Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися у суд з позоом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення з самовільно зайнятого приміщення. В обгрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] вказаного будинку. Відповідачі проживають у квартирі № 2 вказаного житлового будинку. На думку позивачів, відповідачі не мають ніяких правових підстав на володіння та користування будинком, а тому самовільно займають зазначену квартиру, а також проводять роботи по переплануванню та реконструкції в займаній ними частині будинку. Оскільки захист права власності позивачів на 1/3 частину житлового будинку може бути здійснений шляхом примусового виселення відповідачів з будинку, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять зобов"язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні будинком [ADDRESS], виселити їх з вказаного житлового будинку, а також зобов"язати відповідачів знести залізобетонний паркан, який був самовільно побудований. В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на необгрунтованість вимог позивачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надіслали до суду письмові заперечення, в яких просять відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу без їх участі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] складаєтья з трьох квартир, в натурі він не розділений. В експлуатацію введена лише квартира № 1 зазначеного будинку. (а.с. 9-16) Згідно рішення народного суду 5 дільниці Московського району м. Києва від 29.09.1959 р. за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частину будівлі [ADDRESS]. Однак, 1/3 частина будинку, виділена [PERSON] (квартира № 2), не була здана в експлуатацію та зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації. (а.с. 94) [INFO] року [PERSON] помер. (а.с. 103) Його дружина [PERSON], прийнявши спадщину після смерті чоловіка, свідоцтво про право на спадщину в частині квартири № 2 домоволодіння [ADDRESS] не отримала, оскільки воно не було належним чином введено в експлуатацію. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] з 1990 року проживають у квартирі № 2 житлового будинку [ADDRESS], оскільки спочатку орендуали зазначену квартиру У [PERSON], а згодом після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] придбав зазначену частину будинку у [PERSON], однак договір купівлі-продажу ними не був належним чином оформлений, оскільки квартира № 2 вказаного житлового будинку не введена в експлуатацію та не зареєстрована в БТІ, [PERSON] не мала правовстановлюючого документу на будинок. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками 1/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Другою київською державною нотаріальною конторою 28 квітня 2006 року. (а.с. 7) Вони проживають у квартирі № 1 вказаного житлового будинку. Інша 1\\3 частина вказаного домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.11.1985 р. Першою київською державною нотаріальною конторою. (а.с. 6) Вона займає квартиру № 3 у житловому будинку за вказаною адресою. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у позовній заяві просять зобов"язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні будинком [ADDRESS], виселити відповідачів з вказаного житлового будинку, а також зобов"язати відповідачів знести залізобетонний паркан, який був самовільно побудований. Позивачі посилаються на те, що відповідачі не мають ніяких правових підстав на володіння та користування будинком, а тому самовільно зайняли квартиру № 2 у житловому будинку [ADDRESS]. Проте, з такими доводами позивачів суд не погоджується. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірний будинок позивчі надали свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Другою київською державною нотаріальною конторою 28 квітня 2006 року. При цьому, спадкове майно, на яке видано свідоцтва, складається з 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіднні позивачі підтвердили, що вони проживають у квартирі № 1, у квартирі № 2, яка належить [PERSON], проживають відповідачі, а у квартирі № 3, яка належить [PERSON], проживає родина останньої. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], тобто квартиру № 1. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Частиною 3 ст. 116 ЖК України визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Право користування квартирою № 2 у відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є похідним від прав колишнього власника житла [PERSON], за яким рішенням народного суду 5 дільниці Московського району м. Києва від 29.09.1959 року визнано право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку. Таким чином, посилання позивачів на те, що відповідачі самовільно вселилися і проживають у житловому будинку [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. У позовній заяві позивачі також не наводять на підтвердження своїх доводів щодо вчинення відповідачами дій по перебудові частини будинку, в якій вони проживають. Крім того, не відповідають дійсності твердження позивачів щодо незаконного будівництва залізобетонного паркану. Порядок користування земельною ділянкою між співвласникам підтверджується викопіюванням з матеріалів інвентаризації земельної ділянки за 1997 р. Розділовий паркан, встановлений відповідачами, відповідає тим межам, що вказані у зазначених викопіюваннях, та відповідає вимогам договору щодо надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.08.1955 року на [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засідані пояснив, що даний паркан був зведений ним на місці старого дерев"яного паркану, встановленого попереднім власником квартири № 2 [PERSON] у 1957 р. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed