Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь КП Міське будинкоуправління заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 1309,80 грн., індекс інфляції в сумі 1038,77 грн. та три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, у розмірі 131,06 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідно до ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року, споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідач користується послугами комунального підприємства, проте розрахунки за надані послуги у повному обсязі проводить, внаслідок чого за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 1309,80 грн., а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних з простроченої суми. 19 лютого 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити через відсутність заборгованості за вказаний у позовній заяві період та за спливом строків позовної давності. Відповідь на відзив позивачем не подавалася. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що строки позовної давності не пропущено, оскільки сплата відповідачем щомісячних платежів зараховувалась у рахунок погашення боргу, який існував з 2010 року, та станом на 01 вересня 2015 року становив 1309,80 грн., тому підлягає стягненню з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних з простроченої суми, які нараховано з жовтня 2014 року у межах трирічних строків позовної давності. Відповідач та її представник позов не визнали з наведених у відзиву підстав, додатково пояснюючи тим, що з жовтня 2014 року [PERSON] вчасно та у повному обсязі сплачувала нараховані їй комунальним підприємством щомісячні платежі та за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року заборгованості немає. Просять у задоволені позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.68 ЖК України, п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року визначено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а також своєчасно оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13), споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Установлено, що між КП Міське будинкоуправління та [PERSON], яка проживає у [INFO], склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобовязання: КП Міське будинкоуправління - надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач - дотримуватись вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків. Виконавці житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій визначаються органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків відповідно до Порядку, встановленого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року N60, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за N 541/10821. Затверджена рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій передбачає освітлення місць загального користування, прибирання при будинкової території, поточний ремонт, обслуговування димовентиляційних каналів, внутрішньо будинкових мереж водовідведення і теплопостачання, дератизація, електропостачання ліфтів. Відповідно до укладених між КП «Міське будинкоуправління» (виконавцями житлово-комунальних послуг на території м.Здолбунів Рівненської області) та підрядниками КП «Здолбунівводоканал», КП «Здолбунівкомуненергія», ТОВ «Дезінфекція», ПАТ «Рівнеобленерго» договорів вбачається, що підрядні підприємства надавали відповідні послуги з обслуговування ліфту, поточного ремонту внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання та водовідведення і систем теплопостачання, дератизації, подачі електричної енергії тощо, у тому числі у будинок по вул.Коперника, 55 у м.Здолбунів Рівненської області, що підтверджується повідомленнями про надані послуги та проведені розрахунки. Доказів неналежного виконання взятих позивачем зобовязань щодо надання послуг з утримання будинку по вул.Коперника, 55 у м.Здолбунів Рівненської області та прибудинкової території, складання актів-претензій згідно ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачем не представлено. З картки розрахунків по комунальних платежах абонента «[PERSON]А.» вбачається, що станом на 01 січня 2010 року наявний борг в сумі 1256,10 грн. та починаючи з квітня указаного року здійснювалися щомісячні нарахування та оплата нарахованих платежів, при цьому останні оплати здійснено у листопаді 2016 року в розмірі 110 грн. без нарахувань позивачем комунальних платежів, та станом на 31 жовтня 2017 року рахується заборгованість в сумі 1309,80 грн. Також з указаної вище картки розрахунків вбачається, що за період з 01 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року комунальні платежі сплачувалися згідно нарахованих КП Міське будинкоуправління щомісячних сум у повному обсязі, що підтверджує доводи відповідача про відсутність будь-якої заборгованості за вказаний період та свідчить про визнання лише певної (поточної) частини боргу, а не основного боргу в сумі 1309,80 грн., який виник до 01 вересня 2015 року. А відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести відповідно до ст.12, 81 ЦПК України обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому доводи позивача про зарахування сплачених коштів в рахунок погашення раніше виниклого боргу є помилковим та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом указаної ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012р. у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011р. у справі №6-38цс11). З представленого позивачем розрахунку в межах трирічного строку позовної давності сума індексу інфляції за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року становить 1038,77 грн., а три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, 131,06 грн., правильність якого відповідачем не спростовано, а тому в цій частині позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При постановлені рішення згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення у дохід держави судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved