Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

У вересні 2017 року до Маневицького районного суду Волинської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді. Просить стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду у сумі 74412 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 28.01.2016 року [PERSON] було зараховано строк попереднього ув`язнення в строк покарання з 02.11.2011 року по 29.12.2011 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Не погоджуючись з даною ухвалою, позивачем було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області змінено ухвалу Маневицького районного суду від 28.01.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України [PERSON] було зараховано в строк основного покарання строк попереднього ув`язнення з 30.01.2007 року по 11.01.2008 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено з місць позбавлення волі. Таким чином, через незаконне рішення Маневицького районного суду Волинської області, позивач незаконно перебував у місцях позбавлення волі протягом 53 днів - з 28.01.2016 року по 21.03.2016 року. Внаслідок незаконного рішення, [PERSON] було завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в 74412 грн. Ухвалою судді Маневицького районного суду Волинської області від 02.10.2017 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями судді, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року, цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду. Листом Державної установи «Городоцький виправний центр (№131)» від 07.11.2019 року за № 60/03/5239, за підписом начальника установи, підполковника внутрішньої служби Гордіюк В., повідомлено, що судове засідання не можливо провести в режимі відеоконференції, оскільки [PERSON] звільнений з установи 27.09.2019 року згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 19.09.2019 року про умовно-дострокове звільнення. Після звільнення мав намір проживати за адресою: [ADDRESS] . Позивачу направлялися судові повістки за вищевказаною адресою, проте останній в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову та слухати справу у його відсутність. Вказав на те, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, то, відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. На сьогоднішній день не існує виправдувального вироку суду, а також відомостей про закриття кримінальної справи, в зв`язку з чим у позивача відсутні правові підстави для відшкодування шкоди по закону. Зазначає, що позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, а також доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні, а тому нема підстави для відшкодування моральної шкоди. А тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 28.01.2016 року, [PERSON] було зараховано строк попереднього ув`язнення в строк покарання з 02.11.2011 року по 29.12.2011 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Не погоджуючись з даною ухвалою, позивачем було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21.03.2016 року змінено ухвалу Маневицького районного суду від 28.01.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України [PERSON] було зараховано в строк основного покарання строк попереднього ув`язнення з 30.01.2007 року по 11.01.2008 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено з місць позбавлення волі. Таким чином, через незаконне рішення Маневицького районного суду Волинської області, позивач незаконно перебував у місцях позбавлення волі протягом 53 днів - з 28.01.2016 року по 21.03.2016 року. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 126 Конституції України закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Без згоди Вищої ради правосуддя, суддю не може бути затримано або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом, за винятком затримання судді під час або відразу ж після вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. За частиною першою правовий акт № 1402-VIII від 02.06.2016" статті 13 зазначеного Закону судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Як визначено у ст. 55, 56 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу - досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. У відповідності до положень ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ. За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду (в матеріалах справи відсутні рішення суду або інший акт, передбачений законодавством України, якими б визналась незаконність дій відповідача), суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed