Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS], спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині вказаного будинку, виділивши їй та відповідачу по 1/2 частині приміщень згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено частково; визнано будинок [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного будинку; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив змінити рішення суду першої інстанції в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку, а саме: визнати спільною сумісною власністю 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину вказаного будинку; залишити у власності відповідача 5/6 частин будинку. [PERSON] зазначав, що після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між сторонами він з 2010 року по 2013 рік особисто за власні кошти здійснив реконструкцію та ремонт спірного будинку, чим фактично поліпшив технічний стан будинку, житлові умови в ньому та збільшив його загальну вартість, тобто збільшив розмір своєї частки. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; позов задоволено частково; рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2013 року змінено в частині визначення часток сторін у праві власності на будинок з надвірними будівлями; визнано за [PERSON] право власності на 23/50 частини будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 27/50 частин будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 5634 грн. 75 коп. судових витрат; у задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року задоволено касаційну скаргу [PERSON]; рішення апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2014 року в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Враховуючи, що рішення апеляційного суду від 29 квітня 2014 року скасовано тільки в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд переглядає його лише в зазначеній частині. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвокатів [PERSON], [PERSON], перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 17 вересня 2014 року, апеляційний суд не звернув увагу на положення п.4 ч.2 ст.79 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз - п.4 ч.2 ст.79 ЦПК України. Частинами 1, 5 статті 88 ЦПК України встановлено, що у випадку якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатила 240 грн. судового збору (а.с.1 т.1). Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2013 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути її недоліки, а саме: визначити ціну позову та сплатити (доплатити) судовий збір у разі, якщо суми сплаченого судового збору буде недостатньо. На виконання вимог вказаної ухвали позивачем було визначено ціну позову в розмірі 5000 грн. та доплачено 260 грн. судового збору (а.с.16-21 т.1). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано будинок [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнано за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, за розгляд якої ним сплачено 114,70 грн. (а.с.139 т.1). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 січня 2014 року за клопотанням відповідача у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, за яку [PERSON] сплачено 5520 грн., що підтверджується квитанцією на а.с.217 т.1. Згідно висновку №С-41 будівельно-технічної експертизи від 25 березня 2014 року дійсна ринкова вартість спірного домоволодіння становить 323 906 грн., дійсна ринкова вартість спірного домоволодіння без урахування виконаних робіт і матеріалів, вказаних у переліку, наданому відповідачем, становить 298 393 грн. При ухваленні рішення від 29 квітня 2014 року апеляційний суд Чернігівської області виходив з того, що поділу підлягає домоволодіння, яке було наявне у подружжя до 2010 року та вартість якого складає 298 393 грн. Враховуючи викладене, при розрахунку судових витрат необхідно виходити з вартості спірного будинку, визначеної експертизою. У позовній заяві [PERSON] просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку по [ADDRESS], вартість якої складає 149 196 грн. 50 коп. (298 393 грн. х 1/2). Отже, на підставі п/п 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" за позовні вимоги позивач мала сплатити 1491 грн. 96 коп. (149 196 грн. 50 коп. х 1%). Проте, [PERSON] було сплачено тільки 500 грн. Таким чином, недоплата судового збору становить 991 грн. 96 коп. (1491 грн. 96 коп. - 500 грн.). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2014 року за [PERSON] було визнано право власності на 23/50 частини будинку [ADDRESS], вартість яких складає 137 260 грн. 78 коп. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволено на 92% (задоволено на суму 137 260 грн. 78 коп. від заявленої суми 149 196 грн. 50 коп.). Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 460 грн. судового збору (92% від сплаченої позивачем суми 500 грн.). Відповідно до ч.2 ст.80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, недоплачена нею сума судового збору в розмірі 991 грн. 96 коп. підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволених вимог, а саме: з [PERSON] на користь держави належить стягнути 912 грн. 60 коп. (991 грн. 96 коп. х 92%), а 79 грн. 36 коп. належить стягнути з [PERSON] на користь держави. В апеляційній скарзі [PERSON] просив визнати спільною сумісною власністю 1/3 частину житлового будинку, вартість якої складає 98469 грн. 69 коп. (298 393 грн. х 1/3). На підставі пп. 1, 8 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за апеляційну скаргу апелянт повинен був сплатити 492 грн. 35 коп. (298 393 грн. х 1% х 50%). Проте, згідно квитанції на а.с.139 ним сплачено 114,70 грн., тобто недоплата складає 377 грн. 65 коп. (492 грн. 35 коп. - 377 грн. 65 коп.). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29 квітня 2014 року визнано за [PERSON] право власності на 27/50 частин спірного будинку, тобто вимоги його апеляційної скарги задоволено на 65,06% (задоволено на суму 161 132 грн. 22 коп. від 247 666 грн. 19 коп. - вартості 5/6 частин будинку заявлених ним вимог). Враховуючи, що апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, недоплачений ним судовий збір належить стягнути пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: з [PERSON] на користь держави належить стягнути 245 грн. 70 коп. (377 грн. 65 коп. х 65,06%), а 131 грн. 95 коп. належить стягнути з [PERSON] на користь держави (377 грн. 65 коп. - 245 грн. 70 коп.). Також з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 74 грн. 62 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи (114 грн. 70 коп. х 65,06%). За клопотанням [PERSON] судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу, за проведення якої ним сплачено 5520 грн. (а.с.217). У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3591 грн. 31 коп. за проведення експертизи (5520 грн. х 65,06%). Враховуючи викладене в сукупності, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 460 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції; з [PERSON] на користь [PERSON] - 3591 грн. 31 коп. вартості експертизи, 74 грн. 62 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи. Провівши взаємозалік стягнутих судових витрат, остаточно підлягають стягненню: з [PERSON] на користь [PERSON] 3205 грн. 93 коп. ((3591 грн. 31 коп. + 74 грн. 62 коп.) - 460 грн.). Крім того, із сторін на користь держави належить стягнути недоплачений ними судовий збір, а саме: з [PERSON] - 325 грн. 06 коп. (79 грн. 36 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції + 245 грн. 70 коп. за апеляційний розгляд справи); з [PERSON] - 1044 грн. 55 коп. (912 грн. 60 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції + 131 грн. 95 коп. за апеляційний розгляд справи). Апеляційний суд не знаходить підстав для відшкодування витрат на авіа переліт позивачки [PERSON] з Португалії до України у зв'язку з необхідністю прибуття у судове засідання, оскільки матеріали справи не містять даних щодо офіційного постійного перебування позивачки у зазначеній країні

Outcome: partial