Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON],посилаючись на те,її тепер покійний чоловік [PERSON] був власником квартири [ADDRESS].Після смерті чоловіка у [INFO] вона вже одноосібно, добросовісно отримавши згадану квартиру продовжує відкрито,безперервно володіти нею протягом більше десяти років, а тому просила суд визнати за нею право власності на згадане нерухоме майно на підставі набувальної давності. Позивачка [PERSON] звертаючись до суду з позовом до Радомишльської міської ради про визнання рішення ради недійсним зазначила,що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.1999 року на праві приватної власності належить 9/100 (дев'ять сотих) частин житлового будинку [ADDRESS], житловою площею 35,2 кв.м. Вказана квартира розташована в багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS],усі квартири в якому знаходяться у приватній власності (придбані у власність або приватизовані власниками відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).В 2009 року між нею та [PERSON] виник спір щодо користування напівпідвальним приміщенням, розташованим у вказаному будинку, яке з часу придбання квартири її мамою (з 1992 року) знаходилося у їх спільному користуванні.У зв'язку з господарською необхідністю(підключення її квартири до системи централізованого водопостачання та водовідведення, а також до системи газопостачання),в 2009 році вона звернулася до [PERSON] з проханням добровільно повернутися до спільного використання напівпідвалу, проте вона відповіла відмовою.Довідавшись,що [PERSON] вже оформила документи на право власності на напівпідвальне приміщення де вона поселилася та стала проживати,вона звернулася з позовом в суд до Радомишльської міськради про визнання недійсним рішень ради щодо згаданого приміщення,Свідоцтва про право власності на житло та Свідоцтва про право на спадщину за Законом. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2012 року,залишеним в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 листопада 2012 року її позовні вимоги до Радомишльської міськради задоволені в повному обсязі,визнано недійсним рішення ради щодо згаданого приміщення,Свідоцтво про право власності на житло та Свідоцтво про право на спадщину за Законом на згадане приміщення виданих на «Ім»я» [PERSON] Незважаючи на згадані рішення судів Радомишльська міська рада своїм рішенням від 01.04.2013 року за №483 «Про прийняття майна у комунальну власність міської ради» - вирішила прийняти у міську комунальну власність квартиру [ADDRESS], «..право власності стосовно якої …втрачене [PERSON]». Вважає,що прийняттям згаданого рішення Радомишльська рада порушила її права на користування підсобним приміщенням як власника квартири в багатоквартирному будинку,а тому просила дане рішення визнати недійсним. В судовому засіданні представник [PERSON] за письмовою довіреністю - [PERSON] не з»явився,про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причину неявки не зазначив,заяв не надіслав. Представник [PERSON] за письмовою Угодою - адвокат [PERSON] в судове засідання з"явився,позовні вимоги своєї довірительки до Радомишльської міської ради змінив,просив визнати незаконним рішення ради,просив позовні вимоги задовольнити,з позовними вимогами [PERSON] до Радомишльської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не погодився,просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник Радомишльської міської ради за письмовою довіре-ністю - Копилян А.П. в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] до Радомишльської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю погодився,просив суд їх задовольнити,з позовними вимогами [PERSON] до Радомишльської міської ради про визнання недійсним рішення ради не погодився,просив суд відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази та обставини в їх сукупності,суд приходить до наступного. Судом встановлено,що в липні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позо вом до Радомишльської міської ради про визнання недійсним рішення виконкому Радомишльської міськради від12.10.1999 року №288,визнання недійсним рішення виконкому Радомишльської міськради від 14.12.1999 року №351,визнання недійсним з моменту видачі Свідоцтва про право [PERSON] на житло від 14.12.1999 року №1299, визнання недійсним з моменту видачі Свідоцтва про право [PERSON] на спадщину за Законом від 01.10.2009 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила,що є власником квартири [ADDRESS]. Зазначене майно вона отримала у спадщину від матері, [PERSON], яка за життя користувалась частиною напівпідва льного приміщення, розташованого під належною їй квартирою і неоднора зово зверталась до виконкому Радомишльської міської ради з проханням приватизувати його, на що отримала відповідь, що підвальні приміщення приватизації не підлягають. В 2009 році позивач дізналась, що на зазначе не підвальне приміщення виконкомом Радомишльської міської ради видано ордер на ім'я [PERSON] і воно було передано йому у власність, а після його смерті дане приміщення успадкувала його дружина [PERSON] З урахуванням збільшення позовних вимог просила визнати недійс ним рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради від 12.10.1999 року № 288 «Про видачу ордера» [PERSON] на підвальне приміщення в [ADDRESS]; визнати не дійсним рішення виконкому Радомишльської міської ради від 14.12.1999року № 351 «Про передачу квартир у власність громадян» в час тині передачі у власність [PERSON] квартири [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 14.12.1999 року №1299, видане виконкомом Радомишльської міської ради на ім'я [PERSON] на квартиру загальною площею 47,6 кв.м за адресою [ADDRESS]; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.10.2009 року, видане Ра домишльською державною нотаріальною конторою [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області 19 березня 2012 року в позові відмовлено за безпідставністю,при цьому судом було встановлено, що рішенням виконкому Радомишльської міської ради №243 від 10.12.1991 року Радомишльське будинкоуправління продало в особисту власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 19.07.1994 року виконкомом Радомишльської міської ради [PERSON] надано відповідь на її звернення про те, що підвальне приміщення, як непридатне для проживання, приватизації не підлягає. В зв'язку з тим, що в будинку [ADDRESS] проживає 5 сімей, підвальне приміщення підлягає розподілу на 5 частин для господарських потреб мешканців всього будинку. 26.08.1999 року Радомишльською державною нотаріальною конто рою [PERSON] після померлої [PERSON] видано Свідоцтво про пра во на спадщину за заповітом на 9/100 частин (кв.З) жилого будинку по [ADDRESS]. [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право власності від 04.11.1994 року на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 06.12.1996 року виконком Радомишльської міської ради прийняв рі шення «Про використання підвальних приміщень», яким [PERSON], лік відатору ЧАЕС, дозволено тимчасово зареєструватися в підвальному при міщенні по [ADDRESS]. 12.10.1999 року виконкомом Радомишльської міської ради прийнято рішення №288 про видачу ордеру [PERSON] на сім'ю, що складається з однієї особи на підвальне приміщення по [ADDRESS] та згідно поданої заяви виведено його з квартирного обліку. В даному рішенні зазначено,що [PERSON] розірвав шлюб з дружиною і в зв'язку з відсу тністю вільного житлового фонду міська рада не має можливості забезпе чити його позачергово житлом. Рішенням виконкому Радомишльської міської ради №351 від 14.12.1999 року квартира,без зазначення номера,по [ADDRESS] передана [PERSON] у власність. В цей же день йому було видано свідоцтво № 1299 про право власності на квартиру площею 47,60 кв.м. по [ADDRESS] також без зазна чення номера квартири. [INFO] [PERSON] помер. Згідно довідки ПП «Житлоремсервіс-9» від 24.07.2009 року № 929 [PERSON] на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною, [PERSON] Рішенням виконкому Радомишльської міської ради №129 від 08.09.2009 квартирі, власником якої був [PERSON], присвоєно новий номер - №?6. 01.10.2009 року [PERSON], як дружина померлого [PERSON], , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру [ADDRESS]. За змістом ст.ст.4,8,50,58 Житлового Кодексу Української PCP із змі нами жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що зна ходяться на території України, утворюють житловий фонд. До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради видає грома дянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію держав ного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків),кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають двоє і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду; Допоміжні приміщення (комори, сараї тощо) відповідно до ч. 2 ст. 10 ука заного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників бу динку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру і окремо приватизації не підлягають. У Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення ба гатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир бага токвартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багато квартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення,призначені для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку. У відповідності до ч.3 ст.60 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2012 року,залишеним в силі Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року, Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області 19 березня 2012 року було скасоване та постановлено нове рішення про задоволення позовних вимог [PERSON],а саме: 1. Визнано недійсним рішення виконкому Радомишльської міськради від 12.10.1999 року №288 «Про видачу ордера» [PERSON] на підвальне приміщення в [ADDRESS]; 2. Визнано недійсним рішення виконкому Радомишльської міськради від 14.12.1999 року №351 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність [PERSON] приміщення в [ADDRESS]; 3. Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 14.12.1999 року №1299,видане виконкомом Радомишльської міськради [PERSON] на квартиру загальною площею 47,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; 4. Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за Законом від 01.10.2009 року,видане Радомишльською державною нотконторою [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 14 січня 2014 року відмовлено [PERSON] в задоволенні заяви про перегляд у зв»язку з ново виявленими обставинами Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 10 липня 2012 року. У відповідності до вимог ст.344 ЦК України особа,яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно. Оскільки на час звернення до суду із позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю [PERSON] знала про претензії інших осіб на спірне майно,її володіння цим майно не може вважатися добросовіс-ним,а тому суд відмовляє їй в задоволенні позову. Судом також встановлено,що Рішенням виконкому Радомишльської міської ради від 01.04.2013 р.№483 «Про прийняття майна у комунальну власність міської ради», яким на підставі вказаних судових рішень «...з метою недопущення самовільного зайняття житлового приміщення іншими особами... міська рада вирішила прийняти у міську комунальну власність квартиру [ADDRESS],.. право власності стосовно якої втрачене [PERSON]». Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення воно було прийняте на підставі ст. 13 Конституції України та ст. 16, 17, 26, ЗО, 32, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування». Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах,відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом, який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади оганізації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є Закон України «Про місцеве самоврядування». Будь-яких повноважень щодо одноосібного прийняття майна у власну комунальну ність органам місцевого самоврядування вказаними статтями не передбачено. Більше того, ч. 2 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування» чітко встановлено, що підставою набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав,створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку встановленому Законом. У відповідності до ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ (зі змінами в редакції Закону України N 1878-УІ від 11.02.2010) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З урахуванням конституційних принципів про рівність усіх суб'єктів права власності (ст. 13 Конституції України) та способів захисту права власності визначених ЦК України (ст.ст. 386-394 ЦК України), у випадку спору про право, за умови відсутності документа, що засвідчує право власності особи на майно, власник майна (або особа яка вважає себе власником майна) може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). Приймаючи до уваги викладене,суд вважає заявлені [PERSON] позовні вимоги правомірними,а тому задовольняє їх. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved