Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" заборгованість у розмірі 22748,87 грн. за кредитним договором № 804/6/01/2006/980к/1357 від 24.01.2006 року та судові витрати по справі. Мотивуючи свої вимоги представник позивача вказує, що відповідно до укладеного договору № 804/6/01/2006/980к/1357 від 24.01.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 11139,86 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних строком користування до 24.01.2009 року. Даний кредит має цільове призначення - на оплату товару, згідно рахунку-фактури, визначеного п. 1.2 кредитного договору. В якості забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 804/6/01/2006/980к/1357 від 24.01.2006 року, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об'ємі що і позичальник. Крім того, в якості забезпечення виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту та інших платежів передбачених кредитним договором було укладено договір застави № 804/6/01/2006/980к/1357 від 24.01.2006 року. Вартість предмета застави складає 11677 грн. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісячно вносити платіж в розмірі 596,17 грн., однак умови кредитного договору не виконав, і станом на 10.10.2013 року має заборгованість в сумі 22748,87 грн. Представник позивача в судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, пояснила, що укладений між сторонами кредитний договір діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань, а тому просить задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" в повному обсязі. В подальшому, в судові засідання не з»являлася, але надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»являвся, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності. До суду від відповідачів надійшло заперечення на позовну заяву, згідно якого відповідачі позов не визнали та пояснили, що банком строк дії договору не продовжувався, відповідач [PERSON] зобов'язувався погасити заборгованість за договором до 24.01.2009 року, перебіг позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду за захистом свого порушеного цивільного права, розпочався з 25.01.2009 року. З позовом, позивач звернувся за межами строку позовної давності, який визначений ст. 256 ЦК України. Відповідачі [PERSON], [PERSON] надали до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності. Судом встановлено, що 24.01.2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 11139,86 грн. строком користування до 24.01.2009 року із сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 20% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 24.01.2006 року був укладений договір поруки, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 24.01.2006 року в повному обсязі та було укладено договір застави № 804/6/01/2006/980к/1357 від 24.01.2006 року. Відповідно до змісту ст. 629 ЦК України, умови договору є обов'язковими для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно змісту ст.ст. 16, 256 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в межах строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Три роки є строком, протягом якого позивач вправі був звернутися за захистом свого порушеного права. Однак, такий строк ним пропущено без поважних причин. В своїх поясненнях представник позивача вимоги обґрунтувала, тим, що згідно п. 8.5 кредитного договору він діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобов'язань. Однак, суд не приймає вказанні пояснення до уваги, так як кредитним договором не передбачено збільшення строку позовної давності, а лише зазначено, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань. Така неконкретна умова не свідчить про збільшення строку позовної давності за умовами договору. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] отримав кредит строком користування до 24.01.2009 року. Тобто про порушення свого цивільного права позивачу стало відомо 25.01.2009 року, а отже вимоги ним заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. Отже зі спливом строку позовної давності позивач втратив право на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, яке вважав порушеним, а питання про поновлення строку позовної давності ним не ставилося. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. В матеріалах справи наявні вимоги про стягнення кредитних коштів. Однак, вказані вимоги не містять дати їх складання зазначено лише суму заборгованості станом на 10.10.2013 року та відсутні докази про їх отримання відповідачами. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умови договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов таким, який не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed