Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Славич», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 01.11.2006 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Славич» було укладено Генеральний кредитний договір № 010\\08-11\\06-510 згідно якого ТОВ «Славич» надано кредитні кошти в порядку і на умовах , визначених договорами, укладеними в рамках цього Генерального кредитного договору і які є його невід»ємними частинами. Цільовим призначенням кредитних коштів було поповнення обігових коштів та здійснення інших витрат, пов»язаних з веденням фінансово-господарської діяльності підприємства. 3агальний ліміт кредитування по всім договорам , укладеним в рамках цього Генерального кредитного договору не повинен перевищувати розміру еквівалентного 1500000,00 грн. Термін дії цього договору до 01.11.2009 року за умови повного погашення заборгованості. В подальшому умови Генерального кредитного договору змінювались відповідно до додаткових договорів № 010\\08-11\\06-510\\1 від 31.05.2007 року, № 010\\08-11\\06-510\\8 від 11.09.2007 року та № 010\\08-11\\06-510\\11 від 18.02.2008 року збільшено ліміт кредитування до 5500000,00 грн. 11.09.2007 року в межах Генерального кредитного договору з ТОВ «Славич» було укладено Кредитний договір № 010\\01-02\\07-051 згідно умов якого відповідачу було надано довгострокову відновлювальну кредитну лінію, ліміт якої складав 4000000,00 грн. терміном до 21.08.2008 року із сплатою 16,0 відсотків річних. В подальшому умови Кредитного договору було змінено і відповідно до додаткових договорів № 010\\01-02\\07-051\\1 від 18.02.2008 року, № 010\\01-02\\07-051\\2 від 15.07.2008 року, № 010\\01-02\\07-051\\3 від 02.09.2008 року, № 010\\01-02\\07-051\\4від 01.12.2008 року було збільшено відсоткову ставку до 23,0 відсотків річних. В якості забезпечення виконання Генерального кредитного договору № 010\\08-11\\06-510 від 01.11.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований 05.10.2007 року приватним нотаріусом Березанського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] в реєстрі за № 726, додатковий договір, зареєстрований та посвідчений 20.02.2008 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] в реєстрі за № 108, додатковий договір зареєстрований та посвідчений 10.02.2009 року приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] в реєстрі за № 59. Відповідно до умов пункту 1.2. іпотечного договору [PERSON] передано в іпотеку нерухоме майно земельна ділянка загальною площею 1,06 га, що знаходиться в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, проспект Курортний, 10, яка належить відповідачці на праві власності, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 835868, який видано Березанською райдержадміністрацією Миколаївської області 16.06.2006 року. Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами у сумі 3999000,00 грн. Вищезазначеним договором іпотеки було забезпечено вимоги банку, що витікають з умов Генерального кредитного договору, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого відповідачі зобов»язувалися перед банком повернути кредит у розмірі 5\~500\~000,00грн., сплатити відсотки за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором. Крім цього, відповідно до Договору поруки №010\\08-11\\06-510\\9 від 11.09.2007 року, який укладено між банком та [PERSON] та додаткового договору № 010\\08-11\\06-510\\9\\1 від 18.02.2008 року [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов»язання перед банком по борговим зобов»язанням ТОВ «Славич», які виникають з умов Кредитного договору. Відповідно до Договору поруки № 010\\08-11\\06-510\\10 від 11.09.2007 року, укладеного між банком та [PERSON] та додаткового договору № 010\\08-11\\06-510\\10\\1 від 18.02.2008 року [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобов»язання перед банком відповідати по борговим зобов»язанням ТОВ «Славич», які виникають з умов Кредитного договору. Посилаючись на те, що ТОВ «Славич», отримавши в обумовлені договором терміни кредитні ресурси, та порушуючи умови п.6.1.Кредитного договору та вимоги ст.526 ЦК України, взяті на себе зобов»язання не виконує, у результаті чого станом на 23.09.2009 року виникла заборгованість по поверненню простроченого боргу у сумі 5\~500\~000,00 грн., відсотків в сумі 745136,98 грн., пені у сумі 186603,37 грн., всього 6 431740,35, позивач просить стягнути зазначений борг в солідарному порядку з відповідачів та звернути стягнення на заставлене майно відповідачки [PERSON]. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2012 року провадження у справі № 1423\\15264\\2012 в частині позовних вимог ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до ТОВ «Славич" за клопотанням представника позивача закрито. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2013 року цивільну справу за позовом ВАТ «[PERSON] банк [PERSON]» до [PERSON] та [PERSON] було направлено на розгляд за підсудністю до Березанського районного суду Миколаївської області. 21 листопада 2013 року відповідачка [PERSON] звернулася до позивача ПАТ «[PERSON] банк [PERSON]» та ТОВ «Славич» з зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи тим, що внесення відповідачами змін до кредитного договору № 010\\01-02\\07-051 від 11.09.2007 року, якими збільшено обсяг її відповідальності, без її згоди як поручителя, є підставою для припинення договору поруки згідно ч.1 ст.559 ЦК України. 07 жовтня 2013 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача та ТОВ «Славич» із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи тим, що внесення відповідачами змін до кредитного договору № 010\\01-02\\07-051 від 11.09. 2007 року, якими збільшено обсяг його відповідальності, без його згоди як поручителя, є підставою для припинення договору поруки згідно ч.1 ст. 559 ЦК України. 19 вересня 2013 року від відповідачки [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до позивача про визнання договору іпотеки недійсним, мотивована тим, що рішення про укладення договору іпотеки з нею Правлінням банку не приймалось, що суперечить Статуту банку в редакції, що діяла на дату укладення договору іпотеки. В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом позовні вимоги зменшив. Просив стягнути з відповідачів за первинним позовом заборгованість за договорами поруки, які укладено в забезпечення зобов»язань ТОВ «Славич» за генеральним кредитним договором № 010\\01-02\\07-051 від 01.06.2006 року в сумі 9107442,21 грн. в солідарному порядку та в рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на заставлене майно [PERSON], передане в іпотеку на підставі посвідченого приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] договору іпотеки № 726 від 05.10.2007 року, а саме земельну ділянку загальною площею 1,06 га, що знаходиться в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області, проспект Курортний, №10, шляхом проведення публічних торгів, встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки за ціною, визначеною незалежним експертом оцінювачем в рамках виконавчого провадження. Обставини позову пояснив, зіславшись на обставини, викладені в ньому. Як представник відповідача за зустрічними позовами, позовні вимоги не визнав. Представники відповідачів за первинним позовом та позивачів за зустрічними позовами [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що додатковими угодами, які були укладені між банком та ТОВ» Славич» було збільшено обсяг відповідальності перед банком в частині збільшення відсотків. Це збільшення з [PERSON] та [PERSON] як з поручителями не погоджувалося, що тягне за собою недійсність договорів поруки відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України.З цих підстав просять задовольнити їхні зустрічні позовні вимоги про визнання договорів поруки припиненими та відмовити в задоволенні первинного позову. Представник третьої особи без самостійних вимог по первинному позову та відповідач за зустрічними позовами ТОВ «Славич» в судове засідання не з»явився та не повідомив причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні первинних позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити з наступного. Генеральним кредитним договором № 010\\08-11\\06-510 від 01 листопада 2006 року та Додатковими договорами № 010\\08-11\\06-510\\1 від 31 травня 2007 року, № 010\\08-11\\06-510\\8, від11 вересня 2007 року, № 010\\08-11\\06-510\\11 від 18 лютого 2008 року до Генерального кредитного договору № 010\\08-11\\06-510 від 01.11.2006 року, Кредитним договором № 010\\01-02\\07-051 «Довгострокова відновлювальна кредитна лінія для корпоративних клієнтів» від 11 вересня 2007 року, додатковими договорами № 010\\01-02\\07-051\\1 від 18 лютого 2008 року, № 010\\01-02\\07-051\\2 від 23 липня 2008 року , № 010\\01-02\\07-051\\3 від 02 вересня 2008 року, № 010\\01-02\\07-051\\4 від 1 грудня 2008 року до кредитного договору № 010\\01-02\\07-051 від 11.09.2007 року підтверджується укладення кредитних договорів позивачем з ТОВ «Славич» відповідно до яких ліміт кредитування довгострокової відновлювальної кредитної лінії складав 5\~500\~000,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом в 16 відсотків річних, які в подальшому були збільшенні до 18 відсотків річних,19,75 відсотків річних та 23 відсотків річних (а.с.11-41, том1). Зі змісту ч.1 ст.1054 ЦК України випливає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1055 ЦК передбачає укладення договору кредиту у письмовій формі. У відповідності до положень статті 526 ЦК зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В силу ч.1 ст. 527 ЦК боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов»язання. Згідно ст. 525 ЦК одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 05 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №726 (а.с.46-53), предметом якого є нерухоме майно земельна ділянка загальною площею 1,06 гектарів, що знаходиться в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, проспект Курортний,10 і належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №835868, який видано Березанською райдержадміністрацією Миколаївської області 16 червня 2006 року та яким забезпечено вимоги іпотекодержателя, що витікають з Генерального кредитного договору № 010\\08-11\\06-510 від 01 листопада 2006 року. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон) іпотека є видом забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом. У відповідності до ст.3 Закону у разі порушення боржником основного зобов»язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку майно не зареєстровані в установленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Іпотекодержатель має пріоритет у задоволенні вимог. Відповідно до статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання вимоги, включаючи сплату відсотків, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання. Умови припинення іпотеки передбачені статтею 17 Закону відповідно до якої іпотека припиняється у разі припинення основного зобов»язання або закінчення строку дії договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до Закону та з інших підстав, передбачених Законом. Договором поруки, укладеним між ВАТ «[PERSON] банк [PERSON]» та [PERSON] 05 жовтня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 726 підтверджується забезпечення цим договором вимог іпотекодержателя, що витікають з Генерального кредитного договору № 010\\08-11\\06-510 від 01 листопада 2006 року, укладеного між іпотекодержателем та боржником (а. с. 46-54). Договором поруки, укладеним між ВАТ «[PERSON] банк [PERSON]» та [PERSON] 11 вересня 2007 року підтверджується забезпечення цим договором вимоги іпотеко держателя, що витікають з Генерального кредитного договору № 010\\08-11\\06-510 від 01 листопада 2006 року, укладеного між іпотекодержателем та боржником (а.с.74-76). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України). Частина 1 ст.554 ЦК України передбачає солідарну відповідальність боржника і поручителя перед кредитором у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів , неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст.554 ЦК України). З частини 3 зазначеної статті випливає, що особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як встановлено судом відповідно до Кредитного договору № 010\\01-02\\07-051 (а.с.24-35) процентна ставка за користування кредитом була встановлена у 16 відсотків річних. В подальшому процентна ставка за користування кредитом додатковими договорами № 010\\01-02-051\\2 від 23 липня 2008 року, №010\\01-02\\07-051\\3 від 02 вересня 2008 року та № 010\\01-02\\07-051\\4 від 01 грудня 2008 року до кредитного договору № 010\\01-02\\07-051 від 11.09.2007 року була збільшена відповідно на 18%, 19,75% та 32 % (а.с.38-41). Судом встановлено, що процентна ставка за користування кредитом позивачем була збільшена без згоди поручителів. Це підтверджується додатковими договорами, які були укладені між позивачем та ТОВ «Славич» про збільшення процентної ставки, з яких вбачається, що підписи поручителів про їх згоду на збільшення процентної ставки на цих додаткових договорах відсутні. Також суду не надано доказів позивачем про повідомлення ним поручителів про збільшення відсотків за користування кредитом. (а.с.70-73, 74-76). Також у самих договорах поруки не передбачена можливість зміни розміру процентів за основним зобов»язанням без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди з ним. Оскільки позивачем внесено зміни до кредитного договору, якими збільшено розмір плати за користування кредитними коштами без згоди поручителів, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності, то порука вважається припиненою відповідно до ч.1 ст.559 ЦК.. Як роз»яснено у п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов»язується зі зміною забезпеченого зобов»язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов»язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Що стосується заборгованості за генеральним кредитним договором № 010\\01-02\\07-050 від 01.06.2006 року в сумі 9\~107\~442,21грн. в рахунок якої позивач за первинним позовом просить звернути стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачці [PERSON], то суд вважає необхідним відмовити у визнанні факту заборгованості ТОВ «Славич» за кредитним договором № 010\\01-02\\07-051 від 11.09.2007 року перед банком з наступного. Ухвалою суду від 20 грудня 2013 року було задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про призначення по справі, зокрема, судової економічної експертизи з метою перевірки правильності нарахування позивачем заборгованості за кредитним договором №010\\01-02\\07-051 від 11.09.2007 року. Після цього від експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів , необхідних для виконання експертизи, яке для виконання було направлено позивачу, про що свідчить супровідний лист на імя позивача за вихідним номером 2680 від 05.06.2015 року (а.с.138, том 4). Банк відмовився надати експерту необхідні документи посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором №010\\01-02\\07-051 від 11.09.2007 року була встановлена рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.12.2012 року у справі № 5016\\3340\\2011(4\\138) за позовом Банку до ТОВ «Славич» за участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON] яке набрало законної сили і що відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з вищезазначеного рішення Господарського суду Миколаївської області (а.с.173, том 4) заборгованість була встановлена судом на час розгляду справи, тобто 12 грудня 2012 року. За таких обставин суд вважає, що були підстави для призначення по справі судової економічної експертизи, яка мала встановити заборгованість на час розгляду справи Березанським районним судом Миколаївської області, оскільки з дня ухвалення рішення Господарським судом пройшов тривалий проміжок часу. У зв»язку з відмовою банку від надання експерту необхідних документів для проведення судово-економічної експертизи на адресу суду надійшло повідомлення з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за підписом директора інституту [PERSON] за № 6684\\6685 від 23.07.2015 року про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи і матеріали справи були повернуті до суду (а.с.145). Наслідки ухилення від участі в експертизі в даному випадку передбачені ч.1 ст.146 ЦПК відповідно до якої у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того , хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з»ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 18.06.2012р. по справі № 6-73цс12, від 29.09.2012р. по справі № 6-100цс12, від 05.06.2013 р. по справі № 6-43цс13. Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. Оскільки судом відмовлено у визнанні факту заборгованості за кредитним договором, а також з врахуванням того, що підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання поруки припиненою, то суд вважає, що первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають. На основі викладеного,

Outcome: approved