Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачі звернулись до Липовецького районного суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтували наступним чином. 03 грудня 2012 року Липовецьким районним судом Вінницької області по справі №213/2144/12 ,було ухвалено рішення, відповідно до якого визнано незаконним та скасовано рішення Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в частині відмови в задоволенні клопотань [PERSON] та [PERSON] від 03.07.2012 р., [PERSON] в інтересах [PERSON] від 03.09.2012 р., [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] в інтересах [PERSON] від 16.08.2012 р. про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надання її у власність; визнано за позивачами право на отримання у власність земельної ділянки площею 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства щодо яких позивачі звертались з клопотаннями від 03.07.2012 р., 03.09.2012 р. та від 16.08.2012 р.; зобов'язано Зозівську сільську раду Липовецького району Вінницької області у місячний термін з дня набрання законної сили судовим рішенням вирішити клопотання позивачів від 03.07.2012 р., 03.09.2012 р. та 16.08.2012 р. про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства у відповідності з вимогами ст. ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши їм відповідний дозвіл. Вищевказане судове рішення було предметом розгляду судами вищих інстанцій, однак за результатами його перегляду залишено без змін та набрало законної сили. Проте, незважаючи на те, що рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03.12.2012 року набуло законної сили, Зозівська сільська рада не виконала його і 15 лютого 2013 року на 20-й сесії 6 скликання при повторному розгляді клопотань прийняла рішення, яким відмовила позивачам в наданні дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 травня 2013 року рішення 20 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 15 лютого 2013 року визнано незаконним та скасовано в частині відмови у наданні позивачам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, позивачам надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки площею 27,5179 га, яка розташована в межах с. Зозів Липовецького району Вінницької області через дорогу навпроти елеватора ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» та надано ці ділянки позивачам у власність. 02.12.2013 р. судом апеляційної інстанції рішення Липовецького районного суду від 23.05.2013 р. в частині надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та в частині надання позивачам земельних ділянок скасовано, а в частині визнання незаконним та скасування рішення 20 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 15 лютого 2013 року - залишено без змін. Таким чином клопотання позивачів від 03.07.2012 р., 03.09.2012 р. та 16.08.2012 р. залишились невирішеними, тому 06.12.2013 р. вони звернулись до Зозівської сільської ради з проханням вирішити їх у відповідності з вимогами ст. ст. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши [PERSON], [PERSON] та іншим громадянам відповідний дозвіл, як того вимагає рішення Липовецького районного суду від 03.12.2012 р. Однак Зозівська сільська рада клопотання позивачів від 03.07.2012 р., 03.09.2012 р. та 16.08.2012 р. не вирішила, дозволи на розроблення технічної документації не надала, проте коли до неї звернулись з аналогічними клопотаннями з приводу тих самих земельних ділянок інші громадяни, то їхні клопотання відразу ж було вирішено та рішеннями 22 сесії 6 скликання від 29.05.2013 р. і 27 сесії 6 скликання від 12.12.2013 р. надано дозволи на розроблення технічної документації щодо відведення земельних ділянок цим громаданям. За таких обставин рішеннями 22 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 29.05.2013 р. і 27 сесії 6 скликання від 12.12.2013 р. без законних на те підстав надано перевагу іншим особам, незважаючи на те, що [PERSON] та решта позивачів перші подали клопотання, тому рішення сесій сільської ради не відповідають ст. 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни є рівними перед законом. Крім того, рішенням Липовецького районного суду від 03.12.2012 р. Зозівську сільську раду зобов'язано вирішити клопотання позивачів від 03.07.2012 р., 03.09.2012 р. та 16.08.2012 р., надавши їм відповідні дозволи, тому рішення 22 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 29.05.2013 р. і 27 сесії 6 скликання від 12.12.2013 р., якими такі дозволи надано іншим особам, порушують приписи ст. 124 Конституції України, відповідно до якої судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Ураховуючи наведене, позивачі просили суд визнати незаконним та скасувати рішення 22 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 29.05.2013 р. та рішення 27 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12.12.2013 р. в частині надання громадянам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, дозволи на відведення яких, відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області по справі №213/2144/12 від 03.12.2012 р., мають бути надані позивачам. 19.03.2014 року у відповідності до положень та в порядку ст. ст. 27, 31 Цивільного процесуального кодексу України, позивачі надали через канцелярію суду заяву в якій уточнили свої позовні вимоги вказавши на таке. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2012 року, яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій визнано незаконними та скасовано рішення Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в частині відмови в задоволенні клопотань позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надання їх у власність; визнано за позивачами право на отримання у власність земельних ділянок площею по 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства; зобов'язано Зозівську сільську раду Липовецького району Вінницької області у місячний термін з дня набрання законної сили судовим рішенням вирішити клопотання позивачів про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства у відповідності з вимогами ст.. ст.. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши їм відповідні дозволи. Рішенням 20 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 15 лютого 2013 року при повторному розгляді клопотань позивачів, незважаючи на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2012 року, знову було відмовлено у наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 травня 2013 року № 136/894/13-ц, яке набуло законної сили 03 червня 2013 року визнано незаконним та скасовано рішення 20 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 15 лютого 2013 року в частині відмови у наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Таким чином клопотання позивачів про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок залишились нерозглянутими. У зв'язку з цим позивачі звернулись до Зозівської сільської ради з клопотаннями від 06 грудня 2013 року в яких просили розглянути їх клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Вказані клопотання від 06 грудня 2013 року Зозівська сільська рада відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень отримала 10.12.2013 року. Проте ігноруючи права позивачів, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2012 року по справі №213/2144/12, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 23 травня 2013 року по справі №136/894/13-ц, в порушення ст. 124 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.. ст. 12, 116, 118, 121, 122, 134 Земельного кодексу України та інших норм чинного законодавства України, Зозівська сільська рада Липовецького району Вінницької області внаслідок неправомірної бездіяльності клопотання громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] на розгляд сесії Зозівської сільської ради не винесла. За наведених обставин, вважають, що слід визнати незаконною протиправну бездіяльність Зозівської сільської ради щодо невинесення на розгляд сесії клопотань позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Разом з тим, Зозівська сільська рада рішеннями 22 сесії 6 скликання від 29 травня 2013 року та 27 сесії 6 скликання від 12 грудня 2013 року надала дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим особам, внаслідок чого в межах поля площею 27.5179 га не залишилось вільних земель, з яких позивачі могли б отримати земельні ділянки відповідно до поданих ними клопотань, що порушує права позивачів, адже позивачі перші звернулись з клопотаннями і за ними в судовому порядку визнано право на отримання земельних ділянок площами по 2 га в межах поля площею 27.5179 га, розташованого в межах с. Зозів Липовецького району Вінницької області через дорогу навпроти елеватора ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро». Крім того, позивачами оплачений і розроблений проект землеустрою та погоджено з відповідачем місце розташування земельних ділянок. За наведених обставин, вважають, що порушення прав позивачів, що передбачені нормами чинного законодавства, є очевидним, тому просили суд ухвалити рішення яким визнати незаконною протиправну бездіяльність Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області щодо невинесення на розгляд сесії клопотань [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON] від 03.09.2012 року, та клопотань [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON] [PERSON] від 16 серпня 2012 року. Визнати незаконним та скасувати рішення 22 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 29.05.2013 р. та рішення 27 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12.12.2013 р. в частині надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам, які залучені до участі у справі в якості третіх осіб, заборонивши Зозівській сільській раді Липовецького району Вінницької області затверджувати проекти землеустрою і передавати земельні ділянки у власність таких громадян. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 07.04.2014 року позовні вимоги позивачів в частині заборони Зозівській сільській раді Липовецького району Вінницької області затверджувати проекти землеустрою і передавати у власність громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] , [PERSON] земельні ділянки в межах поля площею 27.5179 га, розташованого в межах с. Зозів Липовецького району Вінницької області через дорогу навпроти елеватора ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» до вирішення клопотань [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON] від 03.09.2012 року, та клопотань [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах [PERSON] і [PERSON] від 16 серпня 2012 року - залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON], який є також представником інших позивачів у справі, позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви та вимоги, яка була залишена без розгляду, підтримав у повному обсязі просив суд їх задовольнити. Представники відповідача Москалюк І.М. та Маліцький М.В. в судове засідання, яке призначене на 22.04.2014 року не з'явились, хоча про день та час розгляду справи були оповіщені належним чином. Позовні вимоги не визнали, свою правову позицію з вирішення даного спору, відповідач - сільський голова Зозівської сільської ради аргументував у письмовому запереченні, яке додано до матеріалів справи, де зазначив наступне. Вважає позовні вимоги співучасників являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки останні не надали суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивують обставини, викладені в позовній заяві, крім того не надали доказів порушення відповідачем прав позивачів на розгляд їх клопотань прийнятими рішеннями, що є окремою підставою для відмови позивачам в задоволенні цього позову в повному обсязі. Крім цього, в запереченні зазначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Ст. 21 ЦК передбачає можливість визнання судом незаконними та скасування правових актів. Стаття 16 ЦК формулює правило про визнання акта незаконним. Це - загальна норма, що підлягає застосуванню з урахуванням спеціального правила ст. 21 ЦК, що передбачає не тільки визнання акта незаконним, а й скасування його судом в порядку захисту цивільного права. Визнання акта протиправним можливе за умови, що він суперечить актам цивільного законодавства. Це означає, що порушення відповідним актом цивільного права особи є достатнім для визнання його протиправним та визнання нечинним (скасування), оскільки порушення цивільного права особи одночасно приводить акт в суперечність з актами цивільного законодавства, на яких це право ґрунтується безпосередньо або зрештою. Було звернуто увагу на те, що найбільш поширеним способом видання актів, що суперечать законодавству, є видання їх з порушенням компетенції відповідного органу. Такі акти суперечать у першу чергу актам адміністративного законодавства. Оскільки такі акти завжди є правовими, вони встановлюють юридичні права і обов'язки. Якщо це - цивільні права та обов'язки, що не передбачені актами цивільного законодавства, то при цьому виникає суперечність між актом, що виданий за межами компетенції відповідного органу, і актом законодавства, що регулює відповідні цивільні відносини. Невідповідність такого акта цивільному законодавству і є підставою для визнання його протиправним і не чинним або про визнання його протиправним і скасування. Позивачі, в поданому ними позові до суду, обґрунтовують визнання незаконним рішення Зозівської сільської ради від 29.05. та 12.12.2013 року про надання дозволів громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, згідно поданих ними клопотань на підставі того, що вони не відповідають вимогам закону та порушують їх права як, громадян, які мали також звернення із клопотаннями до відповідача з аналогічним проханням. При цьому, позивачі вказали на цілий ряд правових норм, які регулюють земельні правовідносини, та які, на їх думку, були порушені Зозівською сільською під час прийняття вказаних вище рішень. Однак, вказані позивачами підстави за яких рішення Зозівської сільської ради від 29.05. та 12.12.2013 року не відповідають вимогам закону та порушує їх права є необґрунтованими, що полягає в наступному. У відповідності до ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Крім того, згідно п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, для того, щоб визнати недійсним правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, необхідно щоб він одночасно суперечив вимогам закону та порушував права інших осіб. В поданому позові, позивачі вказують на те, що відповідач порушив їх права, бо без законних на те підстав надав перевагу іншим особам у задоволенні їх клопотань про надання дозволів громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, незважаючи на те, що [PERSON] та решта позивачів перші подали такі клопотання, при цьому вказують в заяві хронологічний порядок розгляду їх клопотань, як відповідачем так і в судовому порядку. Чомусь, весь час посилаються на рішення суду Липовецького району від 03 грудня 2012 року, яке відповідачем не виконано, але виконання рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції). Виконання рішення суду чи судового наказу в цивільній справі здійснюється відповідно до статей 367-389 Цивільного процесуального кодексу, Закону «Про виконавче провадження», Інструкції Міністерства юстиції від 15 грудня 1999 року N 74/5 та інших правових актів. При цьому, для виконання рішення суду чи судового наказу потрібно отримати в суді виконавчий лист і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Зважаючи на те, що відповідач не здійснює виконання рішення суду, а позивачі не зверталися до Липовецької ДВС з приводу його виконання, то будь які претензії до відповідача з приводу невиконання вказаного рішення суду є безпідставними. Більш того, незважаючи на відсутність звернення позивачів до виконавчої служи з приводу здійснення виконання рішення суду, його виконання було здійснено відповідачем на 20 сесії 6 скликання від 15 лютого 2013 року. Таким чином, вказані вище клопотання позивачів було розглянуто по суті на вказаній сесії сільської ради та прийнято по них відповідне колегіальне рішення. Тому, Зозівська сільська рада прийнявши на своєму пленарному засіданні рішення від 29.05. та 12.12.2013 року про надання дозволів громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства не порушила прав позивачів, щодо розгляду їх клопотань. Для того, щоб позивачі мали право пред'явити вимогу про визнання рішення органів місцевого самоврядування недійсним (незаконним), внаслідок порушення, на їх думку, прав то вони повинні бути зазначені у даних рішеннях, даними рішеннями повинні бути порушені лише їх права та обов'язки, а не інших осіб, які до суду не зверталися і позивачів, на дане звернення не уповноважували, дані рішення позивачів не стосуються, взагалі. Тобто, даним позовом, позивачі звернулися на захист прав та інтересів інших осіб, без будь яких на те повноважень, і поставили вимогу скасування рішень до яких вони жодного відношення не мають, що не передбачено чинним Законодавством. При таких обставинах, позивачі не надали суду документи, які б свідчили про порушення їх права в зв'язку із прийняттям рішення від 29.05. та 12.12.2013 року про надання дозволів громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Тому, обставини, які зазначені позивачами в позові щодо порушення їх прав в зв'язку із розглядом клопотань громадян, мають бути підтверджені засобами доказування передбачені ст.152 Земельного кодексу України і не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування, зокрема рішеннями сільської ради, які їх не стосуються. Крім того, позивач в поданому ним позові вказує на цілий перелік статей Конституції України, надаючи їм відповідну назву, однак не зрозуміло, що саме позивач мав на меті ними обґрунтувати, не надавши їм жодного практичного застосування, зокрема щодо надання переваги іншим особам у розгляді їх клопотань та внаслідок прийняття оскаржуваних рішень відповідачем. З таким успіхом, позивач міг надати перелік всім статтям Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, однак вони не матимуть жодного відношення до предмету спору. Таким чином, у поданому до суду позові відсутні будь-які докази та належні обґрунтування, які б полягали в тому, що відповідач порушив права чи інтереси позивачів пов'язані з розглядом їх клопотань та інших осіб, оскільки позивачі не мають ніякого відношення до даних рішень, про які ведуть мову в позові, а тому відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, і не міг порушити їх. За таких умов, зазначені вище обставини, на які посилаються позивачі в поданому до суду позові щодо порушення її права, внаслідок прийняття рішень Зозівською сільською радою від 29.05. та 12.12.2013 року про надання дозволів громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, не доведені допустимими засобами доказування та не носять законний характер, а тому позов є абсолютно необґрунтованим. В справі є всі докази та документи в підтвердження законності дії відповідача при прийнятті оскаржуваних рішень. Таким чином підсумовуючи вищевикладене, позивачі обґрунтовують свої вимоги до відповідача виключно тим, що намагаються шляхом перерахування та посилання на норми матеріального та процесуального права, порушити права не тільки інших осіб, а і отримати для себе певну вигоду. У такий спосіб, позивачі намагаються переконати суд у законності своїх вимог до відповідача не належними та допустимими доказами, що дає підстави лише для ухвалення рішення, на думку представника відповідача, про відмову у позові в повному обсязі. Треті особи, які не заявляють вимоги на предмет спору та їх представники в судовие засідання, яке призначене на 22.04.2014 року та дату якого було узгоджено в попередньому судовому засіданні, також не з'явились, хоча оповіщені були про день та час розгляду справи відповідно до норм ЦПК України. В попередніх судових засіданнях треті особи та представники третіх осіб не визнали позовних вимог позивачів, заперечували щодо їх задоволення, вказавши на те, що рішення органу місцевого самоврядування про надання їм дозволів на розроблення проектів землеустрою на земельні ділянки в межах поля площею 27.5179 га, розташованого в межах с. Зозів Липовецького району Вінницької області через дорогу навпроти елеватора ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, а тому на даний час такі проекти ними вже виготовлено за власний кошт та вони перебувають на стадії передачі сільській раді для їх затвердження депутатами на сесії, як наступний етап щодо передачі таких земельних ділянок у їх власність згідно норм ЗК України. Ураховуючи те, що представник відповідача та треті особи були оповіщені про день та час розгляду справи належним чином, проте не вказали про поважність своєї неявки в судове засідання, не надали клопотання про розгляд справи у їх відсутності, відтак суд визнає їх неявку неповажною та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення [PERSON] як позивача та представника інших позивачів, представника відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 грудня 2012 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області було визнано незаконним та скасоване рішення 16 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 10 серпня 2012 року в частині відмови в задоволенні клопотань позивачів від 03.07.2012 року, 03.09.2012 року, 16.08.2012 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та надання їх у власність; визнано за позивачами право на отримання у власність земельних ділянок площею по 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства за кожним; зобов'язано Зозівську сільську раду Липовецького району Вінницької області у місячний термін з дня набрання законної сили судовим рішенням вирішити клопотання позивачів про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства у відповідності з вимогами ст.. ст.. 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, надавши їм відповідні дозволи. Вказаним рішенням суду було встановлено, що 11.07.2012 року Зозівською сільською радою Липовецького району Вінницької області було отримано клопотання громадян [PERSON] та [PERSON] про надання їм дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею по 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. До вказаних клопотань позивачами було додано графічні матеріали, на яких вони зазначили бажане місце розташування земельних ділянок. В серпні 2012 року Зозівською сільською радою Липовецького району Вінницької області було отримано аналогічні клопотання від громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Додатком до яких також були додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування їх земельних ділянок. 05.09.2012 року відповідачем було отримано клопотання [PERSON] про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, до якого також було доєднано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. За наслідками розгляду вищевказаних клопотань Зозівською сільською радою було винесено рішення про відмову позивачам в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема: рішенням органу місцевого самоврядування 16 сесії 6 скликання від 10.08.2012 року, позивачам [PERSON], [PERSON] було відмовлено в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення їм земельних ділянок площею 2,00 га, оскільки вказані земельні ділянки винесені на земельні торги з послідуючим набуттям права оренди на них; а також у майбутньому під розбудову села, враховуючи те, що громадяни є неповнолітніми і не в змозі обробляти вищевказані земельні ділянки самостійно. Вищевказане рішення суду від 03.12.2012 року набрало законної сили, а тому у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, суд звільняється від доказування обставин, що були встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили. 15 лютого 2013 року Зозівською сільською радою Липовецького району Вінницької області при повторному розгляді клопотань [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] на виконання рішення суду від 03.12.2012 року на 20 сесії 6 скликання було прийнято рішення, відповідно до якого позивачам знову було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га кожному, у зв'язку із тим, що вказана земельна ділянка не є вільна, оскільки на сьогоднішній день знаходиться у користуванні ТОВ Концерн „Сімекс - Агро". Вказане рішення органу місцевого самоврядування мотивоване й тим, що виконати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2012 року по справі №213/2144/2012 неможливо, оскільки сільська рада є колегіальним органом, який приймає рішення шляхом голосування депутатів сільської ради особисто, а відповідно до ЗУ „Про статус депутатів місцевих рад", депутат місцевої ради користується правом ухваленого голосу, а відтак використовує це право на власний розсуд і не може бути жодним чином примушений голосувати всупереч своїй волі. Зазначені обставини було встановлено рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 травня 2013 року у справі № 136/894/13-ц, яке набрало законної сили 03 червня 2013 року, відповідно до якого визнано незаконним та скасовано рішення 20 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 15 лютого 2013 року в частині відмови у наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами по 2 га кожному для ведення особистого селянського господарства, відтак за правилами ст.61 ЦПК України, суд також звільняється від доказування обставин встановлених цим рішенням суду. Після скасування судом чергового рішення Зозівської сільської ради про відмову в задоволенні клопотань позивачів про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 03.07.2012 року, від 16.08.2012 року та від 03.09.2012 року, Зозівська сільська рада вказані клопотання на розгляд сесії не винесла і вони залишились нерозглянутими. 06 грудня 2013 року позивачі в черговий раз звернулися до Зозівської сільської ради із клопотаннями аналогічного змісту про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, додавши графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельних ділянок, які вони бажають отримати у власність (а.с.41-46). Як слідує із відповіді направленої в адресу позивачів 27.12.2013 року за №168/02-25 та 17.01.2014 року №3/02-25 Зозівською сільською радою (а.с.47-50), клопотання позивачів про надання їм дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площами по 2 га, що розташовані в с. Зозів Липовецького району Вінницької області через дорогу біля елеватора ТзОВ "Сімекс - Агро" в межах земельної ділянки 27,5179 га, які надійшли до Зозівської сільської ради 14.01.2014 року були отримані та зареєстровані. При цьому, рішеннями 22 сесії 6 скликання від 29 травня 2013 року та 27 сесії 6 скликання від 12 грудня 2013 року, на зазначені у клопотаннях позивачів земельні ділянки було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок іншим особам, відтак бажана на отримання позивачами земельна ділянка не залишилась вільною. Отже, судом встановлено, що між сторонами спору виникли відносини, які є земельними, а відтак вони регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України та спеціальними нормативно - правовими актами у сфері земельних правовідносин, зокрема Законом України "Про землеустрій». Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно п. п. 1 п. «а» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу… Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про особисте селянське господарство», органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень сприяють особистим селянським господарствам у виділенні земельних ділянок єдиним масивом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Статтею 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Відповідно до ст. 21 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Із здобутих у справі доказів судом було встановлено, що позивачі скориставшись своїм правом на отримання безоплатно у власність земельних ділянок із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, звернулись до Зозівської сільської ради Липовецького району із клопотаннями відповідного змісту до яких вони додали графічні матеріали. За наслідками розгляду таких клопотань, позивачам було відмовлено в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Ураховуючи те, що таке рішення органу місцевого самоврядування не ґрунтувалось на нормах чинного законодавства, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03.12.2012 року воно було визнано незаконним та скасоване, а за позивачам визнано право на отримання у власність земельних ділянок площею по 2 га кожному в межах села Зозів щодо поданих ними клопотань, зобов'язано орган місцевого самоврядування вирішити клопотання позивачів у відповідності до вимог чинного законодавства, вказане рішення суду набуло законної сили. При повторному розгляді клопотань позивачів, рішенням 20 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 15 лютого 2013 року, незважаючи на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2012 року, знову було відмовлено у наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23 травня 2013 року в цивільній справі №136/894/13-ц, яке набуло законної сили 03 червня 2013 року визнано незаконним та скасовано рішення 20 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 15 лютого 2013 року в частині відмови у наданні позивачам дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Після скасування судом чергового рішення Зозівської сільської ради про відмову в задоволенні клопотань позивачів про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 03.07.2012 року, від 16.08.2012 року та від 03.09.2012 року, Зозівська сільська рада вказані клопотання на розгляд сесії не винесла і вони залишились нерозглянутими. Вказані обставини були визнані в судовому засідані представником відповідача, а тому доказуванню судом не підлягають. У зв'язку з цим позивачі звернулись до Зозівської сільської ради з клопотаннями від 06 грудня 2013 року в яких просили розглянути їх клопотання про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Вказані клопотання Зозівська сільська рада відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень отримала 10.12.2013 року. Проте в наданні позивачам дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок знову було відмовлено, така відмова органу місцевого самоврядування мотивована була тим, що такі дозволи були надані іншим особам, відтак бажана на отримання позивачами земельна ділянка не залишилась вільною. За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст. 16 ЦК України у якій зазначено, що одним із таких способів, відповідно до п. 10 ч. 1 наведеної статті, є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що факт порушення прав позивачів при реалізації ними права на отримання земельних ділянок у відповідності до положень визначений ст.118, 121, 122 ЗК України є очевидним, а бездіяльність органу місцевого самоврядування доведеною належними та допустимими доказами, відтак таке право підлягає захисту судом у спосіб, що обраний позивачами шляхом визнання бездіяльності незаконною, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Що ж стосується вирішення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення 22 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 29.05.2013 р. та рішення 27 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12.12.2013 р. в частині надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства третім особам, то слід вказати на таке. Надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який розробляється на підставі рішення органу місцевого самоврядування (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України). Рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є рішенням у сфері землеустрою та складовою проекту землеустрою (ст. 50 Закону України «Про землеустрій»). Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 2 Закону України «Про землеустрій», призначенням землеустрою є забезпечення прогнозування, планування і організації раціонального використання та охорони земель на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про землеустрій», землеустрій базується на принципах дотримання законності та створення умов для реалізації фізичними особами їхніх конституційних прав на землю. Землеустрій на місцевому рівні здійснюється з врахуванням приватних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 58 Закону України «Про землеустрій», врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпеченні фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю. Відповідно до ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Факт надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність інших громадян, а саме третіх осіб по справі доведено рішеннями Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області 22 сесії 6 скликання від 29 травня 2013 року та 27 сесії 6 скликання від 12 грудня 2013 року та Додатками до цих рішень зі списками громадян, де зазначено прізвища третіх осіб. За таких обставин слід констатувати, факт порушення вимог Закону України «Про землеустрій» та ст. 24 Конституції України, адже орган місцевого самоврядування, отримавши клопотання позивачів про надання земельних ділянок, всупереч судових рішень та норм чинного законодавства, не вирішує їх відповідно до закону, а надає перевагу при вирішені клопотань інших громадян, які отримані органом місцевого самоврядування значно пізніше, тим самим надавши привілеї одним громадянам над іншими. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що рішення Зозівської сільської ради 22 сесії 6 скликання від 29.05.2013 року і 27 сесії 6 скликання від 12.12.2013 року про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок третім особам, за рахунок земель поля орієнтовною площею 27,5179 га розташованого в с. Зозів, через дорогу навпроти елеватора ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» прийняті в порушення вимог Закону України «Про землеустрій» та ст. 24 Конституції України з наданням неправомірної переваги (привілеїв) третім особам у справі над позивачами. Крім того, рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 03.12.2012 р. № 213/2144/12 визнано за позивачами право на отримання у власність земельних ділянок площею по 2 га в межах села Зозів Липовецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель в полі орієнтовною площею 27.5179 га, розташованого через дорогу навпроти елеватора ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» та зобов'язано Зозівську сільську раду вирішити клопотання позивачів від 03.07.2012 р., 03.09.2012 р. та 16.08.2012 р., надавши їм відповідні дозволи. Тому рішення 22 сесії 6 скликання Зозівської сільської ради від 29.05.2013 р. і 27 сесії 6 скликання від 12.12.2013 р., якими такі дозволи за рахунок тих же земель надано іншим особам, що вказує на порушення прав позивачів та приписи ст. 124 Конституції України, відповідно до якої судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Крім цього, в судовому засіданні було встановлено, що позивачами замовлений і розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, погоджено місце розташування земельних ділянок з відділом Держемагенства у Липовецькому районі та Зозівською сільською радою, складено протокол розподілу земельних ділянок та погоджено межі ділянок, складено відомості вирахування площ земельних ділянок, виготовлено кадастрові плани земельних ділянок, закріплені точки меж та передані межові знаки, виконані креслення перенесення меж земельних ділянок в натуру, отримано позитивні висновки про погодження проекту відділом Держземагенства у Липовецькому районі, управлінням культури і туризму, департаментом екології і природних ресурсів. Тобто, виконаними в ході виготовлення проекту роботами було визначено і погоджено місце розташування земельних ділянок, які відводяться позивачам. Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, орган місцевого самоврядування відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо місце розташування об'єкту, щодо якого подані клопотання не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про землеустрій», об'єктами землеустрою є окремі земельні ділянки. Як було вже встановлено судом, позивачі раніше за третіх осіб звернулись до Зозівської сільської ради з клопотаннями про надання їм земельних ділянок, а також рішенням суду за позивачами визнано право на отримання земельних ділянок у власність, чітко визначено їх місце розташування та зобов'язано Зозівську сільську раду надати позивачам дозволи на розроблення проекту землеустрою саме на земельні ділянки, на які в ході виготовлення проекту землеустрою було визначено і погоджено місце їх розташування. Відтак слід дійти висновку, що місце розташування об'єктів землеустрою (земельних ділянок) на які надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою для третіх осіб у справі не відповідає вимогам законів, адже одні і ті самі земельні ділянки не можуть бути надані у власність і позивачам і третім особам у справі одночасно, тобто в органу місцевого самоврядування були наявні підстави, що визначені нормами ЗК України для відмови у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою третім особам. Крім того, в якості доказів до матеріалів справи було доєднано клопотання третіх осіб, з якими вони звернулись до Зозівської сільської ради з вимогою про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення їм земельних ділянок, однак такі клопотання не містять додатків із зазначенням про долучення графічних матеріалів, на яких було б зазначено бажане місце розташування земельних ділянок, що суперечить нормам ст.118 ЗК України, а Зозівська сільська рада, в свою чергу, приймаючи рішення 10 серпня 2012 року на 16 сесії 6 скликання та 03 жовтня 2012 року на 17 сесії 6 скликання не вказала конкретного місця розташування земельних ділянок в межах поля орієнтовною площею 27,5179 га, які планується передати після розроблення проекту третім особам. Внаслідок цього, третіми особами у справі також було замовлено розроблення проекту землеустрою на земельні ділянки, на які вже розроблений проект позивачами в межах поля площею 27.5179 га без зазначення конкретного місця розташування земельних ділянок в тому числі і в місці розташування земельних ділянок на які розроблено проект землеустрою за замовленням позивачів. Нормами Конституції та Законів України, передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування повинні бути прийняті: - обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Це також один із принципів, закріплених на рівні Ради Європи. Зокрема, в Резолюції Ради Європи (77) 31 «Про захист особи від актів адміністративних органів», прийнятій Комітетом міністрів 28 вересня 1977 року; - безсторонньо (неупереджено), тобто орган місцевого самоврядування не може дискримінувати окремих суб'єктів і надавати іншим переваги; - добросовісно, тобто орган місцевого самоврядування повинен обрати найкращий спосіб реалізації власних повноважень з тим, щоб не завдати шкоди особі чи інтересам третіх осіб; - розсудливо. Рішення є розсудливим, коли воно прийняте після уважного вивчення усіх обставин, що мають значення, і є найкращим способом (варіантом) його поведінки; - з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; -пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Наведені норми узгоджуються з ч. 3 ст. 152 ЗК України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. В силу ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За таких обставин, суд вважає, що оскаржувані позивачами рішення порушують їх права, що гарантовані їм Конституцією України та іншими нормативно - правовими актами, що регулюють земельні відносини, а відтак підлягають скасуванню. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, які доведено належними та допустимими доказами, а факт порушення прав позивачів за захистом яких вони звернулись до суду органом місцевого самоврядування - відповідачем у справі є очевидним, відтак позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, та присуджує із відповідача на користь позивачів понесені ними та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. 13, 14, 19, 21, 124 Конституції України, ст.ст.16, 21 ЦК України, ст. 12, 116, 118, 121, 122, 152 ЗК України, ст.ст. 2, 33 Закону Країни «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 10 Закону України «Про особисте селянське господарство»,

Outcome: approved