Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2000 р., який було зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадського стану міста Харкова, актовий запис №30. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком дитини є відповідач. Позивачка вказує, що з лютого 2013 р. шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем припинені, сторони мешкають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. З лютого 2013 року відповідач мешкає в іншій родині. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, та уточнює свої позовні вимоги і просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до виповнення сином 18 років. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. За заявою позивачки, на підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 01.02.2000 року міським відділом реєстрації актів громадського стану міста Харківа, актовий запис № 30, сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Судом встановлено, що сторони з 2013 р. мешкають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Жодна із сторін примирюватись не бажає. Подальше зберігання шлюбу неможливе. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя неможливим. За таких обставин, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.12.2001 року, актовий запис № 4091 вбачається, що [PERSON] є сином відповідача [PERSON]. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, суд задовольняє позов також в цій частині та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, до виповнення сином 18 років. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Також, на відповідача слід покласти і обов'язок сплатити судові витрати по справі.

Outcome: approved