Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із зазначеним вище позовом. Обгрунтовуючи позовні вимоги вказує, що являється одноосібним власником квартири [ADDRESS] . У даній квартирі до березня 2019 року проживав її син - [PERSON] , який до цього часу зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте більше року не проживає за зазначеною адресою. Стверджує, що їй не відомо де на даний час перебуває [PERSON] узв"язку із тим, що він веде антисоціальний спосіб життя, систематично перебуває в місцях позбавлення волі, про що свідчить довідка про його звільнення від 04.07.2018 року. Вказує, що будь-яких речей відповідача в квартирі немає. Посилається на те, що факт реєстрації відповідача в даній квартирі позбавляє її можливості розпорядитись вказаним майном на власний розсуд. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача створює їй ряд перешкод та порушує її право власності, просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Справа слухалась у відсутність сторін, які у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. 20 липня 2020 року від позивачки [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в тому числі через публікацію оголошення на сайті суду. Причину своєї неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 6) Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Разом з тим, позивачка не має змоги вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном. Так, згідно довідки (виписки з домової книги) Відділу ведення реєстру територіальної громади м.Чернівці, а також відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернівецькій області у квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] , [INFO] (а.с.7,12). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно акту загальних зборів співвласників будинку [ADDRESS] від 15.06.2020 року - [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає (а.с.8). Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування житлом укладено не було. Отже, суд приходить до висновку про те, що реєстрація відповідача у вказаному житлі чинить позивачці перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним їй на праві власності майном. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved