роботу та договір про матеріальну відповідальність. Проведеною 11.07.2016 ревізією (інвентаризацією) товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 7037,28 грн. Крім того, перебуваючи на посаді директора магазину, відповідач отримала заробітну плату за травень 2016 в сумі 2769,28 грн. підпорядкованої їй співробітниці гр-ки [PERSON], яка на той час перебувала в іншій країні, та отримані грошові кошти лишила собі для власних потреб. Оскільки відповідачем добровільно збитки не відшкодовано, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] шкоду, завдану нею під час неналежного виконання трудових обовязків, як директора магазину, шляхом зловживання службовим становищем в сумі 9806,56 грн. та судовий збір. Представником позивача 26.04.2017 скеровано до суду заяву з уточненням позовних вимог, а саме щодо стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] матеріальної шкоди, завданої нею під час неналежного виконання трудових обовязків директора магазину, в сумі 9806,56 грн. та судовий збір В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав уточнені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.\~\~ Суд, вислухавши представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.\~\~ Судом встановлено, що у період з 02.07.2013 по 11.07.2016 [PERSON] працювала у ФОП [PERSON] на посаді директора магазину, що підтверджується наказами №38/к про прийняття на роботу від 02.07.2013 та наказом № 33.1-к про звільнення від 11.07.2016. Між ФОП [PERSON] та [PERSON] 02.07.2013 укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що підтверджено відповідним договором. Згідно з п.1.1 Договору відповідач зобов'язується забезпечити збереження матеріальних цінностей, грошових коштів Підприємства протягом всього часу від їх отримання до передачі продажу (відпустку), а також вживати заходи до запобігання шкоди (втрати). Проведеною 11.07.2016 ревізією (інвентаризацією) матеріальних цінностей у магазині ТСА «Абсолют», який знаходиться за адресою по вул. Руставі, 13 в м. Черкаси, виявлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 7037,28 грн., що підтверджується актом недостачі від 11.07.2016, який оформлений належним чином. Від підпису акту недостачі відповідач відмовилась, про що 11.07.2016 складений акт про відмову від підпису. Відповідно до довідки ФОП [PERSON] від 25.04.2017 заробітна плата, починаючи з 12.07.2016, працівникам магазинів «Абсолют» видавалась комісійно. У зв"язку з цим, [PERSON], як директор магазину, в червні 2016 отримала в касі заробітну плату за травень 2016 на загальну суму 43818,69 грн., для видачі працівникам вказаного магазину, що підтверджено видатковим касовим ордером від 17.06.2016 на суму 43818,69 грн. та відомостями про отримання заробітної плати працівниками за травень 2016. Як вбачається з відомості про отримання заробітної плати, працівнику магазину «Абсолют» [PERSON] було видано заробітну плату в сумі 2769,28 грн. Однак, в ході інвентаризації виявлено, що [PERSON] з 01.06.2016 по 20.06.2016 в трудових відносинах з ФОП [PERSON] не перебувала та особисто грошові кошти не отримувала, оскільки в цей час перебувала за межами України, що підтверджено закордонним паспортом НС № 178219 та її особистими поясненнями в судовому засіданні, як свідка. Таким чином, внаслідок дій відповідача, як матеріально-відповідальної особи, позивач зазнав збитків в період її трудових відносин в розмірі 9806,56 грн. За змістом ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За приписами ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно з роз'ясненнями викладеними в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року №447/24, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено з особами, які виконують роботи з приймання на зберігання, обробки, зберігання та відпуску матеріальних цінностей. В ході судового розгляду встановлено, що посада, яку обіймав відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, а тому відповідно між сторонами було укладено такий договір. Відповідно до ч. 4 ст. 135-3 КЗпП України законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. Згідно з п. 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. № 116, розмір збитків від нестачі матеріальних цінностей, що призвело до завдання майнової шкоди державі, визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що відповідач, як матеріально відповідальна особа, всупереч своїм обовязкам, які були покладені на неї інструкцією та договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, своїми діями спричинила позивачу матеріальну шкоду в розмірі 9806,56 грн., вона підлягає відшкодуванню в повній мірі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену судові витрати в справі у сумі 640 грн.

Outcome: approved