Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом вселення та звільнення приміщень даного будинку 1-1, частини кімнати 1-3, площею 13,9 кв.м., частини веранди 1, площею 11,2 кв.м., частини підвалу. Позов обгрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником 1 / 4 частки вказаного будинку, співвласником іншої 1 / 4 частки в порядку спадкування після [PERSON] , брата позивача, який помер [INFO] , є відповідач [PERSON] , 1 / 2 частка будинку належить матері позивача [PERSON]. Відповідно до ухвали Ніжинського міського суду від 18 вересня 1991 року [PERSON] належали: частина кімнати 1-3, площею 10,5 кв.м., частина веранди І, веранда ІV, тамбур V, частина підвалу, виділена земельна ділянка площею 67,5 кв.м.. Позивачу згідно даної ухвали належить: приміщення 1-1, частина кімнати 1-3, площею 13,9 кв.м., частина веранди 1, площею 11,2 кв.м., частина підвалу, виділена земельна ділянка площею 67,5 кв.м.. Даною ухвалою суду зобов`язано [PERSON] забити дверні отвори та зробити перегородку між своєю та позивачем частинами будинку, при вселенні позивача останній повинен був обладнати вихід з частини будинку позивача. [PERSON] не має права вимагати від позивача відшкодування коштів, витрачених на ремонт будинку. [PERSON] затягував виконання вказаних робіт, при цьому останній та його сім`я продовжували користуватись належною позивачу частиною будинку. Після смерті [PERSON] у будинку продовжують проживати відповідачі [PERSON] та його дружина відповідач [PERSON] , позивач переважно знаходилась у м.Одеса, куди переїхала, оскільки у 2004 році знайшла там роботу, періодично приїжджала додому до вказаного будинку, де має своє зареєстроване місце проживання з 1990 року. Відповідачі здійснили ремонт будинку без її погодження та згоди. Позивач сплачує податок на землю, за електроенергію не сплачує, оскільки не користується послугами електропостачання. Позивач вимушена повернутись на постійне місце проживання до даного будинку, при цьому відповідачі чинять перешкоди у користуванні ним, не допускають до будинку. На звернення представника позивача у січні 2018 року щодо надання доступу до будинку та звільнення приміщень відповідачі належним чином не реагують. Вказані дії відповідачів порушують права позивача, як співвласника будинку. Просить позов задовольнити та стягнути понесені судові витрати. 10 липня 2018 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Семенок В.І. позов підтримав, пояснивши, що 1 / 2 частка, яка належить [PERSON] , виділена в натурі із присвоєнням окремої адреси, частка позивача в натурі виділена, позивач не проживає у будинку з 2004 року, наявні перешкоди позивачу у користуванні будинком з 2008 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї [PERSON] ..Просить стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що є власником 1 / 4 частки будинку, позивача, яка є власником 1 / 4 частки будинку, не бачила останні 20 років, інша 1 / 2 частка належить [PERSON] , частки будинку виділені в натурі, відповідачі користуються половиною будинку, інша половина перебуває у користуванні [PERSON]. Позивач ніколи не зверталась із вимогами щодо будинку, вона розмовляла із дочкою позивача, яка вимагала гроші. ЇЇ чоловік [PERSON] помер у 2008 році, до цього він звертався і повідомляв позивача про переобладнання будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що разом із своїм чоловіком [PERSON] та дитиною проживають у даному будинку. Позивач тривалий час проживає у м. Одеса , остання жодного разу не приїжджала до будинку і ніяких вимог не пред`являла. У будинку здійснений ремонт для запобігання його руйнування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач здійснює йому погрози, вказує, що забере будинок. Здійснив ремонт у будинку. Були усні домовленості із позивачем щодо користування будинком, позивач вимагає 30000 доларів США. Позивач не зверталась щодо вселення, їй ніхто не перешкоджає у користуванні будинком. Позивач не вірно обрала спосіб захисту, оскільки у разі задоволення позову будуть порушені права мешканців будинку, зокрема, малолітніх дітей, які постійно проживають у ньому тривалий час і вселились до нього на законних підставах. Позивач особисто відмовилась від виконання судового рішення в частині поділу майна, після смерті [PERSON] у 2008 році рішення суду від 18 вересня 1991 року втратило свою силу, оскільки минув визначений законом час на його виконання, що свідчить про те, що спір у цій частині сторонами врегульовано. Захист майнового права однієї особи не може порушувати права інших осіб. Після рішення суду та смерті його батька минуло більше трьох років, тобто строк позовної давності закінчився. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дочкою позивача, на її вимогу [PERSON] не впустила її до будинку, оскільки «..це їх власність і вони зробили ремонт...», вона зареєстрована у даному будинку. Інша нерухомість у позивача відсутня. Відповідачам надсилались листи щодо усунення перешкод у користуванні будинком. Відповідачі здійснюють перешкоди із 2017 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є дочкою [PERSON] .. Перешкоди позивачу у користуванні будинком відсутні. ЇЇ батько неодноразово намагався вирішити із позивачем питання по будинку. Позивач не ставила питання про забиття дверей та виготовлення перегородки. В 2012 році в м.Одеса позивач попросила завелику грошову суму за будинок, остання постійно шантажувала батька та брата. Позивач жодних коштів на утримання своєї частки будинку не надавала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою [PERSON] близько 20 років, позивача [PERSON] та її дочку ніколи не бачила. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання з 29 березня 1990 року в [ADDRESS] , що підтверджується копіями сторінок паспорта громадянина України на ім`я останньої [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 червня 1990 року спадкоємцями до майна [PERSON] , який помер [INFO] , в рівних частках є його діти [PERSON] , [PERSON] , спадщина 1 / 2 частина буд [ADDRESS] . Відповідно до копії ухвали Ніжинського міськнарсуду Чернігівської області від 18 вересня 1991 року затверджена мирова угода, згідно якої в рахунок належної [PERSON] 1 / 4 частки [ADDRESS] виділено приміщення 1-1, частина приміщення в 13,9 кв.м. під №1-3, частина веранди 1 площею 11,2 кв.м., підвали 1 та П, в користування виділяється земельний участок під літерою ІІ площею 67,5 кв.м.; в рахунок належної [PERSON] 1 / 4 частки даного будинку виділено частину приміщення 1-3 площею 10,5 кв.м., веранду 1, веранду ІУ, тамбур У, підвал УШ, виділяється земельний участок І площею 67,5 кв.м.. [PERSON] не вимагає від [PERSON] повернення витрат, понесених на ремонт будинку, він забиває дверні отвори і робить перегородку між своєю та [PERSON] частинами будинку. При поселенні [PERSON] у свою частину будинку він облаштовує вихід із її частини будинку. Відповідно до ухвали Ніжинського міськнарсуду Чернігівської області від 23 червня 1992 року в порядку роз`яснення вищезазначеної ухвали від 18 вересня 1991 року встановлено, що [PERSON] у даному будинку також виділяється кімната №1-2 площею 9,6 кв.м.. Вказані ухвали суду станом на час розгляду справи є чинними. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2009 року спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , спадкове майно- 1 / 4 частка буд. [ADDRESS] , згідно мирової угоди Ніжинського міськнарсуду Чернігівської області від 18 вересня 1991 року та ухвали від 23 червня 1992 року [PERSON] в рахунок належної 1 / 4 частини житлового будинку належить: частина приміщення 1-3, площею 10,5 кв.м., кухня 1-4, приміщення VІІ, житлова кімната 1-2, площею 9,8 кв.м.. На підставі ст.1299 ЦК України право власності на згадане майно підлягає державній реєстрації. Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 25 червня 2018 року у вищезазначему будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] -син, [PERSON] -невістка, [PERSON] -онука, 2013 року народження. Відповідно до довідки КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19 червня 2017 року буд. [ADDRESS] станом на 31 грудня 2012 року зареєстрований на праві власності в 1 / 2 частці за [PERSON] , в 1 / 4 частці за [PERSON] , в 1 / 4 частці за [PERSON] .. Згідно довідки даного КП від 23 жовтня 2018 року наявна інформація про самочинне переобладнання та будівництво щодо кухні, сараю Б, прибудови а4, також зазначено про знесення веранди а1 та тамбуру а2. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 грудня 2009 року [PERSON] є власником 1 / 4 частки буд. [ADDRESS] , дата прийняття рішення про реєстрацію права власності-08 грудня 2009 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 жовтня 2018 року [PERSON] є власником 1 / 4 частки буд. [ADDRESS] , час державної реєстрації-26 жовтня 2018 року, підстава-дублікат свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 156, виданий 12 вересня 2017 року. Вказані обставини сторонами в судовому засіданні не заперечуються. За таких обставин позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками по 1 / 4 частці [ADDRESS] . [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані у даному будинку. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу користування вказаним будинком позивачем [PERSON] , яка є співвласником в 1 / 4 частці, інша 1 / 4 частка якого належить відповідачу [PERSON] .. Статтею 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Вищезазначеними ухвалами Ніжинського міськнарсуду Чернігівської області від 18 вересня 1991року, 23 червня 1992 року в рахунок належних по 1 / 4 частці даного будинку виділені [PERSON] та [PERSON] конкретні приміщення будинку, при цьому докази на підтвердження перепланування будинку відповідно до рішення суду, вчинення дій щодо облаштування автономних систем опалення, газопостачання, водопостачання, вентиляції та електропостачання із замовленням проектної документації та її погодженням у встановленому порядку, присвоєння окремих адрес, державної реєстрації права власності у встановленому порядку щодо окремих об`єктів нерухомості в порядку ст.ст.182, 331 ЦК України суду не подано. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 жовтня 2018 року [PERSON] є власником 1 / 4 частки даного будинку, час державної реєстрації-26 жовтня 2018 року, а згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 грудня 2009 року [PERSON] є власником 1 / 4 частки вказаного будинку, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності-08 грудня 2009 року. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності-це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. За таких обставин сторонам [PERSON] та [PERSON] станом на час розгляду справи належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно-по 1 / 4 частці буд. [ADDRESS] , які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову в частині звільнення відповідачами конкретних приміщень будинку в судовому засіданні не встановлені. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до довіреності від 14 червня 2017 року позивач [PERSON] уповноважила [PERSON] зокрема на розпорядження всім майном. Свідком [PERSON] , яка уповноважена у встановленому порядку на вчинення дій щодо розпорядження усім майном позивача, в судовому засіданні зазначено про наївність перешкод у входженні до вказаного будинку та користування ним. Неприязні відносини сторін не можуть бути підставою для обмеження прав позивача, як співвласника вказаного будинку, що є підставою для усунення перешкод позивачу у користуванні даним будинком та вселення. Посилання відповідачів на відсутність проживання позивача у будинку та подальших намірів проживання у ньому, як підставу відмови у позові в цій частині, судом не приймаються, оскільки позивач має право та інтерес до належної їй 1 / 4 частки даного будинку. При вирішення даної справи судом також враховується Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року по справі №1-10/2004, відповідно до якого поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Надані відповідачами в судовому засіданні товарні чеки та накладні від 20 липня 2014 року, 14 липня 2015 року, 09 квітня 2015 року, 15 травня 2015 року, 03 вересня 2015 року, 10 грудня 2015 року, 29 жовтня 2015 року, 20 червня 2015 року, 02 травня 2015 року, 20 липня 2014 року, 10 вересня 2015 року, 02 серпня 2011 року, 29 липня 2011 року, 05 липня 2010 року, 12 жовтня 2010 року, 17 травня 2010 року, 15 серпня 2010 року, 15 вересня 2011 року, 29 версня 2006 року, 23 листопада 2000 року, 05 листопада 2002 року, 17 квітня 2006 року не є підставою для відмови у позові в частині усунення перешкод у користуванні належною власністю та вселення, при цьому судом враховується, що відповідно до ст.319 ЦК України власність зобов`язує, згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Із врахуванням даних приписів сторони [PERSON] та [PERSON] з моменту виникнення права власності на вказаний будинок в рівній мірі зобов`язані його утримувати, зокрема, вчиняти дії щодо його ремонту, перепланування у встановленому порядку. Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування судом строків позовної давності. Статтею ст.257 ЦК України визначена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлені обставини щодо перешкоджання позивачу у користуванні належною 1 / 4 часткою будинку. Невиконання ухвал Ніжинського міськнарсуду Чернігівської області від 18 вересня 1991 року, 23 червня 1992 року, які набрали законної сили і обов`язкові для виконання, непроживання позивача у будинку не може бути безумовною обставиною, що свідчить про початок перебігу позовної давності в період після 1991-1992 років, факт пред`явлення позивачем позову у 2018 році підтверджує прагнення останньої до захисту свого права власності. Із врахуванням викладеного позивачем строк позовної давності не пропущений. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково шляхом зобов"язання відповідачів усунути перешкоди позивачу у користуванні будинком та вселення до нього. При вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат судом враховується наступне. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем сплачено 704 грн. 80 коп судового збору, що, із врахуванням задоволення позову частково, є підставою для стягнення на її користь із кожного відповідача по 117 грн. 46 коп судового збору (704,80/2/3=117,46). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Зазначене підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 вересня 2018 у справі №751/3840/15-ц. Правнича допомога позивачу надана адвокатом Семенок В.І.. Справа перебувала в провадженні суду з 06 квітня 2018 року, тобто більше року. В ній проводилося судові засідання 10 липня 2018 року, 05 листопада 2018 року, 04 лютого 2019 року, 02 квітня 2019 року, 20 травня 2019 року, 08 вересня 2019 року, 08 серпня 2019 року, в яких був присутній представник позивача, загальна тривалість вказаних судових засідань близько 05 годин. Представником позивача заявлялися клопотання, робились відповідні запити до інших установ та організацій. Відповідно до акту виконаних робіт та розрахунок оплати праці адвоката Семенок В.І. від 08 серпня 2019 року сума правничої допомоги становить 12100 грн.. Квитанціями до прибуткового касового ордера від 05 грудня 2017 року, 05 листопада 2018 року, 02 квітня 2019 року, 08 серпня 2019 року підтверджується проведення оплати витрат за надання правничої допомоги позивачу на суму 3000 грн., 5100 грн., 2000 грн., 2000 грн.. Матеріалами справи доведений факт надання правничої допомоги адвокатом, надані суду належні документи дають підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача. Визначаючи суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує тривалість часу, затраченого адвокатом у судових засіданнях, а також час, затрачений на складання процесуальних документів, підготовку інших документів до суду, у зв`язку із чим доходить обґрунтованого висновку про компенсацію позивачу [PERSON] витрат на правничу допомогу, із врахуванням задоволення позову частково, у сумі 5550 грн., шляхом стягнення із відповідачів по 1850 грн. з кожного (за відкладені судові засідання 05 листопада 2018 року та 04 лютого 2019 року по 500 грн.; 12100-1000=11100; 11100/2=5550; 5550/3=1850). Клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвокату відповідачі в порядку ч.5 ст.137 ЦПК України не подавали.

Outcome: partial