Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, фактично припинили шлюбно - сімейні стосунки та ведення спільного господарства, проживають окремо як подружжя. Вважає, що шлюб між ними існує формально, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем вже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Крім того, позивач в обґрунтування підстав розірвання шлюбу зазначає, що з відповідачем у неї вкрай неприязні стосунки, він фактично не проживає вдома, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, в зв`язку з чим у них постійно виникають сварки та відповідач неодноразово застосовував фізичне насильство відносно неї. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 року головуючим по даній справі визначено суддю Панченко О.М. (а.с. 11). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху (а.с. 13,14). 05.02.2019 року позивачем було подано до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 16,17). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року було відкрито провадження по даній справі (а.с. 18). В судовому засіданні 05.04.2019 року було задоволено клопотання відповідача та надано сторонам по справі строк на примирення терміном два місяця, в судовому засіданні оголошено перерву до 05.06.2019 року. Позивач в судовому засіданні, що відбулось 05.06.2019 року пояснила, що між нею та відповідачем примирення не сталося. Відповідач, протягом терміну наданого судом для примирення, застосовував відносно неї та їх дитини фізичне насильство, вважає, що спроби примирення і в подальшому не приведуть до жодних позитивних результатів. Просила суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Вислухавши вступне слово позивача, вивчивши письмові матеріали справи, судом було встановлено наступне. Сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 07 квітня 2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис - 547 (а.с. 5). Від спільного шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-10), діти проживають та після розірвання шлюбу між сторонами будуть проживати разом з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] . Як було встановлено в судовому засіданні, сторони по справі не підтримують шлюбно - сімейні стосунки, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо. Відповідач неодноразово погрожував фізичною розправою позивачу по справі, з приводу чого остання зверталася з відповідними заявами до Деснянського УП ГУНП у м. Києві (а.с. 29, 30). Відповідно до ст. 111 Сімейного Кодексу України судом було вжито заходів щодо примирення подружжя, проте як зазначила в судовому засіданні позивач примирення між нею та відповідачем по справі досягнуто не було. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Тому, суд приходить до висновку про те, що сім"я позивача та відповідача існує лише формально і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Судом взято до уваги те, що чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування означає добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи позицію позивача, беручи до уваги, що примирення між сторонами не відбулося, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved