Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] та знати його з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], видане 18 січня 2000 року, договору дарування від 19.09.2003 року та договору дарування від 13.07.2010 року. У вказаному будинку зареєстрований з 1991 року, однак з лютого 2013 року не проживає відповідач [PERSON] В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном позивача, тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач, у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У матеріалах справи міститься заява позивача, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи йому повідомлено у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Згідно ухвали Знам'янського міськрайонного суду розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 18.01.200 року, договору дарування від 19.09.2003, та договору дарування від 13.07.2010, [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Іншою 1/3 частиною квартири володіє донька позивача [PERSON]. Довідка голови квартального комітету (а.с.7) свідчить про те, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживає лютого 2013 року. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Відповідно до ст.41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Права власника визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими, базується на чинному законодавстві, а тому підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про зняття з реєстрації відповідача, то вона задоволенню не підлягає, оскільки стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Тобто рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання і додаткового підтвердження рішенням суду цієї обставини не потребує. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.64, 71, 72, 156 ч.4, ЖК України та

Outcome: partial