Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом, який вподальшому уточнила та просить надати дозвіл громадянці України, яка не досягла 16-річноговіку- [PERSON] , [INFO] , уродженці м. Львів, Україна, на тимчасовий виїзд за межі України : з 15 липня 2019 року по 31 серпня 2019 року до Італії , Республіки Польща, Чеської Республіки, Республіки Болгарія, Німеччини, Республіки Австрія, Республіки Хорватія, Республіки Словенія, Угорщини ; з 25 грудня 2019 по 19 січня 2020 року до Єгипту (Арабська Республіка Єгипет ); з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року до Італії (Італійська Республіка), Республіки Польща, Чеської Республіки, Республіки Болгарія, Німеччини, Республіки Австрія, Республіки Хорватія, Республіки Словенія, Угорщини; з 25 грудня 2020 року по 19 січня 2021 року до Єгипту; з 01 червня 2021 року по 31 серпня 2021 року до Італії , Республіки Польща, Чеської Республіки, Республіки Болгарія, Австрії, Республіки Хорватія, Республіки Словенія, Угорщини ; з 25 грудня 2021 по 19 січня 2022 року до Єгипту , разом (в супроводі) з її [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний податковий номер [NUMBER] , уродженкою м. Львів, Україна, громадянкою України, без згоди та супроводубатька - [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний податковий номер [NUMBER] , уродженця м. Львів, Україна, громадянина України та стягнути із відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2009 року. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: син, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ; донька, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Відповідач перестав утримувати їх спільних дітей та відмовляється їх утримувати добровільно. Після розірвання шлюбу вона, позивач, належним чином виконувала та виконує свої батьківські обов`язки, утримує та виховує дітей особисто, має самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними речовинами, не робить аморальних вчинків. Має змогу оздоровити дітей за кордоном на морських курортах, ознайомити дітей із культурою інших країн, однак, батько дітей не надає дозвіл на виїзд дітей за межі України. Вона, позивач, має намір щорічно забезпечити повноцінний відпочинок дітям в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя для підвищення рівня світогляду дітей, фізичного, духовного та морального розвитку, покращення стану їх здоров`я. Вона разом з дітьми під час свят та канікул неодноразово виявляли бажання виїхати за кордон на відпочинок, у тому числі до рідної сестри в Італію. Іх виїзд разом з дітьми за кордон не позбавляє Відповідача права на спілкування з ними. Незважаючи на це, Відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, в пояснення своєї відмови, не наводить. На її неодноразові звернення до Відповідача з проханням оформити нотаріальну посвідчену заяву про надання згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон, останній відмовляється надати такий дозвіл. Відтак, просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в позові. В чергове судове засідання позивач не прибула, подала заяву про уточнення позовних вимог. Окрім того, просить проводити розгляд справи у її відсутності та задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про слухання справи у його відсутності суду не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивача підтримав. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги слід задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 квітня 2009 року. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ; донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). [PERSON] , [INFO] є неповнолітньою. Згідно Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , її батьками значаться: [PERSON] та [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач чинив перешкоди у виїзді закордон з метою розвитку та оздоровлення малолітньої доньки. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., держави- учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» , за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як випливає з пункту 3,4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Виїзд неповнолітніх осіб за межі України у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За змістом статтей 1,3,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» , громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (п.п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Позиція батька, який не цікавитися життям дитини, шкодить інтересам доньки та порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. З урахуванням викладених у позові обставин, зокрема посилань позивача на те, що в Італії проживає рідна тітка дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON] [INFO] в супроводі матері - [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] без згоди і супроводу батька дитини - [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] до Італії у визначені позивачем дати, з урахуванням того, що у вказаній країні проживає рідна тітка дитини, а також до Єгипту у вказані періоди. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні вимогв частині виїзду закордон до Республіки Польща, Чеської Республіки, Республіки Болгарія, Німеччини, Республіки Австрія, Республіки Хорватія, Республіки Словенія, Угорщини, суд виходить з того, що вказаний перелік країн не є вичерпним, а також що виїзд до Італії надасть позивачу можливість в"їзду до інших країн Європейського Союзу. Судові витрати стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: partial