Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, від дня пред'явлення позову, а також за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що судове засідання відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на наступне. Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 167 від 10 квітня 2007 року. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини, виданому міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, проте згідно з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони не проживають разом, неповнолітня дитина знаходиться на вихованні й утриманні у позивача. Відповідно ст.ст. 180, 181, 182, 183, 184, 185, 191 СК України та роз'ясненням, які містяться в п. 18 Постанови пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на наведене, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказиподаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Позивачка не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не надано суду доказів того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, якщо позивач за власним бажанням не здійснювала право на одержання аліментів, а відповідач не створював до цього перешкод, аліменти за минулий час стягненню не підлягають. Судові витрати суд покладає на відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial