Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Міністерства охорони здоров'я України, Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» про визнання протиправним та скасування наказу і поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що [PERSON] була призначена на посаду директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» наказом № 41 від 18.04.2013 року Голови Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів за погодженням з Київською міською державною адміністрацією від 15.04.2013 року № 001-450. Позивач не є та не була державним службовцем, вона не перебувала на державній службі та її правовідносини з Державним підприємством «Укрмедпроектбуд» базувалися на трудовому контракті на нормах КЗпП України. З [PERSON], як директором ДП «Укрмедпроектбуд», 29.04.2013 року Національним агентством з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів було укладено контракт на термін до 31.12.2013 року. Додатковою угодою № 1 від 11.06.2013 року до вищезазначеного контракту були внесені зміни. Додатковою угодою № 2 від 02.12.2013 року контракт було продовжено до 30.06.2014 року. Додатковою угодою № 3 від 23.06.2014 року контракт було продовжено до 31.12.2015 року. Додатковою угодою № 4 від 30.12.2014 року контракт було продовжено до 30.12.2017 року. Додатковою угодою № 5 від 17.04.2015 року до контракту були внесені зміни. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2015 року № 498-р «Про передачу цілісного майнового комплексу Державного підприємств «Укрмедпроектбуд» цілісний майновий комплекс ДП «Укрмедпроектбуд» передано із сфери управління Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи з футболу 2012 року і реалізації інфраструктурних проектів до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України. У відповідності до Наказу Міністра охорони здоров'я України №84-о від 07.08.2015 року з [PERSON] було укладено додаткову угоду №834 від 07.08.2015 року до контракту та контракт було викладено в новій редакції від 07.08.2015 року. 24 червня 2015 року Наказом Міністерства охорони здоров'я України №370 було затверджено нову редакцію статуту Державного підприємства «Укрмедпроектбуд». Станом на 28.01.2016 року [PERSON] була керівником Державного підприємства "Укрмедпроектбуд». 30 січня 2016 року [PERSON] з сайту Міністерства охорони здоров'я України дізналась про Наказ Міністра охорони здоров'я України [PERSON] №4-0 від 29.01.2016 року «Про звільнення [PERSON]» про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» з формулюванням «у зв'язку із порушенням пункту 34 контракту від 07.08.2015 року №835 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України». За час роботи на посаді директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» [PERSON] жодного разу не притягувалась до дисциплінарної відповідальності за порушення трудового законодавства України чи умов будь-якого пункту Контракту, щодо нього не проводилось адміністративних розслідувань та не відбирались від нього будь-які пояснення щодо порушень жодного пункту Контракту чи трудового законодавства України. Єдиною підставою для звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» в Наказі Міністерства охорони здоров'я України №4-о від 29.01.2016 року фігурує контракт від 07.08.2015 року №835, але даний Контракт є діючим, не є протизаконним чи таким, що порушує будь-які норми законодавства України, а тому, на думку [PERSON], сам по собі не може бути підставою для звільнення позивача з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд». Більше того, [PERSON] не отримувала від Міністерства охорони здоров'я України, Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» будь-яких пропозицій чи повідомлень про розірвання Контракту ні до винесення Наказу №4-о від 29.01.2016 року, ні на час подання даного позову. Проаналізувавши правові норми Європейської соціальної хартії від 03.05.1996 року, ратифікованої Україною згідно із законом від 14.09.2006 року № 137-V та положення Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради від 04.02.1994 року № 3933-XII [PERSON] зазначила, що працівник не може бути звільнений без поважних причин для звільнення, що безпосередньо пов'язані із поведінкою такого працівника. Згідно вище обумовлених міжнародних договорів, при вирішенні питання щодо звільнення працівника необхідно дати оцінку його діям, а відтак і суб'єктивній складовій його поведінки (вина особи) під час, коли виникли підстави для звільнення. [PERSON] вважає, що Міністерством охорони здоров'я України винесено Наказ № 4-о від 29.01.2016 року щодо звільнення її з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» без наявності будь-яких фактичних обставин та встановлення будь-якої діяльності чи бездіяльності позивача щодо виконання чи порушення умов Контакту, без надання їй можливості надати пояснення щодо будь-яких претензій щодо виконання Контакту. Пунктом 8.3 статуту Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» визначено, що керівник підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління, яким, згідно п. 1.2. статуту Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» є Міністерство охорони здоров'я України. Пунктом 8.6 статуту Державного підприємства «Укрмедпроектбу» визначено, що керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених контрактом відповідно до законодавства. Крім того, як зазначала позивач, в порушення норм Законів України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про місцеві державні адміністрації», постанови Кабінету Міністрів України № 818 від 09.10.2013 року «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203», відповідач не погоджував з Київською міською державною адміністрацією звільнення з займаної посади позивача. 22 березня 2016 року [PERSON] дізналась про призначення на посаду директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просила суд визнати протиправним та скасувати Наказ Міністра охорони здоров'я України № 4-о від 29 січня 2016 року «Про звільнення [PERSON]» та зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України та Державне підприємство «Укрмедпроектбуд» поновити [PERSON] на посаді директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд». 28 березня 2016 року представник позивача [PERSON] подав через канцелярію Києво-Святошинського районного суду Київської області доповнення та уточнення до позовної заяви відповідно до яких зазначив, що 18 березня 2016 року виконуючим обов'язки директора ДП «Укрмедпроектбуд» [PERSON] було видано наказ №11/1-ОС «Про звільнення [PERSON], у відповідності до якого [PERSON] звільнена з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» з 21 березня 2016 року у зв'язку із порушенням пункту 34 контракту від 07.08.2015 року №835 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. 24 березня 2016 року [PERSON] отримала трудову книжку у Державному підприємстві «Укрмедпроектбуд». У зв'язку з поданими доповненнями представник позивача [PERSON] просив визнати протиправним та скасувати Наказ Міністра охорони здоров'я України № 4-о від 29 січня 2016 року «Про звільнення [PERSON]», визнати протиправним та скасувати Наказ Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» № 11/1-ОС від 18 березня 2016 року «Про звільнення [PERSON]», зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України та Державне підприємство «Укрмедпроектбуд» поновити [PERSON] на посаді директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд», стягнути з Міністерства охорони здоров'я України та Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» солідарно на користь [PERSON] середню заробітну плату за вимушений прогул з 22 березня 2016 року по день поновлення на роботі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Міністерства охорони здоров'я заперечував проти позову і просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні представник відповідача Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» Міністерства охорони здоров'я заперечував проти позову і просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участи у справі, з'ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була призначена на посаду директора ДП «Укрмедпроектбуд» наказом Голови Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів за № 41 від 18.04.2013 року за погодженням з Київською міською державною адміністрацією від 15.04.2013 року № 001-450. З позивачем, як директором ДП «Укрмедпроектбуд», 29.04.2013 року Національним агентством з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів було укладено контракт на призначення директором Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» на термін з 28 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року. Додатковою угодою № 1 від 11.06.2013 року до вищезазначеного контракту були внесені зміни щодо прав та обов'язків сторін. Додатковою угодою № 2 від 02.12.2013 року контракт було продовжено до 30.06.2014 року. Додатковою угодою № 3 від 23.06.2014 року контракт було продовжено до 31.12.2015 року. Додатковою угодою № 4 від 30.12.2014 року контракт було продовжено до 31.12.2017 року з можливістю його подальшої пролонгації. Додатковою угодою № 5 від 17.04.2015 року до контракту були внесені зміни щодо умов матеріального забезпечення директора. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2015 року № 498-р «Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємств «Укрмедпроектбуд», цілісний майновий комплекс ДП «Укрмедпроектбуд» передано із сфери управління Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи з футболу 2012 року і реалізації інфраструктурних проектів до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України. Наказ Міністра охорони здоров'я України №84-о від 07.08.2015 року «Про укладення додаткової угоди з [PERSON] до контракту», передбачав укладення додаткової угоди до контракту від 29 квітня 2013 року з [PERSON] В Додаткову угоду № 834 від 07 серпня 2015 року до контракту з директором Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» від 29 квітня 2013 року внесено зміни до контракту та викладено його у новій редакції, що містив термін дії до 28.12.2017 року. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що засновником ДП «Укрмедпроектбуд» є Міністерство охорони здоров'я України, керівником з 28.05.2013 року - [PERSON]. Наказом Міністра охорони здоров'я України [PERSON] №4-0 від 29.01.2016 року «Про звільнення [PERSON]» було звільнено [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» у зв'язку із порушенням пункту 34 контракту від 07.08.2015 року №835 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України». Відповідно до наказу заступника директора з реалізації інфраструктурних проектів [PERSON] № 11/1-ОС від 18 березня 2016 року «По особовому складу (Про звільнення [PERSON]), позивача було звільнено з посади директора ДП «Укрмедпроектбуд» з 21 березня 2016 року у зв'язку із порушенням пункту 34 контракту від 07.08.2015 року № 835 згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Згідно з наказом № 1 від 22 березня 2016 року, [PERSON] приступив до виконання обов'язків директора ДП «Укрмедпроектбуд» з 22 березня 2016 року. Як вбачається із копії акта, складеного 29 січня 2016 року у м. Києві, по вул. Грушевського,7, підписаного в.о. начальником Управління роботи з персоналом та внутрішньої безпеки впровадження Міністерства охорони здоров'я [PERSON], помічником Міністра Служби забезпечення діяльності Міністра охорони здоров'я України (Патронатна служба) [PERSON], головним спеціалістом відділу міжнародних зв'язків та супроводу програм міжнародної технічної допомоги Управління з питань міжнародної діяльності [PERSON], в якому зазначено про те, що 29.01.2016 було запрошено [PERSON] - директора Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» до приймальні Міністра охорони здоров'я України (м. Київ, вул. Грушевського,7) з метою ознайомлення з наказом Міністерства охорони здоров'я України від 29.01.2016 року № 4-О «Про звільнення [PERSON]». О 18-20 29.01.2016 в приймальні Міністра та в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - директор Державного підприємства «Укрмедпроектбуд», ознайомилась з наказом про звільнення та сфотографувала зазначений наказ на свій мобільний телефон. Поставити свій підпис на наказі про ознайомлення відмовилась. Відповідно до матеріалів справи, листом № 001-311 від 02.02.2016 року «Про погодження звільнення [PERSON]» виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) погоджує звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Укрмедпроектбуд» за умови дотримання вимог чинного законодавства України про працю. Згідно з наказом № 113-о від 31.10.2016 року «Про покладення обов'язків», виконання обов'язків начальника Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» покладено на заступника начальника з реалізації інфраструктурних проектів Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» [PERSON] з 01 листопада 2016 року до призначення начальника у встановленому законодавством порядку, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.11.2016 року. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов»язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно вимог ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача зазначав суду, що МОЗ України звільнено позивача [PERSON] за одноразове грубе порушення законодавства, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки, тобто відповідно до підпункту «б» пункту 34 контракту. Згідно умов п.п. б) п. 34 Контракту № 835 з керівником підприємства, що є у державній власності від 07 серпня 2015 року, керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Міністерства, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення строку його дії, у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обов»язків, передбачених Контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи тощо). Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно контракту від 29.04.2013 року з урахуванням додаткової угоди від 07.08.2015 року № 834, укладеного між МОЗ України та [PERSON], позивача призначено директором ДП «Укрмедпроектбуд». Відповідно до п. 2.27 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ України на ІІ квартал 2014 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Укрмедпроектбуд» за період з 01.01.2011 року по 31.05.2014 року. За результатами перевірки було складено акт від 26.08.2014 року № 03-21/2/126. 06.10.2014 року Державною фінансовою інспекцією України прийнято вимогу щодо усунення порушень, виявлених ревізією № 03-14/832, в якій від ДП «Укрмедпроектбуд» вимагалось: забезпечити повернення зайво сплачених коштів на суму 4 370 814,60 грн., зменшити в обліку кредиторську заборгованість по розрахунках із ТОВ «Укрпрофмед» на суму 1 565 049,12 грн. За таких обставин на позивача [PERSON] була покладена відповідальність за діяльність підприємства та, відповідно, за виявлені Державною фінансовою інспекцією фінансових порушень, у тому числі, що призвели до збитків на суму 4 370 814, 60 грн., та є грубим порушенням обов»язків з боку позивача у справі. В обґрунтування своєї правової позиції представник позивача [PERSON] в поясненнях зазначив, що протягом 2011-2014 років за замовленням ДП «Урмедпроектбуд» здійснювались роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит». За вказаний вище період з 2011 року по 2014 рік у ДП «Укрмедпроектбуд» утворилась кредиторська заборгованість перед субпідрядниками у розмірі 80 851 171,51 грн. по об'єкту «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит». Утворена заборгованість була підтверджена ревізією Державної фінансової інспекції в м. Києві (акт № 13-30/1952 від 22.05.2014). Кабінетом Міністрів України 26 червня 2015 року було прийнято постанову № 464, якою затверджено Порядок використання у 2015 році коштів державного бюджету, передбачених для будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит». За наявної інформації П «Укрмедпроектбуд» спільно з МОЗ України в грудні 2015 року було подано до Міністерства фінансів України проект змін до Паспорту бюджетної програми за КПКВК ДБ 2301810 «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит». В той же час, Міністерство фінансів України листом від 24.12.2015 року № 31-05220-10/5-5/39133, повідомило, що напрями використання бюджетних коштів в наданому МОЗ України проекті змін до Паспорту бюджетної програми відповідають Порядку використання бюджетних коштів та можуть здійснюватись згідно з паспортом бюджетної програми, затвердженим спільним наказом Міністерства охорони здоров'я України та Міністерства фінансів України від 17.07.2015 року № 442/650. Крім того, представник позивача [PERSON] стверджував, що підтвердженням необґрунтованості тверджень відповідачів є висновок експертизи за результатами проведення економічного дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 12.02.2016 року № 1144/16-45, що надійшов до ТОВ «Укрпрофмед» від ДП «Укрмедпроектбуд» (листом № 42/02-16 від 22.02.2016 року). Згідно із зазначеним висновком експертизи, - здійснена ДП «Укрмедпроектбуд» оплата кредиторської заборгованості за виконані та неоплачені роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу НДСЛ «Охмадит» за договорами № 2011/5 від 16.08.2011 року, № 2012/5 від 29.12.2012 року та № 2013/7 від 31.12.2013 року на суму 78 786 008,00 грн., покриття витрат утримання служби замовника в розмірі 2 036 984,49 грн. та робіт з авторського нагляду по об'єкту за договором № 2013/2-1 від 01.07.2013 року в розмірі 201 924,00 грн. відповідає Паспорту бюджетної програми на 2015 рік Міністерства охорони здоров'я України за КПКВК 2301810 «Будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит», затвердженому спільним наказом МОЗ України та Міністерством фінансів України від 17.07.2015 року № 442/650, та листу Міністерства фінансів України від 24.12.2015 року № 31-05220-10/5-5/39133. Представник позивача зазначив, що твердження щодо нецільового використання коштів є лише припущенням відповідача, а посилання на відкриття кримінального провадження є неприпустимим з огляду на те, що належним та допустимим доказом може бути лише вирок суду, що набрав законної сили. Однак, слід зазначити, відповідно до інших доказів, а саме витягу Державної аудиторської служби України вбачається, що при перерахуванні ДП «Укрмедпроектбуд» бюджетних коштів було порушено їх цільове використання, що підтверджується Актом ДАСУ № 04-21/2 від 10.08.2016 року. Також слід зазначити, що позивач [PERSON] 29 січня 2016 року була запрошена відповідачем до МОЗ України для ознайомлення з оскаржуваним наказом. О 18 год. 20 хв. 29 січня 2016 року в приймальні Міністра та в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивач [PERSON],-директор Державного підприємства «Укрмедпроектбуд», ознайомилась з наказом про звільнення та сфотографувала зазначений наказ на свій мобільний телефон, а поставити свій підпис на наказі про ознайомлення відмовилась. Дані обставини підтверджуються копією Акту від 29 січня 2016 року, що міститься в матеріалах даної цивільної справи. Крім того, як зазначав представник відповідача, вказані обставини також підтверджуються додатками до позовної заяви, а саме фотокопією оскаржуваного наказу з підписом і печаткою про завірення копії, хоча позивач [PERSON] вказувала, що про оскаржуваний наказ дізналась випадково на сайті МОЗ України, де відсутні вказані реквізити. Крім того, як зазначав представник відповідача, [PERSON] не з'являлась на роботі з 30.01.2016 року та не вказувала причини цього, хоча, виходячи з її пояснень вона не знала про наявність наказу про звільнення. Також слід зазначити, що [PERSON] вже зверталась до суду за захистом своїх трудових прав з оскарженням наказу МОЗ, що є предметом даного спору, що підтверджується ухвалою про відкриття провадження Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.02.2016 року та ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2016 року. Ст. 233 КЗпП України містить вимоги щодо початку перебігу строку позовної давності, а саме: місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Також згідно загальних правил, зокрема, ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Згідно вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Разом з цим, згідно пунктів 3-4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Таким чином, саме на позивача, як на керівника підприємства, покладено обов'язок видати трудову книжку працівнику, який звільняється. Оскільки вказана норма деталізує статтю 47 КЗпП України та не містить жодних винятків, саме позивач в останній день роботи - 29.01.2016 року мала отримати на підприємстві власну трудову книжку. Тобто, у справах про звільнення працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В ухвалі від 08.06.2016 року в справі № 756/9716/15-ц ВССУ відзначив, що «Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Зазначена норма права вказує на те, що позивач повинен довести не лише ту обставину, коли він дізнався про звільнення, але й ті обставини, коли він міг дізнатися про своє порушене право». Тобто, відлік місячного строку на звернення до суду з позовом про поновлення починається від дати, коли звільнена особа мала можливість ознайомитися з наказом про звільнення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мала можливість ознайомитися з наказом МОЗ № 4-о від 29.01.2016 року в приміщенні МОЗ 29.01.2017 року, і відповідно до копії Акту від 29 січня 2016 року, що міститься в матеріалах даної цивільної справи, позивач була ознайомлена з оскаржуваним наказом, фотокопія якого долучена була до позовної заяви при зверненні до іншого суду. Таким чином, саме з 29.01.2016 року починається місячний строк на звернення до суду з даним позовом. Більше того, позивач вже на початку лютого 2016 року реалізувала своє право на звернення до суду з позовом про скасування наказу МОЗ № 4-о від 29.01.2016 року. При цьому, до такого позову додала копію наказу МОЗ № 4-о від 29.01.2016 року. Отже, вже на початку лютого 2016 року мала спірний наказ, що підтверджується ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.02.2016 року в справі № 826/1817/16. При цьому представник відповідача просив суд звернути увагу, що звернення позивача в рамках адміністративного процесу до суду не може вказувати на поважність причин пропуску звернення до суду з даним позовом. Правильність правової позиції відповідача ДП «Укрмедпроектбуд» на його думку, підтверджується висновками Верховного Суду України в ухвалі від 08.06.2011 року в справі № 6-50529св10, де суд відзначив: «суд першої інстанції дійшов висновку, що звернувшись до суду 28 листопада 2007 року з позовом про поновлення на роботі, особа не пропустила встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк, тому що 23 серпня 2007 року вона зверталася до суду з адміністративним позовом і ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 23 листопада 2007 року провадження у справі було закрито. Такий висновок є помилковим, оскільки процесуальне законодавство не пов'язує перебіг строку на звернення до суду з фактом порушення правил юрисдикції». З даним позовом до Києво-Святошинського районного суду позивач [PERSON] звернулась 23 березня 2016 року, про що свідчить відмітка на позовній заяві Києво-Святошинського районного суду-вхід. № 7903, дата 23.03.2016, дата, вказана в самій позовній заяві представником [PERSON], [PERSON]-23 березня 2016 року, протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями, де датою внесення до системи автоматизованого розподілу є 23 березня 2016 року. Щодо заявлених вимог позивача [PERSON] про визнання протиправним і скасування Наказу Державного підприємства «Укрмедпроектбуд» № 11/1-ОС від 18 березня 2016 року «Про звільнення [PERSON]», то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечували представники відповідачів, позивач [PERSON] звільнена з дати прийняття Міністерством охорони здоров'я України рішення про звільнення - наказу МОЗ № 4-о від 29.01.2016 року. Прийняття рішення самим підприємством щодо питання про звільнення керівника ДП «Укрмедпроектбуд» не потребувало, оскільки це не передбачено ні статутом ДП «Укрмедпроектбуд», ні будь-яким іншим документом щодо даного підприємства. Сам представник відповідача просив суд врахувати, що наказ № 11/1-ОС від 18.03.2016 року не може впливати на питання звільнення [PERSON], адже це не є питанням компетенції ДП «Укрмедпроектбуд». В даних суду запереченнях представник відповідача вказував, що за змістом пункту 1.2 Статуту ДП «Укрмедпроектбуд» органом управління підприємства є Міністерство охорони здоров'я України. За змістом підпункту 15 пункту 4 Положення про Міністерство охорони здоров'я України, МОЗ України відповідно до покладених на нього завдань, виконує у межах повноважень функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління. Згідно підпункту 14 пункту 4 Положення, МОЗ утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, у тому числі заклади охорони здоров'я, затверджує їх положення, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління МОЗ. Згідно пункту 8.3 Статуту ДП «Укрмедпроектбуд» керівник підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління. Таким чином, МОЗ України, як орган управління Підприємства, уповноважений законодавством на вирішення питання стосовно призначення на посаду та звільнення з посади директора підприємства з підстав, визначених законодавством. За таких обставин оскаржуваний наказ ДП «Укрмедпроектбуд» від 18.03.2016 року «По особовому складу № 11/1-ОС спрямований на виконання оскаржуваного наказу МОЗ України від 29.01.2016 року № 4-о, не породжує, змінює чи припиняє правовідносини між [PERSON] та МОЗ України або ДП «Укрмедпроектбуд», прийняття рішення самим підприємством щодо питання про звільнення керівника ДП «Укрмедпроектбуд» не потребувало, оскільки це не передбачено ні статутом ДП «Укрмедпроектбуд», ні будь-яким іншим документом щодо даного підприємства. Сам же представник відповідача просив суд врахувати, що наказ № 11/1-ОС від 18.03.2016 року не може впливати на питання звільнення [PERSON], адже це не є питанням компетенції ДП «Укрмедпроектбуд». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ ДП «Укрмедпроектбуд» від 18.03.2016 року «По особовому складу № 11/1-ОС «По особовому складу (про звільнення [PERSON])» не може залишатись в силі, як такий, що є необгрунтованим і прийнятий не у відповідності до вимог законодавства, а тому підлягає визнанню протиправним і скасуванню. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в частині заявлених вимог позивача [PERSON] про визнання протиправним і скасування Наказу Міністра охорони здоров'я України № 4-о від 29 січня 2016 року «Про звільнення [PERSON]», то також не підлягають і задоволенню вимоги позивача про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за вимушений прогул, оскільки дані вимоги є похідними від вказаного наказу про звільнення, і тому не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене та

Outcome: partial