Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У серпні 2015 \~року ПАТ КБ ПриватБанк предявив у суді позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 27-29), мотивуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № ZRJ0AE0000109035 від 04.07.2008 [PERSON] отримав кредит у розмірі 43 561, 79 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідач зобов'язання за вказаним договором \~\~належним чином не виконував, несвоєчасно надавав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 10.07.2015 утворилась заборгованість в розмірі 80 423,41 \~грн. з яких: 76 355, 63 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 3 817, 78 штраф (процентна складова). Вказану заборгованість та судові витрати позивач просить \~стягнути з відповідача. Заочним рішенням від 26.11.2015 позов було задоволено частково ( а.с. 48). Ухвалою від 11 березня 2016 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду ( а.с.125). Представник позивача у судовому позов підтримав, з підстав наведених у позовній заяві. Вважає, що банком не пропущено строки звернення з позовом до суду, оскільки сторонами договору збільшено до пяти років строк давності за вимогою про стягнення неустойки. Підтвердив, що у 2010 році у боржника було вилучено автомобіль, переданий у заставу, який було реалізовано у 2014 році та за рахунок коштів від його реалізації погашено борг за кредитом, відсотками, комісією та частково пенею. Штрафи нараховано за невиконання грошових зобовязань. Розмір пені за рік, що передує зверненню з цим позовом до суду складає 1533 грн., що вбачається з розрахунку боргу. Представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, оскільки позивачем пропущено річний строк давності звернення з позовом до суду. Кредит мав бути погашений у 2013 році, а з позовом банк звернувся лише у 2015 році. Щодо встановлення строків давності застосуванню підлягають саме норми Цивільного кодексу, а не умови договору. Крім того, показав, що ще у 2010 році працівники банку вилучили у [PERSON] предмет застави. Про протиправність такого вилучення свідчить рішення Бердичівського міськрайонного суду за позовом [PERSON] про повернення автомобіля. Після вилучення у його довірителя автомобіля, той не вносив добровільного коштів на погашення боргу. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.\~\~ Судом встановлено, що 04.07.2008 між ПАТ КБ „ПриватБанк"\~\~та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № ZRJ0AE0000109035 ( далі Договір) (а.с. 8-16), згідно якого [PERSON] отримав \~кредитні кошти в розмірі 43 561,79 грн. для купівлі автомобіля зі строком повернення до 03.07.2013 року та сплатою 22,08 % річних, шляхом сплати щомісячних платежів з "24" по "28" число кожного місяця (а.с. 16). Відповідно до частини першої\~\~статті 626, статей 627 та\~\~629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.\~\~ За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( стаття 1054 ЦК України).\~\~ Статтями\~\~526 та\~\~530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. З розрахунку заборгованості вбачається, та ця обставина не заперечена представником відповідача з квітня 2010 року відповідач не вносив кошти на погашення боргу за кредитним договором ( а.с. 6-8). Борг за кредитом, у розмірі 34499,67 грн., відсотками - 14243,69 грн., 3122,39 грн. комісії та 4924,84 грн. пені було погашено у жовтні 2014 року за рахунок реалізації вилученого банком у відповідача автомобіля, переданого у заставу ( а.с. 7, 129). Пунктом 14.2. Договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником зобов'язань, передбачених пунктами 6.2.2 та 6.2.3 Договору, щодо сплати винагород та процентів. Позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Згідно пункту 14.3. Договору, у випадку порушення Позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми Кредиту, передбаченого пунктом 6.2.4. Договору. Позичальник сплачує пеню в розмірі 0.15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. За несвоєчасність виконання грошових зобовязань за договором за період з 22.12.2008 по 10.07.2015 банком нараховано пеню у розмірі 81\~419,06 грн. ( а.с. 8), з якої 5063, 43 грн., погашено, в тому числі списано. Всього борг за пенею складає 76355,63 грн. ( а.с. 7, 129). Правильність нарахування пені стороною відповідача не оспорено. Також пунктом 14.9 Договору передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого грошового зобовязання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку штраф у розмірі 250, 00 грн. та 5% від суми невиконаного зобовязання. Позивачем нараховано штрафи у розмірі: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 3 817, 78 штраф (процентна складова). Суд відмовляє у стягненні цих штрафів за безпідставністю вимог, виходячи з такого. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З укладеного між сторонами кредитного договору ( п.14.2, 14.3,14.9) вбачається, що штраф і пеня у даному випадку є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання\~положень,\~закріплених\~у\~статті\~61\~Конституції\~України\~щодо\~заборони\~подвійної цивільно-правової\~відповідальності\~за\~одне\~і\~те\~саме\~порушення (Правова позиція ВСУ у справі\~№ 6-2003цс15 від 21.10.2015). Крім того, нарахування штрафів на борг за пенею суперечить положенням статті 550 ЦК України, відповідно до якої проценти на неустойку не нараховуються. Позов, в частині стягненні пені, яка нарахована банком за період з 22.12.2008 по 10.07.2015 та складає 76355,63 грн. суд задовольняє частково, виходячи з такого. Представник відповідача подав заяву про застосування строків давності ( а.с. 122-123) та просить з тих підстав відмовити у позові, оскільки річний строк давності звернення з позовом до суду про стягнення пені уже сплив. Суд відхиляє доводи представника відповідача, виходячи з такого. Відповідно до статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Поряд з тим, сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України). За змістом частини третьої цієї статті сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною першою статті 259 ЦК передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 14.11 Кредитного договору передбачено, що строк давності за неустойкою сторонами договору збільшено до 5 років ( а.с. 15). Договір у цій частині відповідачем не оспорений. Зважаючи, що сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за вимогами про стягнення неустойки і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, - то розрахунок розміру пені має бути проведено межахс троку збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором ( Правова позиція ВСУ у справі N 6-1824цс15, ВСУ від 24.02.2016). З розрахунку боргу вбачається, що поза межами пятирічного строку давності звернення за позовом до суду (18.08.2015), тобто до 18 серпня 2010 року, нараховано пеню у розмірі 503,63 грн. ( а.с. 5-7). Тому у з задоволенні позову у цій частині суд відмовляє через пропуск строку давності. Строк давності не переривався, оскільки борг у квітні 2014 погашено у звязку з примусовою реалізацією автомобіля. Відповідач добровільно коштів не вносив. Щодо стягнення решти пені у розмірі 75 852 грн. суд зазначає таке. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України передбачено, цивільне законодавство здійснюється на таких засадах як справедливість, добросовісність та розумність. Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Зважаючи, що між сторонами укладено споживчий кредит, суд з власної ініціативи зменшує розмір пені, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що міститься у Постанові від 03.09.2014, справа № 6-100 цс 14. На необхідність особливого захисту сторони боржника у договорі споживчого кредитування звернув увагу Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 11 липня 2013 року, у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. Зменшуючи пеню, суд враховує те, що починаючи з квітня 2014 року боргового зобовязання за кредитним договором, укладеним між сторонами не існує. Борг за тілом, відсотками, комісією та частково пенею було погашено за рахунок реалізації предмета застави. Про факт вилучення у [PERSON] працівниками ПАТ КБ „Приватбанк у 2010 році автомобіля, який є переметом застави, підтвердили сторони. Вказане також вбачається з рішення у справі № 2 - 218/11 від 07.11.2011 року за позовом [PERSON] до ПАТ „ ПриватБанк про зобовязання повернути майно (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/19091286), яке залишене в силі апеляційним судом Житомирської області, відповідно до ухвали від 26 грудня 2011 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/20389509). З розрахунку заборгованості також вбачається, що до моменту вилучення працівниками банку у відповідача автомобіля, ним частково виконувалися зобовязання за кредитним договором ( а.с. 6-8). Так, станом квітень 2010 року простроченої заборгованості за кредитом не було, борг за відсотками був незначний. Автомобіль після його вилучення працівниками банку у відповідача у квітні 2010 року, фактично було реалізовано лише у 2014 році. Доказів, що банком предявлялися будь-які претензії до [PERSON] з приводу невиконання ним умов договору за період з 2010 по 2014 роки суду не надано. Розмір збитків позивачем не доведено. Розмір нанахованої пені значно перевищує розмір наданого кредиту. А тому, зважаючи, що борг за кредитом погашено за рахунок предмета застави, який не було реалізовано банком протягом чотирьох років, з огляду на часткове виконання позичальником умов договору до моменту вилучення працівниками банку предмету застави, суд зменшує розмір пені до суми нарахованої пені за один рік, що передував зверненню з цим позовом до суду та складає 1533 грн. ( а.с. 129). Стягнення пені саме у такому розмірі відповідає таким принципам цивільного судочинства, як справедливість, розумність та добросовісність. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України та роз'яснень ВССУ, що викладені \~у пункті 39 Постанови пленуму „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 758 гривень 52 копійок.

Outcome: partial