Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд із позовом до відповідача [PERSON], законний представник [PERSON] - [PERSON] про стягнення з відповідача в користь [PERSON] 2898,44 грн. матеріальної шкоди, 6000 грн. моральної шкоди, завданої злочином, та 1000 грн. витрат, пов'язаних з оплатою допомоги адвоката. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України - умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому [PERSON] та грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, винятковим цинізмом групою осіб. Згідно висновку судово-медичного експерта Чортківського міжрайонного відділення Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи №290 від 27.07.2013 року [PERSON] спричинено тілесне ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи, яке за ознакою тривалого розладу здоров'я відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Внаслідок завданих тілесних ушкоджень [PERSON] 14.06.2013 року направлений до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні, де знаходився на стаціонарному лікуванні в стоматологічному відділенні з 14.06.2013 року по 03.07.2014 року з діагнозом «травматичний двобічний перелом нижньої щелепи», 14.06.2014 року переніс операцію «металоостеосинтез кута нижньої щелепи зліва та тіла справа, видалення 38, шинування нижньої щелепи». Також перебував на лікуванні з 11.12.2013 року (11.12.2013 року - проведено операцію «видалення металоконструкції») по 25.12.2013 року. На лікування [PERSON] витрачено кошти в розмірі 2898,44 грн. Крім того, у зв'язку з неправомірними діями [PERSON] позивачу та його законному представнику завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, якого [PERSON] зазнав у зв'язку з отриманими тілесними пошкодженнями, у душевних стражданнях, спричинених у результаті злочинних дій, в ході яких принижено його честь і гідність, порушенні нормального способу життя, звичайних життєвих зв»язків. У ході розгляду судом справи про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України, під час перебування в залі судового засідання у зв'язку з сильним хвилюванням у [PERSON] погіршився стан здоров'я, було викликано карету швидкої допомоги і надано медичну допомогу. Розмір моральної шкоди оцінено в сумі 6000 грн. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовився відшкодувати завдану шкоду, просять суд позов задовольнити. До початку розгляду справи по суті позивачами [PERSON], який досягнув повноліття, та [PERSON] подано суду письмові уточнення до позову, у яких просять стягнути з відповідачів - неповнолітнього [PERSON], а також його батьків - [PERSON], [PERSON] в користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2898,44 грн., 1000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат, понесених на правову допомогу, а також 5000 грн. моральної шкоди в користь позивача [PERSON], завданої внаслідок неправомірних дій неповнолітнього відповідача [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позові, просить стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] спричинену йому злочином моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000 грн. та обґрунтовує тим, що у результаті злочинних дій щодо нього зазнав моральних страждань, які виразились у фізичному болю та душевних переживаннях у результаті ушкодження здоров»я, принижені честі і гідності, він не мав змоги нормально харчуватись, тривалий час - два місяці - не відвідував навчання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на мотиви, наведені у позові. Суду пояснила, що у результаті злочинних дій щодо її сина - позивача [PERSON]. та спричинення йому тілесних ушкоджень понесла матеріальні витрати на лікування [PERSON] в розмірі 2898,44 грн. Крім цього перенесла душевні страждання та хвилювання, так під час розгляду кримінального провадження щодо відповідача [PERSON] через стресові переживання до неї було викликано карету швидкої допомоги та встановлено діагноз «невтостенія». Зазнала душевних страждань через хвилювання за здоров»я свого сина. Спричинену їй моральну шкоду оцінює в розмірі 1000 грн. А тому просить стягнути із відповідачів 2898,44 грн. завданої матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідачів 2000 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивачів - адвокат [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, наведених у позові, просить суд стягнути із відповідачів в користь позивача [PERSON] 2898,44 грн. спричиненої матеріальної шкоди, посилаючись на те, що саме вона як матір неповнолітнього на той період часу [PERSON] понесла дані витрати на лікування, а також 1000 грн. спричиненої їй моральної шкоди, яка виразилась у душевних переживаннях за сина, погіршенні стану здоров»я, зокрема їй встановлено діагноз «невтостенія», вимушена була докладати додаткових зусиль для захисту прав та інтересів свого сина, та 2000 грн. витрат, пов»язаних із оплатою правової допомоги адвокатів. Також просить стягнути з відповідачів в користь позивача [PERSON] 5000 грн. завданої злочином моральної шкоди, так як останній в результаті спричинення йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості двічі перебував на стаціонарному лікуванні та переніс дві операції, зазнав фізичного болю та вимушених змін у житті. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, проте представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] та [PERSON] подано суду письмові заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позов у частині матеріальних витрат визнали частково, а саме в частині ? матеріальних витрат, тобто 1449,22 грн., оскільки вважають, що другу половину матеріальних витрат слід стягнути з батька неповнолітнього - відповідача [PERSON] Позов в частині відшкодування моральної шкоди визнали частково, а саме в частині 1000 грн. в користь [PERSON], яку вважають слід порівну стягнути з [PERSON] та [PERSON] У решті позовні вимоги не визнають. Витрати на правову допомогу вважають слід стягнути пропорційно до задоволеної суми позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вироком Монастириського районного суду Тернопільської області від 07 травня 2014 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України і на підставі ст.70 КК України призначено йому покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 104, 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обовязків, передбачених ст.76 КК України. На підставі п.«а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року [PERSON] звільнено від призначеного покарання. Вирок суду набрав законної сили 10 червня 2014 року. Згідно із вироком 13.06.2013 року приблизно о 22:30 год. [PERSON], діючи умисно, в групі з іншою особою з метою порушення своїми діями громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, безпричинно, нічого не кажучи, без жодних пояснень підійшов до неповнолітнього [PERSON] та маючи на меті заподіяти йому тілесні ушкодження і доводячи свій злочинний намір до кінця, умисно наніс один удар кулаком правої руки в підборіддя, внаслідок чого [PERSON] відчув різкий біль у нижній щелепі та впав на землю. Неправомірними діями [PERSON] позивачу [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи, яке за ознакою тривалого розладу здоров'я відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки при звичайному перебігу травматичного процесу для свого загоєння потребує термін тривалістю понад три тижні (більше як 21 день). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] з 14.06.2013 року по 03.07.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні щелепно-лицевої хірургії Івано-Франківській обласній клінічній лікарні з діагнозом «травматичний двобічний перелом нижньої щелепи». 14.06.2013 року [PERSON] був підданий оперативному втручанню «металоостеосинтез кута нижньої щелепи зліва та тіла справа, видалення 38, шинування нижньої щелепи» (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №1146713). Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2362913 Івано-Франківської обласної клінічної лікарні [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 11.12.2013 року по 25.12.2013 року. 11.12.2013 року проведено операцію «видалення металоконструкцій». Під час зазначеного лікування [PERSON] затрачено кошти на лікування та придбання медикаментів в сумі 2898,44 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями ПАТ ПриватБанк 16062.270.1 від 17.06.2013 року на суму 1899,45 грн., 16062.270.2 від 17.06.2013 року на суму 18,99 грн., фіскальними чеками приймального відділення М. Ів.-ФР. Ф.З.М.С.І.П. №9569 від 14.06.2013 року на суму 520,00 грн., №7254 від 11.12.2013 року на суму 460,00 грн. У відповідності до вимог п.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов»язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Крім цього, розмір спричиненої матеріальної шкоди відповідачами [PERSON] та [PERSON] не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з наведеного, вимоги позивача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2898,44 грн. є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Визначаючись із позовними вимогами про відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Пленум Верховного Суду України у пункті 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, із наступними змінами, роз»яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як установлено судом, внаслідок протиправних дій неповнолітнього [PERSON] позивачу [PERSON] спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, він двічі перебував на стаціонарному лікуванні з приводу зазначеного, зокрема з 14.06.2013 року по 03.07.2014 року з діагнозом «травматичний двобічний перелом нижньої щелепи», 14.06.2014 року підданий оперативному втручанню «металоостеосинтез кута нижньої щелепи зліва та тіла справа, видалення 38, шинування нижньої щелепи», та з 11.12.2013 року (11.12.2013 року - проведено операцію «видалення металоконструкції») по 25.12.2013 року. Позивач [PERSON] зазнала душевних страждань у зв»язку з протиправною поведінкою щодо її сина [PERSON], який на момент протиправних дій щодо нього був неповнолітнім. Як убачається із представленої суду ксерокопії карти виїзду швидкої медичної допомоги №271 А, 29.01.2014 року о 16 год. 25 хв. в приміщенні Монастириського районного суду [PERSON] надано медичну допомогу у зв»язку із погіршенням самопочуття, викликаним нервовим стресом в суді, діагноз «невростенія». Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. На думку суду, позивачами доведено перенесення моральних страждань. Внаслідок злочину позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, якого він зазнав у зв'язку з отриманими тілесними пошкодженнями середньої тяжкості, перенесенням оперативного втручання, у душевних стражданнях внаслідок вчинення щодо нього злочинних дій, через неможливість повноцінно приймати їжу у зв'язку з пошкодженням щелепи, під час перебування на стаціонарному лікуванні був порушений звичний спосіб життя [PERSON], який пропустив навчання, порушився ритм життя. Крім того, моральна шкода також завдана матері [PERSON] - [PERSON], яка виразилась у душевних стражданнях у зв»язку з протиправною поведінкою щодо її сина, хвилюванні за стан його здоров»я, порушенні душевного спокою на тривалий час, яка вимушена була докладати додаткових зусиль для захисту інтересів свого неповнолітнього сина, під час розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.122, ч.2 ст.296 КК України в залі судового засідання погіршився стан її здоров'я, що викликано переживаннями. Визначаючись із розміром моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд, враховуючи роз»яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені у п.9 вищевказаної Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, із наступними змінами, виходить із характеру та обсягу страждань, глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнали позивачі, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), враховує тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках [PERSON], час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тяжкість спричинених останньому тілесних ушкоджень, що відносяться до середньої тяжкості. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити. Згідно ч.ч.1, 2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Як установлено судом, батьками неповнолітнього відповідача [PERSON] є відповідачі [PERSON] та [PERSON] У матеріалах справи є наявні довідки, видані виконкомом Гончарівської сільської ради Монастириського району про те, що про [PERSON] не являється власником нерухомого майна на території Гончарівської сільської ради Монастириського району (№466 від 14.07.2014 року), не працює, у нього відсутня трудова книжка (№469 від 14.07.2014 року), склад сім»ї [PERSON] наступний: мати [PERSON], сестра [PERSON] та дядько [PERSON] (№470 від 14.07.2014 року), [PERSON] отримує аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 100 грн. щомісячно. Проте, суд виходить з того, що частиною першою ст.1179 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Отже, відповідач [PERSON], будучи особою, яка досягнула сімнадцятирічного віку, має самостійно відповідати за завдану ним шкоду. Обов»язок батьків відшкодувати завдану неповнолітнім шкоду передбачається у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди (ч.2 ст.1179 ЦК України). Відповідальність батьків має додатковий (субсидіарний) характер. Субсидіарна відповідальність за неповнолітнього віком від 14 до 18 років покладається на обох батьків за принципом рівної дольової відповідальності незалежно від того, проживають вони разом чи окремо. При цьому відповідальність неповнолітньої особи за вчинені нею правопорушення є основною. Обов»язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування школи (ч.3 ст.1179 ЦК України). Про вищезазначене також роз»яснюється у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (із наступними змінами і доповненнями). Судом враховується те, що відсутність своєї вини у недостатньо належному догляді та вихованні дитини відповідачі [PERSON] та [PERSON] суду не надали. Оскільки вина батьків неповнолітніх осіб презюмується та полягає у неналежному здійсненні виховання та нагляду за дітьми, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 2 ст. 1179 ЦК України, покласти відповідальність по відшкодуванню шкоди і на [PERSON], [PERSON], які в силу ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, та зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вважає слушними посилання представника відповідачів [PERSON], [PERSON], а також відповідача [PERSON] на те, що батьки неповнолітнього несуть відповідальність в рівних частках, і виходить із принципу повної рівності обох батьків щодо дітей, що встановлено та гарантовано державною, і жоден із батьків не має будь-яких переваг. Таким чином, так як вищевказана матеріальна та моральна шкода, яка у добровільному порядку позивачам не відшкодована, є безпосереднім наслідком протиправної поведінки і вини неповнолітнього [PERSON], що встановлено вироком суду, який набрав законної сили, а також його батьків, оскільки останні не довели, що шкоди було завдано не з їхньої вини, суд, виходячи з вище наведеного, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів та їхнього представника, приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та такими, які підлягають до задоволення, слід стягнути із [PERSON], [INFO], в користь позивача [PERSON] 5000 грн.. завданої моральної шкоди та в користь позивача [PERSON] - 1000 грн.. завданої моральної шкоди, 2898,44 грн. матеріальної шкоди, а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування у визначеному судом розмірі шкоди, стягнення цієї шкоди у частці, якої не вистачає, або у повному обсязі проводити в рівних частках з його батьків: матері [PERSON], [INFO], жительки с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, батька [PERSON], зареєстрований у с. Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, до досягнення відповідачем [PERSON] повноліття або до з'явлення у останнього на праві приватної власності майна для відшкодування шкоди. При вирішенні питання про судові витрати суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приписами ч.1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. Згідно із ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, так як позивачі при звернені до суду були звільнені від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. Визначаючись із розміром відшкодувань витрат позивача [PERSON] на правову допомогу, суд виходить із норм Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17.10.2014 року, зокрема того, що правова допомога надається не лише в судовому засіданні, а й при вчиненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, для надання правової допомоги вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи (оформляються позовні заяви, надаються правові консультації, тощо). У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги та представництво в суді від 13.05.2014 року з доданими до нього актом прийому-передачі наданих послуг від 25.07.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордера адвокат [PERSON] про прийняття від законного представника позивача [PERSON] 1000 грн. за надання правової допомоги, та витяг з договору №7 від 06.10.2014 року та квитанція до прибуткового касового ордера №7 про прийняття 1000 грн. Однак, враховуючи, що витрати на правову допомогу повинні бути документально підтверджені та доведені, а також виходячи з відсутності у матеріалах справи розрахунку витрат на правову допомогу, суд, враховуючи кількість судових засідань за присутності адвокатів [PERSON] та [PERSON], тривалість їх перебування у судовому засіданні - 1 год. 53 хв., вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] в користь [PERSON] 1000 грн. витрат на правову допомогу із покладенням субсидіарного обов»язку по їх відшкодуванню в рівних частках на батьків [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved