Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 26.01.1964 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Останній був членом садового товариства «Автомобіліст» і рішенням виконавчого комітету Сопівської сільської ради йому виділено в користування земельну ділянку, площею 0,08 га, призначену для ведення садівництва в цьому садовому товаристві. Позивач спільно з чоловіком обробляли вказану земельну ділянку, а в 1990 році збудували на ній будинок та господарські споруди. На підставі рішення вказаної сільської ради від 24.12.2003 року зазначене садове товариство перетворено на садово-житловий масив. Рішенням цієї ради від 19.10.2005 року змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки з ведення садівництва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а рішенням від 16.11.2005 року надано дозвіл чоловіку позивача на виготовлення технічної документації із землеустрою для передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Чоловік позивача хоча і виготовив зазначену документацію, однак, не встиг приватизувати вказану земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, оскільки заповітів він не складав. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, яка згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину після його смерті та успадкувала 1/2 частку спірного будинку. З метою її оформлення вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, отримала відмову у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за спадкодавцем на спірне нерухоме майно. Спірний будинок збудований в 1991 році позивачем та її чоловіком в шлюбі, тому згідно з вимогами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України він є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін в ньому були рівні, тобто позивачу та її чоловіку належало по 1/2 частці спірного нерухомого майна. Однак, право власності на вказаний будинок не зареєстроване, оскільки на дату закінчення його будівництва, а саме в 1991 році, не була передбачена обов"язкова державна реєстрація права власності на нього. Будівництво вказаного нерухомого майна здійснено з дотриманням всіх будівельних, архітектурних, санітарних норм та правил та встановлено можливість його безпечної експлуатації, що стверджується відповідним звітом про проведення обстеження. Тому позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, 17.11.2020 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а.с. 57). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 27.10.2020 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій вказує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглядати без його участі (а.с. 56). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.01.1964 року позивач вказаного дня зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 31 від 26.01.1964 року (а.с.8). Даними довідки виконавчого комітету Сопівської сільської ради Коломийського району № 1258 віл 11.11.2010 року та витягу із земельно-кадастрової книги № 2 с.Сопів підтверджується, що в користуванні [PERSON] є земельна ділянки площею 0,08 га, яка виділялась до 1990 року ( а.с. 9, 10). Відповідно до рішення Сопівської сільськоїради Коломийського району Івано-Франківської області № 358-11/2003 від 24.12.2003 року садове товариство "Автомобіліст" переоформлено на садово-житловий масив, в склад якого входить і [ADDRESS] ( а.с.11). Рішенням вказаної сільської ради № 715-21/2005 від 19.10.2005 року змінено цільове призначення земельної ділянки [PERSON] , що знаходиться в [ADDRESS] , з ведення садівництва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( а.с. 12). Згідно з рішенням цієї ж сільської ради № 13-1/2010 від 16.11.2010 року надано дозвіл [PERSON] на виконання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчуюють право на земельну ділянку, що передається у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,06 га, яка розташована в [ADDRESS] ( а.с. 13). Відповідно до даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] помер [INFO] в м. Коломия Івано-Франківської області, актовий запис № 283 (а.с.6). Судом встановлено, що відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", виданої 12.02.2020 року за № 65993, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на спірний будинок не зареєстровано (а.с.18). Згідно з даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 17.02.2020 року, спірне нерухоме майно складається з житлового будинку загальною площею 144,7 кв. м., житловою площею 73,0 кв. м. та господарських будівель і споруд: вбиральні - літера «Б»; огорожі - «№1-2»; криниці - «№3»; вимощення - «І». Рік побудови будинку - 1991 (а.с. 14-17). Згідно зі звітом про проведення обстеження та визначення технічного стану основних несучих будівельних та огорожувальних конструкцій та інженерних мереж вказаного житлового будинку на відповідність вимогам будівельних норм і правил № 05.02./2020-ТЗ-С, затвердженого 25.02.2020 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] , за результатами проведеного технічного обстеження вказаного будинку встановлено можливість його надійної і безпечної експлуатації (а.с. 19-30). Відповідно до довідки, виданої 19.02.2018 року ЖБК №1 (м.Коломия, Івано-Франківської області), [PERSON] був зареєстрований та проживав до 31.05.2015 року за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] , тобто позивачем (а.с. 74). Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50973874, виданого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Григорець М.В. 19.02.2018 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 4/2018 за номером у спадковому реєстрі 62032286, спадкодавець [PERSON] (а.с.77). 02.03.2018 року вказаним приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 316, згідно з якими спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з двохкімнатної квартири, загальною площею 51,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а. с. 30). Судом також встановлено, що 23.12.2019 року позивач звернулася до вказаного приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на спірний будинок (а.с. 94). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного приватного нотаріуса від 21.02.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу з державною реєстрацією права власності за спадкодавцем на спірне нерухоме майно (а.с 7). Зі спадкової справи, наданої вказаним нотаріусом, вбачається відсутність інших спадкоємців, які б претендували на спадщину (а.с. 60-99). На підставі ч. 2 ст. 13 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України, що діяв на час виникнення спірних відносин) права та обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений в державних органах реєстрації актів громадянського стану, а ч. 3 цієї статті час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного суд приходить до висновку про наявність передбаченої законом підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок, виданого на ім`я спадкодавця, та реєстрації права власності на нього, позивач як єдиний спадкоємець за законом не може набути права на це майно. На підставі наведеного, ст. ст. 392, 1268 ЦК України, ст.ст. 22, 28, 29 КпШС Українита,

Outcome: approved