Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] , звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відібрання неповнолітньої дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває [PERSON] , [INFO] . Підставою для взяття на облік є проживання дитини у сім`ї, в якій мати - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У вересні 2018 року до відділу по Комунарського району служби (управління) у справах дітей ЗМР звернулась неповнолітня [PERSON] та повідомила, що через складні взаємини з матір`ю та рідним дядьком, якого вона дуже боїться, дівчина не може мешкати вдома за адресою: [ADDRESS] . Мати [PERSON] підтвердила факт складних відносин та просила влаштувати дитину до державного закладу. 05.09.2018 року неповнолітню [PERSON] влаштовано до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Златолінської. Дитина була в закладі до 06.12.2018 року і була повернута на виховання в родину до матері за її заявою, оскільки відносини між матір`ю та дитиною налагодились. Згодом в родині знову почались конфлікти. Непорозуміння між матір`ю та дитиною призвели до того, що [PERSON] почала вживати алкогольні напої та в стані алкогольного сп`яніння поводила себе неадекватно, у зв`язку з чим потрапила до Запорізької МДЛ №5. Неповнолітня переконана, що мати її не любить, а остання не бажає змінювати свого відношення до дитини. Зазначені обставини свідчать про те, що мати - [PERSON] не піклується про здоров`я своєї доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Така поведінка [PERSON] суперечить інтересам дитини. З цих підстав, позивач змушений звернутись до суду з зазначеним позовом та просить суд, у разі задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача на користь особи, яка буде здійснювати функції опіки/піклування над дитиною, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] зазначила, що на даний час стосунки між нею та неповнолітньою дитиною стали кращими, однак, донька має проблеми з навчанням. З цих підстав, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.04.2004 року серії [NUMBER] , актовий запис №21 (а.с. 3). Реєстрацію народження [PERSON] було здійснено на підставі ст. 126 СК України, що підтверджується повідомленням з Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області від 21.03.2019 року №1115/17.3.04-37 (а.с. 4). Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Із змісту позовної заяви позивача слідує, що позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав пред`явлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як встановлено в судовому засіданні, у вересні 2018 року до відділу по Комунарського району служби (управління) у справах дітей ЗМР звернулась неповнолітня [PERSON] та повідомила, що через складні взаємини з матір`ю та рідним дядьком, якого вона дуже боїться, дівчина не може мешкати вдома за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно з заявою [PERSON] від 04.09.2018 року, у неї склались напружені відносини з її неповнолітньою дитиною - [PERSON] , у зв`язку з небажанням останньої проживати з матір`ю і братом останньої - [PERSON] , який є співвласником квартири, оскільки в ньому дитина бачить загрозу. Проживати окремо у [PERSON] не має можливості. У зв`язку з чим, остання просить відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради тимчасово влаштувати доньку до державного закладу до вирішення питання з житлом, а також просила провести з неповнолітньою соціально-психологічну роботу (а.с. 6). Відповідно до направлення неповнолітньої [PERSON] до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Златолінської від 05.09.2018 року №327/08-09, відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради направив до вказаного вище дитячого будинку неповнолітню [PERSON] , [INFO] , як таку, що опинилась в складній життєвій ситуації та перебуває на профілактичному обліку у відділі служби. Між матір`ю [PERSON] та неповнолітньою дитиною склалися складні взаємини, внаслідок чого дитина відмовляється мешкати вдома (а.с. 5). Як вбачається із змісту повідомлення з Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Златолінської від 05.09.2018 року №45/06, неповнолітня [PERSON] 05.09.2018 року прийнята до дитячого будинку (а.с. 5). 27.11.2018 року [PERSON] звернулась до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з заявою, в якій просила повернути їй дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки всі питання вирішено, дитину бажає повернути, бо дуже її любить та хоче самостійно її виховувати, є фізичною особою-підприємцем та має гарні умови для проживання (а.с. 7). На підставі акту про факт передачі дитини, [INFO] неповнолітню дитину - [PERSON] передано матері - [PERSON] (а.с. 7). При розгляді справи по суті судом враховано, що, згідно з актом обстеження умов проживання від 03.05.2019 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають і мають постійне місце проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Помешкання вмебльоване необхідними меблями радянського зразка, є місце для сну, відпочинку, зберігання речей, є необхідна побутова техніка, однак приміщення потребує прибирання, в кімнатах брудно, розкидані речі. [PERSON] спить на розкладному кріслі в одній кімнаті з бабусею. Кімната є прохідною. Є речі, одяг, взуття (а.с. 9). При цьому, як встановлено судом в судовому засідання, через непорозуміння з матір`ю [PERSON] , неповнолітня [PERSON] почала вживати спиртні напої. Зазначена обставина підтверджується повідомлення з Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.12.2019 року №12716/45/03/04-2019. Так, із змісту вказаного вище повідомлення слідує, що 08.12.2019 року до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від оператора служби «102» надійшло повідомлення про те, що біля будинку №5 по вул. Чумаченка, в м. Запоріжжі, невідомі вдарили дівчину, яка лежить без тями. Також, Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від оператора служби «102» надійшло повідомлення про те, що до 5 МДЛ та до Обласної дитячої лікарні доставлено неповнолітню [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , з діагнозом: «Алкогольне сп`яніння, зчмт, сгм-під питанням». З цих підстав, на матір неповнолітньої [PERSON] складено протокол за ч. 3 ст. 184 КУпАП, проведено профілактичні бесіди (а.с. 8). Як вбачається із висновку районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 08.02.2021 року №04/01-37/0113 про доцільність відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав, орган опіки та піклування в інтересах дитини, на підставі того, що вся проведена робота , спрямована на вирішення конфліктів у родині нажаль позитивного результату не мала, [PERSON] переконана, що мати її не любить, [PERSON] не бажає змінювати свого відношення до дитини, вважає за доцільне відібрати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування (а.с. 36). Частиною 2 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї (ч. 1). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2). Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3). З метою повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а також ухвалення обгрунтованого рішення, судом під час розгляду справи по суті в присутності представника органу опіки та піклування та [PERSON] допитано неповнолітню [PERSON] , яка зазначила про покращення стосунків з матір`ю, у зв`язку з чим просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, неповнолітня [PERSON] пояснила, що має погану успішність в школі, прогули та небажання продовжати навчатись по шкільній програмі. Має намір поїхати на навчання до Польщі, де планує залишитись. Факт того, що [PERSON] має погану успішність в школі, прогули та небажання навчатись по шкільній програмі, підтвердила і її матір - [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін у справі та неповнолітньої, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд виходить з того, що станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують покращення житлових умов проживання неповнолітньої дитини, зокрема, переселення [PERSON] та її дитини до іншого житлового приміщення від дядька останньої, якого вона боялась, що було однією з підстав звернення [PERSON] та [PERSON] у вересні 2018 року до відділу по Комунарського району служби (управління) у справах дітей ЗМР з заявами про влаштування дитини до державного закладу. Крім того, із наданих пояснень неповнолітньої дитини слідує, що остання не заявляла про бажання проживати разом з матір`ю, а виявила намір поїхати на навчання та залишитись в Польщі. Європейський суд з прав людини у п.52 рішення у справі «Савіни проти України» зазначив, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. Враховуючи викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , в порушення ст.ст.150, 152, 155, 180 СК України, ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню своєї неповнолітньої дитини, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та відібрати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , у матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення останньої батьківських прав. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування аліментів на утримання неповнолітню [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. Частиною 4 ст. 170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь дитячого закладу на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня складає 2 395 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ,у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на період відібрання дитини у матері, починаючи стягнення з 17.07.2020 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповіднодо п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 681,60 грн. судом покладається на відповідача.

Outcome: approved