Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що з гідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 19 червня 1989 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS]. У вказаному будинку крім неї зареєстровані також її дочка - [PERSON], 1978 року народження, онук - [PERSON], 1999 року народження та зять - [PERSON], 1975 року народження. Сімейне життя між дочкою та зятем не склалось і 23 лютого 2001 року шлюб між ними було розірвано. Близько чотирьох років відповідач в зазначеному будинку не проживає, не бере участі в оплаті комунальних послуг та інших витратах на утримання будинку, його місце перебування їм не відоме, жодних засобів зв»язку з ним немає. Реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє її, як власника, права в повній мірі володіти своїм майном. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації у вищевказаному будинку, не цікавиться цим житлом, не допомагає в його утриманні і вказане житло не є для нього таким, що необхідне для проживання, то просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловою площею у її будинку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити позов, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлявся в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, позивачці на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Наведене підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 19 червня 1989 року. Згідно довідки П»ядицької сільської ради об»єднаної територіальної громади від 24 липня 2018 року гр. [PERSON], 1975 року народженнязареєстрований у вищевказаному спірному будинку. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 23 лютого 2001 року. Згідно Акту № 52 від 24 липня 2018 року, складеного комісією посадових осіб П"ядицької ОТГ за участю сусідів позивачки, відповідач по місцю реєстрації не проживає протягом чотирьох років. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що відповідач будинок позивачки покинув добровільно і з того часу минуло ряд років. Знають,що даним будинком він не цікавиться, в його утриманні участі не бере. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім»ї позивача, отже являється наймачем житлового приміщення. Відповідно до ст. 163 ЖК України, в разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених частиною 1 ст. 71 ЖК України. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідача у житловому будинку порушує право позивача, як власника житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, то суд вважає за можливе позов задовільнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 321, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved