Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] і від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка вказувала на те, що після розірвання шлюбу син сторін [PERSON] проживає разом з нею і знаходиться на її матеріальному утриманні, позивачка належним чином піклується про здоров»я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріальну допомогу надає виключно у розмірі призначеному судом аліментів, які виплачує несвоєчасно, крім того, відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів спрямованих на покращення здоров»я та розвитку дитини. Позивачка вказувала на те, що з 2010 року її рідна сестра, яка являється хрещеною матір»ю її сина [PERSON] - [PERSON], проживає в Швеції і остання неодноразово запрошувала позивачку та її сина [PERSON] відвідати її в Швеції. Позивачка посилалася на те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на відвідання сином [PERSON] своєї тітки та хрещеної у Швеції, але відповідач кожного разу чинить опір та відмовляється надати згоду і при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову відповідач не наводить. В інтересах дитини позивачка просила в судовому порядку надати їй дозвіл на тимчасові виїзди дитини, [PERSON], [INFO], за межі України (до країн шенгенської угоди) без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] строком до 31 серпня 2017 року. В судовому засіданні позивачка надала суду заяву в якій уточнила свої позовні вимоги та просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини, [PERSON], [INFO], за межі України до трьох країн: Швеція, Польща та Німеччина, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] строком з 01.08.2016 року до 31.08.2016 року. Відповідач до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, а тому суд згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що не запере чувала позивачка. Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області просила суд задовольнити позовні вимоги позивачки, оскільки це відповідає інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 23.03.2010 року, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження дитини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зареєстрована та проживає разом з сином [PERSON] по [ADDRESS] Судом встановлено, що 30.10.2012 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на тимчасові вивезення неповнолітньої дитини за кордон без згоди бать ка до досягнення дитиною 16 років, та було надано дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України [PERSON], [INFO] на період з 23.12.2012 року по 03.01.2013 року до Швеції без згоди батька [PERSON]. Рішення набрало законної сили 17.01.2013 року. Позивачка в суді пояснила, що відповідач подавав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, а тому син сторін [PERSON] не зміг відвідати Швецію з 23.12.2012 року по 03.01.2013 року. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та її син [PERSON] отримали запро шення відвідати у серпні 2016 року Швецію від [PERSON] /дошлюбне прізвище якої [PERSON]/, яка являється рідною сестрою позивачки та тіткою і хрещеною матір»ю неповнолітнього [PERSON], оскільки [PERSON] постійно проживає у Швеції і являється громадянкою Швеції. Також позивачка з [PERSON] та із своїми близькими родичами мають намір з»їздити у серпні 2016 року у давно заплановану подорож до Німеччини, в місто де їхня родина проживала на протязі п»яти років. Наведене підтверджується копією запрошення, та показами свідків [PERSON], [PERSON] Позивачка також вказувала на те, що з метою економії грошових коштів на дорогу вона має намір розпочати подорож із сином через Польщу. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка не має змоги відвідати сестру разом з сином [PERSON] в Швеції, а також Польщу та Німеччину, оскільки відповідач не надає їй дозвіл (згоду) на тимчасовий виїзд за кордон дитини, [PERSON], [INFO], за межі України до трьох країн: Швеція, Польща та Німеччина, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], строком з 01.08.2016 року до 31.08.2016 року. При вирішенні цього спору суд виходить з наступного. Так, за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїздний документ дитини. А згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України без згоди та супроводу другого з батьків (п. 2-2). Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини (п. 2). Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни та затверджено їх нову редакцію. Змістовно зазначені положення не змінено, але в новій редакції їх викладено відповідно в п. 2 та 4-2. На виконання ст. 7 Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 31 березня 1995 р. № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. У п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. За змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється за документами, в яких має бути зазначено державу прямування. Для дитини, яка перебуває у пункті пропуску через державний кордон у супроводі одного з батьків, одним із таких документів є нотаріально посвідчена згода другого з батьків або рішення суду. Тому визначення у рішенні суду при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон держави прямування є обов'язковим. Отже, суд вважає за можливе надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, дитини [PERSON], [INFO], за межі України до трьох країн: Швеція, Польща та Німеччина без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] строком з 01.08.2016 року до 31.08.2016 року, оскільки це відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved