Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди, зазначивши в позовній заяві, що з 04.01.2000 року по теперішній час вона працює в ТОВ «Елемент-Перетворювач». З лютого 2017 року роботодавець ТОВ «Елемент-Перетворювач» не регулярно та не в повному обсязі виплачує нараховану заробітну плату у звязку з чим на теперішній час утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 22745,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 600,00 грн. У судове засідання позивач не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], з 04.01.2000 року по теперішній час працює в ТОВ «Елемент-Перетворювач», що підтверджується трудовою книжкою. З лютого 2017 року роботодавець ТОВ «Елемент-Перетворювач» не регулярно та не в повному обсязі виплачує нараховану заробітну плату у звязку з чим станом на 01.10.2018 року утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 26547,00 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі ТОВ «Елемент-Перетворювач» №1267/4-33 від 08.10.2018 року. Згідно вищезазначеної довідки про заборгованість по заробітній платі загальний розмір заборгованості за період лютий 2017 року - серпень 2018 року становить 26547,00 грн., але, як зазначає позивач у своїй заяві станом на день звернення до суду відповідач сплатив заборгованість по нарахованій заробітній платі за серпень 2018 року в сумі 3802,00 грн. Таким чином станом на 01.10.2018 року існує заборгованість відповідача по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 22745,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязані відшкодувати завдану ними моральну шкоду працівнику. Ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки відповідач внаслідок тривалої не виплати заробітної плати, спричинив позивачу моральних страждань повязаних з відсутністю грошових коштів для свого існування та для існування своєї родини. За цих обставин, діями відповідача їй спричинена моральна шкода, яка полягає в перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на її емоційному стані. Заявлену суму моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. суд вважає не завищеною, та такою, що відповідає тяжкості заподіяних моральних страждань та вимогам розумності і справедливості, у зв'язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зважаючи на викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на корить позивача, документально підтверджені, судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 600,00 грн. та на користь держави судові витрати на оплату судового збору у розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved