Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експансія» звернулось до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті за суборенду, пені та 3% річних, інфляційних витрат. В обґрунтування позову вказують, що 17 вересня 2014 року між ними та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено Договір №17-09-32 суборенди частини нежилого приміщення. Вказують, що відповідно п.1.1 вказаного Договору Орендар (позивач) передає, а суборендар (ФОП [PERSON] ) приймає у тимчасове платне користування частину нежилого приміщення загальною площею 290,00 (двісті дев`яносто метрів) кв.м., що розташоване в торговому центрі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 3.1 Договору суборендар вступає у строкове платне користування об`єктом суборенди з моменту підписаних сторонами акту приймання-передачі об`єкту суборенди, який є невід`ємною частиною цього Договору. Зазначає, що на виконання умов Договору згідно Акту приймання-передачі нежилого приміщення до Договору від 25.10.2015р. Орендар передав, а Суборендар прийняв в тимчасове оплатне користування, частину нежилого приміщення, загальною площею 290,00 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, відповідач вступив у строкове платне користування суборенди з 25.10.15р. Відповідно до пункту 5.3 Договору плата за суборенду складає 24400,60 грн. Актом повернення - приймання нежилого приміщення до Договору від 28.02.2015р. відповідач передав, а позивач прийняв з тимчасового оплатного користування частину нежилого приміщення, загальною площею 145,00 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказують, що 01 березня 2015 року позивач та відповідач уклали додаткову угоду до Договору, пунктом першим якої погодили, що Орендар (ТОВ «Експансія») передає, а суборендар (ФОП [PERSON] ) приймає у тимчасове платне користування частину нежилого приміщення загальною площею 145,00 кв. м., що розташоване в торговому центрі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаної Додаткової угоди позивач та відповідач погодили, що з 01.03.2015 року плата за суборенду складає: 12200,30 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Вказують, що [PERSON] неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за договором, а саме, грошові кошти за суборенду сплатила не в повному обсязі, а часткова сплата коштів відбулася несвоєчасно, поза терміном сплати платежів. На даний час відповідач має перед позивачем основну заборгованість по платі за суборенду в сумі 45137,71 грн. Крім того, зазначають, що відповідно до підпункту 6.2.6.1 пункту 6.2.6 Договору: «Орендар має право: розірвати цей Договір в односторонньому порядку у випадку коли Суборендар користується об`єктом суборенди всупереч умовам цього договору»; та пункту 6.2.7: «У випадку настання обставин передбачених п.6.2.6., Договір вважається розірваним з зазначеної у повідомленні Орендаря про розірвання цього Договору.». В зв`язку з вищевикладеними обставинами відповідачу позивачем був направлений лист за вих №686 від 02.06.2015р., яким позивач повідомив відповідача і розірвання Договору з 22.06.2015р. Вказують, що пунктом 10.2. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі перерахування плати за суборенду Суборендар сплачує Орендарю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також три відсотки річних від суми прострочки. А тому у відповідності до п. 10.2. Договору відповідачу за кожен день затримки строків оплати суборенди нараховано пеню в розмірі подвійної облікової НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки. Крім того, просять суд стягнути з відповідача відповідно до ст..625 ЦК України три відсотки річних та інфляційне витрати. У зв`язку з цим звертаються до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій вказали, що позовні вимог підтримують в повному обсязі, справу просить суд розглядати у їхню відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, що відповідач не укладала договір суборенди, а також не підписувала договорів суборенди. Відповідач у відзиві просила відмовити в задоволені позову, звертаючи увагу суду на те, що спірні договори суборенди підписали невідомі особи, до яких позивач не має жодного відношення. А отже договір суборенди, акти прийому - передачі приміщень є неналежними та недопустимими доказами по даній справі. Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 17 вересня 2014 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Експансія» та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено 17.09.2014 року Договір №17-09-32 суборенди частини нежилого приміщення. Відповідно п.1.1 вказаного Договору Орендар (позивач) передає, а суборендар (ФОП [PERSON] ) приймає у тимчасове платне користування частину нежилого приміщення загальною площею 290,00 (двісті дев`яносто метрів) кв.м., що розташоване в торговому центрі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 3.1 Договору суборендар вступає у строкове платне користування об`єктом суборенди з моменту підписаних сторонами акту приймання-передачі об`єкту суборенди, який є невід`ємною частиною цього Договору. На виконання умов Договору згідно Акту приймання-передачі нежилого приміщення до Договору від 25.10.2015р. Орендар передав, а Суборендар прийняв в тимчасове оплатне користування, частину нежилого приміщення, загальною площею 290,00 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 5.3 Договору плата за суборенду складає 24400,60 грн. Актом повернення - приймання нежилого приміщення до Договору від 28.02.2015р. відповідач передав, а позивач прийняв з тимчасового оплатного користування частину нежилого приміщення, загальною площею 145,00 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 01 березня 2015 року позивач та відповідач уклали додаткову угоду до Договору, пунктом першим якої погодили, що Орендар (ТОВ «Експансія») передає, а суборендар (ФОП [PERSON] ) приймає у тимчасове платне користування частину нежилого приміщення загальною площею 145,00 кв. м., що розташоване в торговому центрі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаної Додаткової угоди позивач та відповідач погодили, що з 01.03.2015 року плата за суборенду складає: 12200,30 грн., в т.ч. ПДВ 20%. [PERSON] неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за договором, а саме, грошові кошти за суборенду сплатила не в повному обсязі, а часткова сплата коштів відбулася несвоєчасно, поза терміном сплати платежів. На даний час відповідач має перед позивачем основну заборгованість по платі за суборенду в сумі 45137,71 грн. Відповідно до підпункту 6.2.6.1 пункту 6.2.6 Договору: «Орендар має право: розірвати цей Договір в односторонньому порядку у випадку коли Суборендар користується об`єктом суборенди всупереч умовам цього договору»; та пункту 6.2.7: «У випадку настання обставин передбачених п.6.2.6., Договір вважається розірваним з зазначеної у повідомленні Орендаря про розірвання цього Договору.». Відповідачу позивачем був направлений лист за вих №686 від 02.06.2015р., яким позивач повідомив відповідача про розірвання Договору з 22.06.2015р. Пунктом 10.2. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі перерахування плати за суборенду Суборендар сплачує Орендарю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період прострочки, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а також три відсотки річних від суми прострочки. Відповідності до п. 10.2. Договору відповідачу за кожен день затримки строків оплати суборенди нараховано пеню в розмірі подвійної облікової НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ухвалою Рівненського міського суду від 09 липня 2019 року було призначено у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті за суборенду, пені та 3% річних, інфляційних витрат, судово почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступне питання: чи виконано підпис в договорі суборенди належного приміщення №17-09-32 від 17.09.2014 року з боку суборендаря [PERSON] ? Однак дана експертиза проведене не була, оскільки не було проведено оплату. Посилання представника відповідача про те, що відповідачем не було підписано договір суборенди №17-09-32 не заслуговують на увагу. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не було надано доказів про те, що відповідач не підписувала договір суборенди від 17 вересня 2014 року та додаткової угоди від 01 березня 2015 року. Крім того, суд звертає увагу, на те, що згідно довідки №05 від 10.03.2020 року Начальника ДКОСОД ПАТ «Банк ВОСТОК№ Висоцької К.О. вбачається, що 02.12.2014 року, 23.12.2014 року, 26.12.2014 року, 30.12.2014 року, 30.01.2015 року, 23.02.2015 року, 27.02.2015 року, 04.03.2015 року та 04.03.2015 року було здійснено платежі з відміткою в графі призначення «орендна плата за договором №17-09-32», платником вказано [PERSON] . Зазначене свідчить, що між сторонами відбувались правовідносини на виконання договору суборенди від 17 вересня 2014 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд враховує, що грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі договору суборенди №17-09-32 залишається невиконаним, відтак за вказаний період позивач має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Поняття неустойки наведене у статті 549 цього кодексу. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п.10.2 Договору №17-09-32 від 17 вересня 2014 року сторони погодили порядок виплати пені. Разом з тим, суд погоджується з розрахунком наданим позивачем, оскільки відповідач іншого розрахунку до суду не надав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved