Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення індексації заробітної плати в розмірі 1 201,04 грн., компенсації втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 1 496,62 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 70 848,48 грн. та 2 000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 11 лютого 2010р. по 31 березня 2011р. працювала на посаді юрисконсульта у ТзОВ «Львівські автобусні заводи». Наказом №034 від 01.04.2011р. переведена на посаду юрисконсульта Відокремленого структурного підрозділу ТзОВ «Львівські автобусні заводи», а 10 лютого 2012р. звільнена згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідачем заробітна плата виплачувалась з затримкою та порушенням вимог Закону України «Про оплату праці». В травні 2012р. підприємство виплатило заборгованість у розмірі 900 грн., решта заборгованої заробітної плати в сумі 6 098,24 грн. була виплачена лише 20 вересня 2013 року через виконавчу службу. Просить позов задоволити. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просить його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. У судовому засіданні встановлено, що позивачка з 11 лютого 2010р. по 31 березня 2011р. працювала на посаді юрисконсульта у ТзОВ «Львівські автобусні заводи». Наказом №034 від 01.04.2011р. переведена на посаду юрисконсульта відокремленого структурного підрозділу ТзОВ «Львівські автобусні заводи», а 10 лютого 2012р. звільнена згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідач вчасно не виплачував позивачці заробітну плату, що підтверджується рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.11.2012 року. Так, рішенням від 29.11.2012 р. стягнуто на користь позивачки 6 098,24 грн. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст.95 КЗпП України,заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Індексація провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Як встановлено судом, при звільненні позивачці не виплачено всі належні їй суми, заборгованість по індексації заробітної плати за у зв'язку з ростом цін складає 1 201,04 грн. Вказана заборгованість підлягає стягненню в користь позивачки. На підставі ст.34 ЗУ"Про оплату праці" та ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати", підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. За таких обставин, з відповідача слід стягнути компенсацію в сумі 1 496,62 грн. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з заробітної плати позивача за два останні місяці до звільнення (грудень 2011р. - 2 874,32 грн., січень 2012р. -2 947,55 грн.), її середній заробіток становить 5 821,87 грн. (5 821,87 грн : 33 роб. дні = 176,24 грн.). Заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить 70 848,48 грн. ( 176,24 х 402 роб. дн. = 70 848,48 грн.). Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України підставами для присудження моральної шкоди є фізичний біль чи страждання, пережиті особою у зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, душевні витрати по причині неправомірної поведінки третіх осіб неї, знищення чи пошкодження майна, приниження честі і гідності. Як вбачається із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з ТзОВ «ЛАЗи» 2000 грн. моральної шкоди підлягають до задоволення, так як позивачка є єдиним годувальником динини-інваліда, яка потребує догляду, медичної допомоги, санаторного лікування, яке позивачка не могла забезпечити у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати.

Outcome: approved