Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

у листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до ТОВ "СБ ЛТД", третя особа - Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання майнових прав на об"єкт незавершеного будівництва. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що між нею та ТОВ «СБ ЛТД» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати протягом 2-го кварталу 2015 року позивачу у власність окрему квартиру № 53 (2 кімнати), загальною площею 57,4 кв.м, поверх 7, секція 1/1, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005, право на спорудження якого виникло у відповідача на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007 р., який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16.11.2007, а позивач зобов`язався сплатити вартість квартири. Позивач зазначає, що вона виконала свої зобов`язання за вказаним попереднім договором перед відповідачем, проте ТОВ «СБ ЛТД» у власність позивача вказане нерухоме майно не передав. Із засобів масової інформації позивачу стало відомо, що будівництво житлового комплексу [ADDRESS] , зупинено, оскільки забудовник самовільно вів будівництво комплексу за відсутності дозвільних документів на будівництво, відкрито кримінальне провадження. За таких підстав, позивач просить визнати за неї майнове право (у тому числі право на отримання в натурі та оформлення у власність після завершення будівництва) на двохкімнатну квартиру № 53, загальною площею 57,4 кв.м, що знаходиться на [ADDRESS] , зобов`язавши Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради здійснити відповідну державну реєстрацію майнових прав позивача на вказану квартиру. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Відповідач не скористався правом, передбаченим ст.ст. 174, 178 ЦПК України, та не подав до суду відзив на позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач ТОВ "СБ ЛТД" в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «СБ ЛТД» був укладений Попередній договір купівлі-продажу квартири від 04.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Басенко К.О., відповідно до умов якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язувалося передати протягом 2-го кварталу 2015 року [PERSON] у власність окрему квартиру № 53 (2 кімнати), загальною площею 57,4 кв.м, [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:82:414:0005, право на спорудження якого виникло у відповідача на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.11.2007р., який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у книзі записів державного реєстру договорів № 79-6-00558 від 16.11.2007, а позивач зобов`язався сплатити її вартість. (а.с. 6) Відповідно до п.1.1 попереднього договору сторони зобов`язуються в строки, встановлені в п.п. 1.4.1 п. 1.4 розділу 1 Попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язується передати у власність окрему квартиру, характеристики якої вказані п п. 1.4.2 п. 1.4 розділу 1 Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність об`єкт та належним чином сплатити його вартість в обсязі згідно з розділу 2 Попереднього договору. Відповідно до п. 1.4 попереднього договору плановий строк введення в експлуатацію будинку 1 квартал 2015 року. Відповідно до п. 1.4.1 попереднього договору сторони зобов`язуються укласти основний договір протягом ІІ кварталу 2015 року, але в будь-якому разі не раніше отримання ТОВ «СБ ЛТД» правовстановлюючих документів на об`єкт та надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладання та нотаріального посвідчення основного договору та з урахуванням вимог п. 5.2 розділу 5 попереднього договору. П.п. 1.4.2 містить характеристики об?єкта, згідно яких: секція 1, поверх 7, номер квартири 72 , загальна площа (квадратних метрів) 57,36 кв.м, кількість кімнат 2. Судом встановлено, що станом на 2015 рік будинок [ADDRESS] не введено в експлуатацію. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що нею сплачено вартість квартири до завершення будівництва об`єкту нерухомого майна, в якому знаходиться квартира, та прийняття його до експлуатації, відтак її належать майнові права на квартиру. Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до правил ст. ст. 177, 190 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага; майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року№18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україна», а саме ст. 3 визначено поняття «майнових прав» як будь-яких прав, пов`язаних з майном, відмінних від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] виконано свої зобов`язання щодо оплати вартості квартири №53, загальною площею 57,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться в межах об`єкту новоствореного нерухомого майна, а саме житлового будинку, який на теперішній час не прийнятий до експлуатації, відповідно остання має майнові права на вказаний об?єкт. З огляду на викладене вище, суд надходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved