Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 058 грн. 03 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26 травня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та гр. [PERSON] був укладений кредитний договір № 25301-OWNCASH, згідно даного договору позивач надавав відповідачу кредит у сумі 19763 грн. 52 коп. на строк до 25 листопада 2016 року, а відповідач зобовязувався повернути банку кредит у повному обсязі і в терміни, передбачені договором. Позивач в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач не виконував належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 27 квітня 2016 року складає 33\~058 грн. 03 коп. В судовому засіданні представник позивача присутній не був. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, заявлений позов підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та гр. [PERSON] був укладений кредитний договір № 25301-OWNCASH, згідно даного договору позивач надавав відповідачу кредит у сумі 19 763 грн. 52 коп. на строк до 25 листопада 2016 року. Відповідно до пункту 3.1 Кредитного договору кредит видається в безготівковій формі, шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. Пунктом 5.1. Кредитного договору визначено, що позичальник зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку і в терміни, передбачені договором (а.с.4-5). Згідно меморіального ордеру за № 15212614, 26 травня 2014 року ПАТ «Кредобанк» перерахувало кошти у сумі 16800 грн. на рахунок [PERSON], призначення платежу надання кредиту [PERSON] згідно кредитного договору № 25301-OWNCASH (а.с.12). Згідно меморіального ордеру за № 15212233, 26 травня 2014 року ПАТ «Кредобанк» перерахувало кошти у сумі 2\~963, 52 грн. на рахунок [PERSON], призначення платежу оплата за договором страхування (а.с.13). Відповідно до пункту 2.4. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору 9, 99 % річних. Крім того відповідно до п. 2.12 кредитного договору, відповідач щомісячно сплачує комісію за управління кредитом відповідно до графіку платежів. Проте відповідач систематично порушував свої договірні зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 27 квітня 2016 року становить 33 058 грн. 03 коп. і складається із: -неповернена сума кредиту 18 006 грн. 22 коп.; -прострочені відсотки 3 017 грн. 84 коп.; -прострочена сума комісії за адміністрування кредиту 8\~696, 00 грн.; -пеня по простроченій заборгованості 3\~337 грн. 97 коп.(а.с. 14-15). Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відсоткова ставка по кредиту була встановлена за домовленістю сторін, Кредитний Договір, підписаний як позивачем так і відповідачем; відповідач не вимагав від позивача зменшення відсоткової ставки по кредиту, не ставив питання про розірвання Кредитного договору чи визнання його недійсним. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] повинен сплатити заборгованість за кредитом, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк" є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved