Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у вересні 2015 р. звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивачки, [PERSON] , який був власником грошових коштів, що знаходились на депозитному рахунку у ПАТ КБ «Хрещатик», ВАТ «Український професійний банк», Головному управлінні НБУ по м. Києві та Київської області; житлового будинку [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] , Малого Приватного підприємства «[INFO]» та ТОВ «[INFO]». Зазначає, що відповідачка, розірвавши шлюб з [PERSON] ще у 1989 р., після його смерті у березні 2009 р. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про встановлення факту проживання з померлим однією сім`єю до дня його смерті та визнання за нею права власності на майно, набутого під час їх спільного проживання. Рішенням суду від 25.05.2009 р. позовні вимоги відповідачки [PERSON] задоволено, в тому числі, визнано за останньою Ѕ частину вказаного вище майна. Проте, рішенням Апеляційного суду Київської області від 24.12.2012 р. зазначене рішення скасовано та у позові [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16.06.2013 р. вказане вище рішення апеляційної інстанції залишено без змін. Однак, не дивлячись на скасування рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, відповідачка [PERSON] встигла оформити правовстановлюючі документи на присуджене їй майно та, в тому числі, зняла кошти з рахунків, які були відкриті на ім`я померлого [PERSON] , у зв`язку з чим, представник позивачки вважає, що таким чином була зменшена частка спадщини позивачки після смерті її батька [PERSON] , яка разом з іншими братами [PERSON] та [PERSON] отримали частку спадщини лише в розмірі 1/6 частини замість 1/3 її частини. З урахуванням уточнених поховних вимог від 29.11.2017 р. позивач просить визнати відповідача [PERSON] такою, що не набула права спільної сумісної власності на Ѕ майна, придбаного померлим [PERSON] , а саме, банківський вклад "Скарбничка" договір №41-21448Д у ВАТ КБ «Хрещатик"; банківський вклад "Стандарт" №70593 у ВАТ «Український професійний банк»; банківський вклад поточного мультивалютного рахунку від 04.12.2007 р., договір №б/н в Головному управлінні НБУ по м. Києві та Київської області; житловий будинок [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS] ; Малого Приватного підприємства «[INFO]» та ТОВ «[INFO]», також, представник позивачки просить суд скасувати державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на успадковане нею майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , а саме на 1/2: житлового будинку [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] , Мале Приватне підприємство «[INFO]» та ТОВ «[INFO]»; включити до спадкової маси [PERSON] Ѕ частку належного йому майна, яке рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області було визнано за відповідачкою [PERSON] ; визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку від Ѕ частки майна померлого [PERSON] яке не ввійшло до складу спадщини та стягнути з відповідачки судовий збір. На думку позивача, відповідачка незаконно утримує правовстановлюючі документи на майно, чинить перешкоди, що позбавляє її вступити в права спадкоємця. Ухвалою суду від 08.10.2015 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 04.06.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. 11.07.2019 р. за згодою представників сторін підготовче засідання завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити в зв`язку з необгрунтованостю та недоведеністю підстав позовних вимог. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (т. 1 а.с. 87, 89, 120, 131), причини своєї неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності останніх на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено представниками сторін, що батьком позивачки [PERSON] , [INFO] та третіх осіб: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] був [PERSON] , 1957 року народження. Встановлено, що [INFO] . [PERSON] помер. Встановлено, що Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою 24.10.2008 р. зведена спадкова справа після смерті [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 45695287, номер у нотаріуса 661 (т. 1 а.с. 139). Згідно матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] (т. 2 а.с. 2-35), 24.10.2008 р. до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частину майна звернулися діти померлого - [PERSON] , [PERSON] , 02.12.2008 р. звернувся законний представник [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої доньки [PERSON] померлого [PERSON] . Також із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 24.10.2008 р. звернулась відповідач [PERSON] , яка просила видати свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку майна померлого [PERSON] , зазначивши, що майно набуто в період проживання з померлим однією сім`ю до дня його смерті, проте, без реєстрації шлюбу (т. 2 а.с. 2). Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2012 р. встановлено факт, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] з 1989 р. по день його смерті, [INFO] проживали однією сім`єю, а майно придбане в цей період є їхньою спільною сумісною власністю. Одночасно за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину майна придбаного у період сумісного проживання з [PERSON] , а саме: банківський вклад «Скарбничка», договір № 41-21448Д, в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, який знаходиться на депозитному рахунку № [NUMBER] (грн) відкритого АТ КБ «Хрещатик», м. Київ, вул. Хрещатик 8-а; банківський вклад «Стандарт» № [NUMBER] , який знаходиться на особовому рахунку № [NUMBER] та рахунок нарахування процентів № [NUMBER] (грн) у ВАТ «Український Професійний Банк» м. Київ, вул. М. Раскової 15; банківський вклад поточного мультивалютного (гривня України, долари США, євро) рахунку від 04.12.2007 р., договір №б/н, юридична адреса та банківські реквізити банку: 020002, м. Київ, вул. М. Раскової 15, кор./рахунок № [NUMBER] в Головному Управлінні НБУ по м. Києву і Київській області, МФО 300205, код 19019775; житловий будинок в [ADDRESS] ; квартиру в [ADDRESS] ; мале приватне підприємство «[INFO]» в [ADDRESS]; ТОВ «[INFO]) [ADDRESS]; землю згідно Державних актів: [NUMBER] від 27.12.2001 р; [NUMBER] від 27.12.2001 року; [NUMBER] від 27.12.2001 року; [NUMBER] від 27.12.2001 року (т. 1 ас. 14-17). Проте, встановлено, що Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2012 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року скасовано, ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Апеляційний суд в обґрунтування своїх доводів зазначив про недоведеність [PERSON] факту проживання однією сім`єю з [PERSON] після розірвання їх шлюбу у 1989 р. по день його смерті (т. 1 ас. 18-25). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.06.2013 р., рішення апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2012 року залишено без змін (т. 1 ас. 26-29). Проте, в судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, що відповідачка [PERSON] до рішення Апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2012 р. оформила правовстановлюючі документи на присуджене їй майно за рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 р., що підтверджцується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.11.2017 р. (т. 2 ас. 36-40) та, в тому числі, зняти кошти з рахунків, які були відкриті на ім`я померлого [PERSON] , що підтверджується заявами на видачу готівки (т. 2 ас.51-52). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт не набуття відповідачкою права спільної сумісної власності на майно померлого [PERSON] вже встановлений судовим рішення в іншій цивільній справі і тому додаткового доведення, в тому числі встановлення окремим рішенням суду, не потребує. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зіст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Спадкування є видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (статті 1218, 1219 ЦК України). Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових правна нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 26 жовтня 2011 р. за № 1141, Державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину на банківські вклади, житловий будинок, квартиру, підприємства та оформивши правовстановлюючі документи на 1/2 частку належного померлому [PERSON] майна, на свої ім`я, чим зменшила частку спадкового майна, в тому числі, позивача [PERSON] , яка є дочкою померлого [PERSON] Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Проте, представником позивачки не надано суду доказів, що після Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 грудня 2012 року, яким рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо спірного майна відмовлено, позивачка [PERSON] зверталась до реєстратора із судовим рішенням щодо скасування реєстрації права власності відповідачки на яке було визнано її право власності на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року, а в подальшому до нотаріуса з метою реалізації своїх спадкових прав, щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , оскільки вищезазначеним рішенням апеляційної інстанції майнові права у [PERSON] щодо майна після смерті [PERSON] відсутні. А тому вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності відповідачки на майно померлого є неналежними, заявлені до неналежної особи. Тобто, позивачкою в порушення положень ст. 392 ЦК України не наведено підстав для задоволення позовних вимог, заявлених до відповідачки [PERSON] , саме з підстав оспорювання або не визнання іншою особою права на спірне майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Більше того, за умовами ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, судом встановлено, що позивачка звертаючись до суду із вказаними вище позовними вимогами не вірно визначила спосіб захисту своїх прав, порушення яких, в тому числі, відповідачкою судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням повного і всебічного з`ясованих обставин, на які посилалась позивачка, як на підставу своїх вимог, наданих письмових доказів, досліджених судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачкою не доведено ті обставини на які вона посилається у позові, у зв`язку з чим позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та обґрунтування, а тому позов задоволенню не підлягає На підставі ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed