Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюбні відносини фактично припинені, кожен має абсолютно протилежні погляди на сімейні відносини, часто відбувались безпідставні сварки й непорозуміння, постійні розбіжності у всьому, через це склались неприязні відносини, стали зовсім чужими людьми, з січня 2017 року проживають окремо. Несумісність поглядів на життя та характерів унеможливлюють подальше проживання однією сім'єю. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. У зв'язку з наведеним просила шлюб розірвати. Сторони в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач позов визнав. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Херсона, актовий запис №59, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КГ №061494 від 18.02.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], який народився 06 травня 2011 року, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-КГ №122111 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвище позивача залишити без змін. На підставі викладеного, ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213 - 215, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved