Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач - ТОВ «Веллфін» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову вказав, що 28.04.2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] був укладений договір позики № 34394 в електронній формі, відповідно до якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1 800 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. До договору позики №34394 від 28.04.2016 року було укладено три додаткові угоди, якими змінювався (пролонгувався) строк повернення позики. Згідно п. 3 додаткової угоди № 3 від 27.05.2016 року п. 1.3. договору був викладений у новій редакції, згідно якого позика надавалась строком на 61 день. Позивачем відповідно до договору позики на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі - 1800 гривень. Позивач належним чином виконав умови договору позики, в той час як відповідач отримані грошові кошти в передбачені строки не повернула, внаслідок чого в останньої утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Однак, [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, а тому, станом на 20.05.2019 року загальна заборгованість за кредитом, складає - 73863, 50 гривень. В судове засіданні сторони не викликались. Відповідач - [PERSON] до дати розгляду справи відзиву на позов не подала. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що позивач звертаючись в суд з даним позовом вказав, що 28.04.2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] був укладений договір позики № 34394 в електронній формі, відповідно до якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1 800 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. До договору позики №34394 від 28.04.2016 року було укладено три додаткові угоди, якими змінювався (пролонгувався) строк повернення позики. Згідно п. 3 додаткової угоди № 3 від 27.05.2016 року п. 1.3. договору був викладений у новій редакції, згідно якого позика надавалась строком на 61 день. На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором позики № 34394 від 28.04.2016 року, укладеного між ТОВ «Веллфін» та відповідачем електронну заявку на отримання кредиту, копію правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», копію договору позики № 34394 від 28.04.2016 року, довідку щодо заборгованості від 20.05.2019 року, Повідомлення від 13.05.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн» про надання послуг за доручення ТОВ «Веллфін» щодо переведення грошових коштів в сумі 1800 гривня власнику картки [PERSON] , які було переведено останній 27.04.2016 року о 23 год. 08 хв. тобто, за один день до дати укладення договору позики, через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн») на сайті CREDITUP.COM.UA Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 207 та 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином , якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. При нарахуванні заборгованості позивач посилається на електронну заявку на отримання кредиту, копію правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», копію договору позики № 34394 від 28.04.2016 року, однак, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що з цими документами ознайомилась відповідач і вона їх підписувала, а тому, дані документи не можна вважати складовою та самим договором позики. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд враховує при винесенні даного рішення. Крім того, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Додана ТОВ «Веллфін» до позовної заяви довідка щодо заборгованості від 20.05.2019 року розрахунок заборгованості за договором №34394 від 28.04.2016 року, укладеного між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме, не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Крім того, як вбачається з Повідомлення від 13.05.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн» про надання послуг за дорученням ТОВ «Веллфін» щодо переведення грошових коштів в сумі 1800 гривня власнику картки [PERSON] , які було переведено останній 27.04.2016 року о 23 год. 08 хв. тобто, за один день до дати укладення договору позики, через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн») на сайті CREDITUP.COM.UA, тобто, наявні суперечності в документах наданих позивачем, як доказах. Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, відповідно до якого договору, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «Веллвін». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки даний позов задоволенню не підлягає, то суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed