Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 18 серпня 2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], від якого вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. З травня 2014 року по даний час, вони мешкають із відповідачем окремо, через сварки та відсутність взаєморозуміння, фактично сімейні відносини припинені. За рішенням Приморського районного суду м. Маріуполі від 28.05. 2015 року з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, а крім того на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі ? частини. Однак, відповідач рішення суду не виконував належним чином, в результаті чого за період з 29.09. 2014 року по 31.08. 2015 року виникла заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів на її користь до досягнення дитиною трирічного віку, яка становить 17096,75 гривень. В подальшому виконавче провадження за даним виконавчим листом було припинено, а тому відповідач відмовляється в добровільному порядку сплатити заборгованість. Окрім того зазначила, що оскільки відповідач на протязі значного часу не виплачує заборгованість по аліментам, то в нього також виникла пеня за прострочення по сплаті по аліментам за 366 днів у розмірі 4904,40 гривень. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 17096,75 гривень, пеню за прострочення виплати аліментів у розмірі 4904,40 гривень, судові витрати повязані із розглядом даної справи. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 17096,75 гривень, пеню за прострочення виплати аліментів за період з 29.09. 2014 року по 31.05. 2016 року у розмірі 52080,24 гривень, судові витрати повязані із розглядом даної справи. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що дійсно за виконавчим листом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, виникла заборгованість у розмірі 17096,75 гривень. Також зазначив, що в рішенні суду визначений період, з якого повинні були сплачуватися аліменти на утримання дружини, а саме з 29.09. 2014 року. Крім того у відповідача виникла пеня за прострочення по сплаті аліментів у розмірі 5208о,24 гривень. Окрім того, після досягнення дитиною трирічного віку Печерським ВДВС виконавче провадження було закрито. В подальшому представник позивачки надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, заперечував проти позову позивачки та просив у задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засідання позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам та стягнення пені, відповідно до положення ст. 196 СК України, яка не визначає право на стягнення заборгованості. Заборгованість визначається державним виконавцем, і тільки при наявності спору судом. Також зазначив, що розмір заборгованість по аліментам не спростовується та не оспорюються відповідачем, а тому заборгованість по аліментам повинна стягуватися державним виконавцем. Стосовно позовних вимог в частині стягнення пені, то представник відповідача зазначив, що через тривалий розгляд справи судом про стягнення аліментів відповідач не повинен нести відповідальність за прострочення у виплаті аліментів. Також зазначив, що утримання аліментів розпочалося лише з вересня 2015 року, тобто через значний час після ухвалення рішення суду, що не може бути також підставою для нарахування пені та стягнення його з відповідача. При цьому відповідач не переховувався від державного виконавця, а тому його провини немає. В подальшому представник відповідача надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріли справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 18 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-БК № 170818, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї. Даний шлюб розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполі від 27.04. 2015 року. (а.с. 4,28) Відповідно до свідоцтва про народження І-НО № 470304, виданого Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], 15 вересня 2012 року зазначені [PERSON] та [PERSON]. (а.с.3) На підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполі від 28.05. 2015 року, видано виконавчий лист № 266/4210/14-ц, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.09. 2014 року і до досягнення сином [PERSON], 15.09. 2012 року, трьох років. (а.с.18-19) Згідно довідки-розрахунку, виданої відділом державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 266/4210/14-ц від 04.06. 2015 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку, за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року становить 17096,75 гривень. (а.с.2) Згідно частини 4. статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Як зазначено представником відповідача в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не оспорює надані державним виконавцем розрахунки заборгованості за аліментами. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~(редакція Закону України чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Оскільки, аліменти на користь позивачки вже стягнуті за рішенням суду, то повторному стягненню вони не підлягають, а з урахуванням того, що відповідачем не оспорюються сума заборгованості по аліментам, то така заборгованість підлягає стягненню з нього у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного\~судового стягнення, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення виплати аліментів, то суду зазначає наступне. До уточненої позовної заяви позивачкою додано розрахунок пені за прострочення виплати аліментів, за період з жовтня 2014 року по травень 2016 року, яка складає 52080,24 гривень. (а.с.60) Позивач [PERSON] в позовних вимогах просить стягнути пеню відповідно до положення ст. 196 СК України. За змістом\~ст.196 СК України\~відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі\~\~винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості з вини особи, яка за рішенням суду зобовязана сплачувати аліменти. Ст. 196 СК України міститься в главі 15 Сімейного кодексу України "Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання. В той же самий час, позивачка набула право на утримання від чоловіка до виповнення дитиною трирічного віку, відповідно до положень ст. 84 СК України, яка є складовою частиною глави 9 СК України «Права та обов'язки подружжя по утриманню». За таких обставин предметами регулювання вказаних глав є нетотожні правовідносини. Системний аналіз змісту глави 15 і глави 22 СК України («Обов'язок по утриманню інших членів сім'ї та родичів»), зокрема її ст. 274 СК України, вказує на те, що норми положень глави 15 СК України, до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК України, можуть застосовуватись лише у випадку прямого на це посилання. Оскільки глава 9 СК України «Права та обов'язки подружжя по утриманню» не містить у собі посилання на те, що визначення заборгованості за аліментами, що стягуються у відповідності до глави 9 СК України, а також повне або часткове звільнення їх від сплати заборгованості провадяться відповідно до положень, встановлених статтями 194-197 цього Кодексу, положення ст. 196 СК України на спірні правовідносини не поширюються. Таким чином, до заборгованості по аліментам на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, можуть бути застосовані інші санкції матеріального характеру, передбачені цивільним законодавством, але на їх застосування позивач не вказує, тому у задоволенні позовних вимог в частині стягненні пені за прострочення виплати аліментів слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, то оскільки позивачка при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, а крім того судом у задоволенні її позовних вимог відмовлено, то стягненню судові витрати не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed