Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 26.09.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1451 про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності позивачці, яка є майновим поручителем [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями по кредитному договору № KICWGA00000136 від 16.10.2007 року, укладеним між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що про існування виконавчого напису дізналася у вересні 2020 року після отримання постанови про призначення сууб`єкта оціночної діяльності для уасті у виконавчому проваджені №59972628 від Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та звернення до адвоката за правовою допомогою. Вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним та таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, зазначає, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/13269/15-ц за позовом ПТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було відмолено у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Також вказаним рішенням було встановлено, що розмір заборгованості [PERSON] становить значно менше, ніж за розрахунком Банку. А тому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26.09.2018 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 1451, яким з позивача звернуто стягнуто на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] ; стягнути на користь позивача з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 26.10.2020 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», у встановлений судом строк скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, який мотивував тим, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємством, установами та організаціями - не більше одного року. Постановою Кабінету міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» пунктом 1 визначено - нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально-посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема п.1.1 Глави 16 Інструкції зазначає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Тому вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015, справа №6-158цс15. Разом з цим, просив розглядати справу без участі представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. В судове засідання треті особи своїх представників не направили, про місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ „Приватбанк", правонаступником якого з усіма правами та обов`язками являється ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KICWGA00000136. В рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 16.10.2008 року було укладено договір іпотеки який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міфського нотаріального округу Кушнір Н.Б. і зареєстрований за №778, за яким передано в іпотеку квартиру загальною площею 64,6 кв.м. , житловою площею 35,6 кв.м., яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відмовлено, у зв`язку із спливом строків позовної давності. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.12.2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року залишено без змін. 26 вересня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №1451, яким запропоновано зернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] за його кредитними зобов`язаннями за кредитним договором № KICWGA00000136 від 16.10.2007 року, укладеним між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок товариства у розмірі, що становить 3 245 017,15 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 3 500,00 грн. Постановою державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 24.02.2020 відкрито виконавче провадження №59972628 з примусового виконання виконавчого напису №1451, виданий приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 3 248 517,15 грн. Постановою стршого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткача А.П. від 16.03.2020 року у ВП №59972628 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] в межах суми звернення стягнення - 3 248 517,15 грн. Постановою стршого державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткача А.П. від 17.08.2020 року у ВП №59972628 описано та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку вказаним відносинам, суд враховує наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 16.7.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно з пунктом 22 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Пунктом 27 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або шляхом продажу іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Законом України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у вчиненні виконавчого напису, виходячи з обставин того, що відповідач реалізував своє право звернути стягнення на нерухоме майно у спосіб, визначений пунктом 24 «Договору іпотеки». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. П. 3.5 Глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Враховуючи встановлені обставини рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07.12.2016 року, у даному випадку не вбачається безспірність звернення стягнення на нерухоме майно на користь АТ КБ «Приватбанк», адже наведена у виконавчому написі нотаріуса грошова сума кредитної заборгованості утворилася поза межами строку позовної давності, оскільки строк за який проводиться стягнення становить 9 років 9 місяців 25 днів, а саме з 31.12.2008 року по 26.09.2018 року. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на звернення стягнення на нерухоме майно. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved