Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS], з тих підстав, що остання більше року в зазначеному будинку не проживає. В своїх вимогах позивачі посилаються на те, що відповідач проживала в спірному будинку, який належить позивачу [PERSON] на праві особистої власності, як його дружина. Шлюб між ними 19 лютого 2008 року було розірвано, але відповідач продовжувала проживати у спірному будинку ще деякий час. У 2009 році позивач [PERSON] звертався з позовом до суду про стягнення з відповідача коштів за користування житловим приміщенням та комунальні послуги. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області відповідача було зобов»язано укласти договір найму житлового приміщення з визначенням плати за користування житлом та сплати комунальних послуг. Відповідач відмовилася укладати даний договір і вже понад три роки вона, забравши свої речі, добровільно залишила житлове приміщення. Після цього жодного разу не з'являлася в будинку і не намагалася знову поселитися в ньому. Ніяких перешкод в користуванні будинком ніхто їй не чинить. Позивачі вважають, що відповідачка втратила право користування житловою площею в зв»язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, та пояснив, що він не чинить ніяких перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачці. Півтора роки тому він підключив опалення та електропостачання, але відповідачка жодного разу не намагалася проживати в будинку. Позовні вимоги просить задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, але від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримує і просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з 2008 року до цього часу вона позбавлена можливості користуватись житлом в якому зареєстрована, так як позивач [PERSON] чинить їй перешкоди. Зокрема не впускає в будинок, відключив в будинку опалення та електропостачання. Підтвердженням даного факту є рішення Ніжинського суду від 04.12.2008 року про вселення її з дитиною до спірного будинку, а також рішення Ніжинського міськрайсуду від 19 лютого 2010 року про усунення перешкод в користуванні спірним приміщенням та спонукання позивача встановити опалення та електропостачання в будинку. Останнє рішення знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі з 2010 року і до цього часу не виконане. Вона протягом усіх цих років неодноразово зверталася у різні інстанції для сприяння в усуненні перешкод користування житлом в спірному будинку, а зокрема - до прокуратури, до управління юстиції, до ДВС, до облдержадміністрації, до органу опіки та піклування Ніжинської міської ради, до адміністрації Президента. На даний час рішення суду не виконано. Просить суд відмовити позивачам в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що спірне житлове приміщення належить позивачу [PERSON] на праві особистої власності і це підтверджується договором купівлі-продажу від 02.08.1991 року (а.с. 14-16). Відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] про що свідчить довідка вуличного комітету /а.с.19/, як член сім"ї позивача, оскільки перебувала з ним до 2008 року в шлюбі. Позивач з посиланням на норми ст. 405 ЦК України, вимагає визнати відповідача такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до зазначеної статті члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною другою ст.405 ЦК України, передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На думку суду позивач не довів суду той факт, що відповідачка не проживає у спірному будинку без поважних причин оскільки надані копії рішень Ніжинського міськрайонного суду від 04.12.2008 року/а.с.33/, яким [PERSON] та її малолітню доньку [PERSON] вселено в спірний житловий будинок та зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні приміщенням та від 19.02.2010 року /а.с.67/, яким [PERSON] спонукали встановити опалення та не чинити перешкоди в користуванні електричною енергією в спірному житловому будинку спростовуються твердження позивача у відсутності поважних причин не проживання її в будинку. Останнє рішення знаходиться до цього часу на виконанні у державній виконавчій службі. Про те, що відповідач не мала змоги проживати в спірному будинку свідчать акти обстеження будинку представниками опікунської ради Ніжинського міськвиконкому в серпні-вересні 2011 року/а.с.33, 55-56/. Про те, що вона хоче там проживати свідчать її звернення до Адміністраціїї Президента /а.с.100/, до прокуратури /а.с.91,87/, до облдержадмінстрації/а.с.88/, до управління юстиції /а.с.73/. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відноситься критично до пояснень позивача [PERSON] та свідка [PERSON], яка є його цивільною дружиною, про те що біля 3-х років в будинку існує опалення та електропостачання. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є державним виконавцем по виконанню рішення суду від 19 лютого 2010 року, пояснив, що виконавче провадження по даному рішенню до цього часу не закінчено. Він неодноразово вів з позивачем [PERSON] розмови, щодо необхідності виконання рішення суду про встановлення опалення та електропостачання. У травні та квітні 2012 року накладав на нього штрафи за невиконання рішення суду. Про те, що опалення та електропостачання підключено він його не повідомляв. Лише, за дорученням суду, 30 січня 2014 року проводилася перевірка будинку і було виявлено, що тепло- і електропостачання в будинку є. Про це складено акт. Сам позивач пояснив суду, що він про підключення електро- та теплопостачання, ні виконавчу службу, ні відповідача не повідомляв. Посилання позивачів на невиконання відповідачем рішення суду від 28 липня 2009 року, яким зобов'язано [PERSON] укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення та визначити плату за користування житлом та комунальні послуги, не заслуговує уваги, оскільки згідно повідомлення ВДВС Ніжинського МУЮ від 13.01.2014 року дане рішення виконано та 12.10.2010 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження /а.с.53-54/. Щодо твердження, що в останні роки відповідач не проводить плату за комунальні послуги, то судом встановлено, що вона цими послугами не користується, оскільки не проживає. Проаналізувавши вищенаведене в сукупності суд дійшов висновку, що відповідач не проживає у спірному житлі понад встановлені законом строки з поважних причин, іншого житла відповідач не має, а тому позов до задоволення не підлягає.

Outcome: dismissed