Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 26.10.2016 року згідно поданого розрахунку та судові витрати, які складаються з 2200 грн. (1000 грн. за складання позовної заяви та 1200 грн. за участь адвоката в судових засіданнях. В обґрунтування позову покликається на те, що 23.02.2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON]. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 15.02.2016 року шлюб між ними розірвано. Згідно рішення вищезгаданого суду 07.12.2016 року з відповідача на її користь стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 26.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач рішення суду не виконую, відтак утворилася заборгованість по аліментах, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 18.04.2018 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.10.2012 року. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 15.02.2016 року у справі №442/5336/16-ц, шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 27.07.2012 р.). З оглянутого розрахунку заборгованості по аліментах, виданого відділом ДВС Дрогобицького МУЮ Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03.03.2018 року вбачається, що загальна сума боргу відповідача по сплаті аліментів становить 12405,20 грн. Ст.196 Сімейного кодексу України встановлює відповідальність за прострочення сплати аліментів і вказує, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язалася сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК). Таким чином, якщо виходити з аналогії права і застосовувати цивільне законодавство про відповідальність з прострочення грошових зобов'язань до сімейного законодавства, то платник аліментів повинен довести суду, що несплата своєчасно аліментів відбулася з поважної причини (тяжко хворів, стягувач аліментів був у довгостроковому відрядженні тощо). В такому випадку право на неустойку в одержувача аліментів не виникає В той же час частиною 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом достовірно встановлено, що відповідачу було відомо про його обов»язок сплачувати аліменти на утримання доньки, однак у нього виникла заборгованість через несплату таких в сумі 12405,20 грн. Суду не представлено жодних доказів поважності причин несплати такої. Таким чином, суд вважає доведеною вину відповідача у несплаті аліментів та , відповідно, настання відповідальності за виникнення заборгованості в такому значному розмірі. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. (ст. 196 СК України). З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Оскільки, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожен із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого, обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму( правова позиція ВСУ від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс13). Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення неустойки по сплаті аліментів підлягає до задоволення, цими доказами встановлено, що на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду з [PERSON] присуджено стягнення аліментів на користь позивача на утримання дочки, оскільки відповідач не здійснював регулярних проплат по аліментах, то у нього утворилася заборгованість, а у випадку виникнення заборгованості одержувач аліментів має право на стягнення неустойки в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 2200 грн. судових витрат, то така підлягає частковому задоволенню, зі стягненням 1000 грн. за написання позовної заяви, що підтверджується документальними доказами по справі (квитанція до прибуткового ордеру). 1200 грн. витрат на участь представника в судових засіданнях не підлягають до стягнення, так як даний спір розглядався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у сторін. Разом з тим, Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved