Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до [PERSON] (відповідачка), у якій просить визнати за позивачко [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на цілий житловий будинок та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що ціле домоволодіння в [ADDRESS] належало колишньому колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на 30.06.1990 це домоволодіння рахувалося за [PERSON] голова двору, який помер [INFO] , члени двору [PERSON] дружина та [PERSON] дочка. За життя 10.06.2002 батько склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй. На даний час їй належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору та частка у майні колгоспного двору, яку вона успадкувала після смерті батька за заповітом. Її матері [PERSON] належить відповідна частка у майні колгоспного двору як члену цього двору, однак вона подала до суду заяву, в якій відмовилася від цієї частки. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася. У підготовчому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю і наслідки визнання позову, передбачені статтею 206 ЦПК України, їй відомі. Крім цього, у заяві зазначила, що на оформлення спадкових прав і на частку у майні колгоспного двору не претендує, не заперечує, щоб спадкове майно було прийняте [PERSON] . Заяви, клопотання учасників справи. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.27). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.08.2020 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.23-24). Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.03.1977 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1990 цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради №160 від 19.04.1990 (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] у с. Бережниця Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 21.06.2005 (а.с.18). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.06.1994 (актовий запис №9). Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб від 14.10.2014 (а.с. 9). Довідкою Жидачівської ДНК від 13.10.2014 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.10.2014 (зареєстрованого в реєстрі за №990) встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , а саме: земельної частки (паю) в майні ССП «імені Дорошенка», загальною площею 1,92 га, розташованої на території Бережницької сільської ради, що належить померлому, є його дочка [PERSON] (а.с.19, 20). Згідно з витягом з погосподарської книги с. Бережниця Жидачівського району Львівської області від 25.05.2020 №434, в житловому будинку в [ADDRESS] станом на 30.06.1990 в житловому будинку, який відноситься до суспільної групи господарств «колгоспний двір», були зареєстровані і проживали: [PERSON] голова двору; [PERSON] дружина, [PERSON] дочка (а.с.11). Відповідно до довідки Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23.06.2020, назву вулиці «Леніна» у с. Бережниця змінено на «Дорошенка» (а.с.13). Постановою Жидачівської ДНК від 25.06.2020 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.21). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у житловому будинку (майні колгоспного двору) у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, права власності на частку у житловому будинку (майні колгоспного двору) як члена колгоспного двору та права власності на частки у житловому будинку (майні колгоспного двору) як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали голова двору [PERSON] , члени колгоспного двору: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належить по 1/3 частці цього двору. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належні йому права та обов`язки, що не припинилися у зв`язку з його смертю (зокрема на частку у зазначеному житловому будинку). Оскільки [PERSON] за життя зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, тому в силу приписів статті 1223 ЦК України спадкування відбувається за заповітом і єдиним спадкоємцем, визначеним у ньому, є [PERSON] , яка прийняла спадщину, про що свідчать досліджені у судовому засіданні докази (довідка Жидачівської ДНК від 13.10.2014 №586 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.10.2014). Крім цього, [PERSON] належить частка (1/3) у житловому будинку як члену колгоспного двору. Також, суд зауважує, що інший живий член колгоспного двору, а саме: [PERSON] у поданій нею заяві ствердила, що не претендує на частку у майні колгоспного двору, відтак частка, яка б мала їй належати у цьому майні (1/3), переходить до того з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на майно у ньому (останнього члена колгоспного двору), тобто до [PERSON] . Таким чином, [PERSON] належить право власності на 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, 1/3 частки цього житлового будинку як члену колгоспного двору та 1/3 частки зазначеного житлового будинку як останньому члену колгоспного двору. Однак [PERSON] позбавлена можливості юридично оформити спадщину у визначений законом позасудовий спосіб, оскільки у цьому їй відмовлено уповноваженою особою (нотаріусом). Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved