Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, разом з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивача покликається на те, що ціле домоволодіння в [ADDRESS] належало колишньому колгоспному двору, головою якого був дідусь позивача [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на 30.06.1990 це домоволодіння рахувалося за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Його батько [PERSON] помер [INFO] і після його смерті спадщину фактично прийняли позивач та його мати [PERSON] , проте юридично її не оформили. За життя 27.12.2016 мати склала на користь позивача заповіт, а [INFO] вона померла. На даний час йому належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору, та частки у майні колгоспного двору, які він успадкував після смерті батька за законом та після смерті матері за заповітом. Його дружині [PERSON] та дітям [PERSON] і [PERSON] належать відповідні частки у майні колгоспного двору як членам цього двору, однак діти не брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства та вони всі не претендують на оформлення своїх часток у колишньому колгоспному дворі. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Представник позивача позов підтримав повністю, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю, суду ствердила, що не претендує на частку у майні колгоспного двору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Крім цього, у заяві зазначив, що на частку у майні колгоспного двору не претендує Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Крім цього, у заяві зазначила, що на частку у майні колгоспного двору не претендує. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] подав заяву про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з необхідністю уточнення позовних вимог (а.с.66). Відповідачка [PERSON] подала заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності, про розгляд справи за її відсутності та визнання позову повністю, не претендування на частку у майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні (а.с.68, 77). Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог (а.с.75). Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову повністю, непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні (а.с.76). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.57-58). Ухвалою підготовчого засідання від 29.09.2020 відкладено підготовче засідання (а.с.70). Ухвалою підготовчого засідання від 25.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.88-89). Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.12.1962 (а.с.18). Згідно з технічним паспортом від 14.01.2013, в [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 78,0 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Б», сараєм «В», сараєм «Г», убиральнею «Д», сараєм «Е», огорожею №1, воротами №2, огорожею №3 (а.с.8-9). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 28.07.1953 домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.10). 04.05.1973 [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право [PERSON] (а.с.16). [PERSON] помер [INFO] у смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть №00011600704 від 10.01.2013 (а.с.11). Згідно з свідоцтвом про смерть [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області (а.с.12). 27.12.2016 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право [PERSON] (а.с.17). [PERSON] померла [INFO] в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.03.2017 серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно з довідкою ВК Журавнівської селищної ради від 24.04.2017, житловому будинку, що належав [PERSON] , присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.14). Відповідно до довідки, що видається при оформленні спадщини, виданої 24.04.2017 ВК Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської ради, під [ADDRESS] рахується господарство, яке належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з відомостями будинкової книги встановлено, що станом на 30.06.1990 у житловому будинку по [ADDRESS] , який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір були прописані та проживали: син голови двору [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , дружина онука [PERSON] , правнук (без реєстрації) [PERSON] та правнучка (без реєстрації) [PERSON] (а.с.15). Приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу від 03.05.2017 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] відсутній правовстановлюючий документ (а.с.19). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на цілий житловий будинок, яке виникло у нього у порядку спадкування за законом після смерті батька, за заповітом після смерті матері, як члена колгоспного двору та як останнього члена колгоспного двору, і невизнання цього права власності нотаріусом, який відмовив йому у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали син голови двору [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , дружина онука [PERSON] , правнук (без реєстрації) [PERSON] та правнучка (без реєстрації) [PERSON] . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному мало б належати по 1/6 частці цього двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина (зокрема на 1/6 частку у колгоспному дворі). Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до вимог статті 529 ЦК УРСР були дружина [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, залишившись проживати у спірному житловому будинку та користуватися ним. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким заповіла все належне їй за законом майно синові [PERSON] , який, в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і не заявляв про відмову від неї. Крім цього, суд зауважує, що відповідачка [PERSON] визнала позов повністю та ствердила суду, що не претендує на частку у майні колгоспного двору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, в яких ствердили, що до 15.04.1991 більше трьох років поспіль не брали участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства колгоспного двору. Суд звертає увагу на те, що викладені у заявах відповідачами [PERSON] та [PERSON] обставини заслуговують на увагу та підтверджуються наявними у справі дослідженими судом доказами, зокрема довідкою, що видається при оформленні спадщини, від 24.04.2017 (а.с.15), яка підтверджує те, що [PERSON] станом на 15.04.1991 було 5 років, а [PERSON] - 4 роки, відтак вони були непрацездатними і не могли брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Більше того, [PERSON] та [PERSON] ствердили, що на частку у майні колгоспного двору не претендують. За таких обставин, належні відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] частки у колгоспному дворі переходять тому з членів колгоспного двору, хто є останнім його членом і не заявляв про непретендування на частку у ньому, а саме: до позивача [PERSON] . Отже, [PERSON] належить: частка у майні колгоспного двору як його члену, частики у майні колгоспного двору як спадкоємцю за законом після смерті батька та як спадкоємцю за заповітом після смерті матері, а також частки у майні колгоспного двору як останньому його члену. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved