Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.03.1989 р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, який був розірваний 12.05.2015 р. на підставі заочного рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області. За час перебування у шлюбі вони придбали квартиру [ADDRESS] , облігації на паркомісце № 19 за будівельною адресою: [ADDRESS] , фактичне місцезнаходження за адресою: [ADDRESS] , самохідне моторне прогулянкове судно (катер) Monterey 180, 2005 р. випуску. Оскільки зазначене майно було придбано за час шлюбу, позивач просить визнати за сторонами право власності на Ѕ частину за кожним на квартиру [ADDRESS] , облігації на паркомісце [ADDRESS] , фактичне місцезнаходження за адресою: [ADDRESS] , самохідне моторне прогулянкове судно (катер) Monterey 180, 2005 р. випуску та припинити право спільної сумісної власності відповідача на зазначене майно. 21.06.2018 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. 30.11.2018 р. справа прийнята в провадження судді Колдіної О.О. 27.07.2020 р. судом було закрито підготовче провадження. Відповідачем у строки, встановлені судом не було подано відзив на позовну заяву. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, оскільки суду надано достатньо доказів, що сторони придбали майно, що є предметом поділу, за час шлюбу, а отже підлягає розподілу між ними в рівних частках. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи через його представника, у строк, встановлений судом не скористався своїм правом на подання відзиву та письмових доказів, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наданих доказів, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування заявлених вимог. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.03.1989 р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що складено актовий запис № 324. Шлюб між сторонами був розірваний 12.05.2015 р. на підставі заочного рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області (а.с. 8). Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно: *квартира [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Договором № 385/К/D/-1 від 22.08.2005 р., Додатковою угодою № 1 до Договору про бронювання квартири для передачі у власність від 21.12.2006 р., Актом № 1 про пред`явлення облігацій до погашення, Актом прийому-передачі квартири від 05.03.2007 р., Свідоцтвом про право власності від25.05.2007 р., виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради * облігації на паркомісце [ADDRESS] , що підтверджується Договором № 1014/Т/І-19 від 30.12.2005 р., довідкою, виданою АТ « Інвестицйна компанія А.І.С.Т-Інвест» про оплату 2000 облігацій згідно договору купівлі-продажу цінних паперів № 1014/Т/І від 20.12.2005 р.; *самохідне моторне прогулянкове судно (катер) Monterey 180, 2005 р. випуску, ідентифікаційний номер корпусу [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2010 р., що підтверджується Свідоцтвом про право власності для прогулянкових суден серії [NUMBER] , виданого Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирі\-шуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі ро\-зірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набу\-те за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснює\-ться колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, ос\-кільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим дого\-ворів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18). Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що спірне майно не є спільною власністю подружжя і хоча придбаний в період перебування у шлюбі, однак є його спільною власністю, а отже, зважаючи на те, що майно, що є предметом поділу за даним спором, придбано в період перебування у шлюбі, за спільні кошти таке майно є спільною сумісною власностю подружжя. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно з ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, доведеність обставин, на які позивач посилалась при зверненні до суду, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved