Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

позивач звернулася з позовом про отримання згоди на виїзд неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька [PERSON], шлюб з яким розірваний 31.08.2010 року. Після розлучення відповідач стосунків з дітьми не підтримує. Місце перебування відповідача невідоме. Неповнолітній [PERSON] закінчив успішно курси англійської мови «Cavendish School of English», Борнмут, Англія у зв'язку з чим має можливість їздити за кордон. Діти потребують оздоровлення, а в неї є можливість виїзджати з дітьми в тимчасові поїздки за кордон. Проте відповідач відмовляється надати нотаріально завірену заяву на дозвіл виїзду дітей за кордон, що в свою чергу шкодить інтересам дітей та не сприяє їх всебічному розвитку. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій справу просить слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.169, 224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення, проти чого позивач не заперечила. Третя особа - Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, в судове засідання не з'явився, представник подала до суду заяву, в якій справу просить розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 31.08.2010 року. Згідно свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] народження , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міськвиконкому та [PERSON], [INFO], виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є їхніми матір'ю та батьком відповідно . Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки відповідач тривалий час не проживає зі своїми дітьми та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підставні, ґрунтуються на законі та підлягають до задоволення. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до п. 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини», кожен має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Враховуючи наведене, суд вважає, що слід захистити право дітей на виїзд за межі України , а відсутність можливості взяти дозвіл батька на виїзд за кордон не може звужувати права неповнолітніх, у зв"язку з чим позов слід задовольнити.

Outcome: approved