Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер її батько- [PERSON] ,а [INFO] померла її мама - [PERSON]. Батьки все життя проживали в господарстві по [ADDRESS]. 13.01.2005 року батько позивача , на випадок смерті, зробив розпорядження , яким все належне йому майно , майнові права, заповів позивачу [PERSON]. Аналогічне розпорядження зробила і мама позивача 13.01.2005 року. Позивач належним чином прийняла спадщину , так як живе постійно в будинку батьків від народження і по даний час . Після смерті батька позивач звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а мама позивачки 24.01.2008 року подала заяву до нотаріальної контори , що вона відмовляється від прийняття спадщини після смерті чоловіка від обов'язкової частки ,передбаченої ст.1241 ЦК України. Після смерті мами позивач також звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини по заповіту. Однак , позивачу було відмовлено у виді свідоцтва про право на спадщину , оскільки у свідоцтві про право власності на житловий будинок у [ADDRESS],зазначено, що будинок дійсно належить членам колгоспного двору, головою якого є [PERSON], проте не визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на даний житловий будинок. Тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме : на 2/3 частини спадкового майна за заповітом, які по 1/3 частині майна належали спадкодавцям [PERSON], померлого [INFO]. та [PERSON], померлій [INFO]. , а з врахуванням належної їй на праві спільної сумісної власності 1/3 частини домоволодіння по [ADDRESS], то просить визнати за нею право власності в цілому на домоволодіння по [ADDRESS] та на земельні ділянки. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, однак також подали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с.7), а [INFO] померла мама позивача - [PERSON] (а.с.8), яким на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990року . (а.с.11) Як вбачається із копій заповітів від 13.01.2005 року , [PERSON] та [PERSON], на випадок смерті зробили таке розпорядження: все належне їм майно , майнові права ,заповіли позивачу [PERSON] .( а.с.12,13). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 10.04.1990 року, в цілому житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], належить [PERSON] Михайловичу- голові колгоспного двору на праві спільної сумісної власності (а.с.11). При зверненні позивачем до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки домоволодіння належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок , виданого 10.04.1990 року на праві спільної сумісної власності, тому слід визначити частки кожного члена двору у праві спільної сумісної власності у відповідності до ст.. 356 ЦК України (а.с.9-10). Відповідно до ст. 120,123 ЦК УРСР ( 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності та кожний з них має рівну частку. Згідно Закону України «Про власність» з 15.04.1991 року відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну спільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім"ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними (ст. 17 Закону України «Про власність») . Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення ст. 17,18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. З виписки з погосподарської книги Верхнянської сільської ради ОТГ за 1991-1995 роки № 8 за особовим рахунком [NUMBER] , в будинку [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: [PERSON]- голова господарства,[INFO], помер [INFO], [PERSON] - дружина,[INFO], померла [INFO], [PERSON]- дочка, [INFO]. Суспільна група господарства - «колгоспний двір» (а.с.15). Так , як на час усуспільнення (15.04.1991року) , в колгоспному дворі за адресою [ADDRESS] проживали батько позивачки - [PERSON]- голова колгоспного двору, мама -[PERSON] та позивачка - [PERSON] , і до членів колгоспному двору [ADDRESS] належало лише троє осіб, то житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS], після ліквідації колгоспних дворів, став належати кожному по 1/3 частині. Крім того, матері позивачки - [PERSON], яка померла [INFO], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, [NUMBER], належала земельна ділянка , площею 0,9921 га, розташована на території Верхнянської сільської ради, ур. «За каналом» , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вартість якої ставить 25 800 грн. , а на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, [NUMBER], спадкодавцеві належала земельна ділянка, площею 0,0537 га, розташована на території с .Верхня , Калуського району , ур. «За новою вулицею», для ведення особистого селянського господарства , вартість якої ставить 2700 грн.(а.с.16-19) У технічному паспорті від 28.05.2017 року на будинковолодіння по [ADDRESS] зазначено, що інвентаризаційна вартістю спірного будинковолодіння становить 270 745 грн. (а.с. 21-24) Згідно з чинною на той час ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності та відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, то відповідно кожному, хто проживав у колгоспному дворі на момент оформлення права власності повинно було б належати по 1/3 даного будинковолодіння. Згідно ст. 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст.1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Таким чином, на момент смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , позивачка фактично прийняла спадщину в розмірі 2/3 частки колгоспного двору і маючи належну їй частку в колгоспному дворі в розмірі 1/3 частини, її частка власності склала 100 % , то суд вважає, що немає потреби у визначені частки власності . Відповідачі по справі є рідні брат та сестра позивача (діти спадкодавців) , претензій до спадкового майна не мають , спадщину не прийняли. Тому суд визнає позивача такою, що прийняла спадщину після смерті батьків і за нею слід визнати право власності на спадкове майно. На підставі наведеного та

Outcome: approved