Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У липні 2016 року ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку зворотної вимоги (регресу), обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 лютого 2015 в м. Київ, по вул. Хрещатик, водій [PERSON], керуючи автомобілем Тойота, р.н. АА 1815АХ, порушив вимоги пункту 15.13 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Тойота, р.н.АА 2100 НР, який в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту № 0112-0104-0460 від 13.05.2014 року автомобіль «Тойота», р.н.[NUMBER] був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Для визначення розміру матеріальної шкоди позивачем було замовлено у фізичної особи-підприємця [PERSON] авто товарознавче дослідження, за результати якого складено експертний звіт № 109 від 03.03.2015 року, відповідно до висновків якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», р.н. 2100НР становить 60 984,13 гривень. 05 березня 2015 року ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» було складено страховий акт № 5086, на підставі якого відповідно до платіжних доручень № 526 та № 22 власнику цього автомобіля [PERSON] було перераховано страхове відшкодування у розмірі 56 622 гривні, тому відповідач повинен відшкодувати 24 542 грн. 68 коп. різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. В судове засідання представник позивача, відповідач та адвокат [PERSON], що діє в інтересах останнього, не з»явились, письмово просили справу розглядати без їх участі. У своїх запереченнях проти позову представник відповідача адвокат [PERSON] просила суд відмовити позивачу у задоволенні його вимог, оскільки реальний матеріальний збиток в результаті пошкодження застрахованого транспортного засобу Тойота, р.н. [NUMBER] складає 32 079,32 грн., суб»єкт оціночний діяльності, який проводив оцінку майна [PERSON] не укладав відповідний договір на проведення таких дій з позивачем. Крім того, зазначила, що при виплаті страхового відшкодування позивач не вирахував з нього франшизу, а також перерахував його не застрахованій особі. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Протиправність дій [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді 12 лютого 2015 року підтверджена довідкою відділення ДАІ Шевченківського району м. Києва від 12.02.2015 року, а також постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 27 лютого 2015 року, згідно з якою відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340грн. Зазначені в цих документах обставини про те, що [PERSON]порушив пункт 15.13 Правил дорожнього руху України останнім не спростовані та ним не заперечуються. Матеріалами справи також підтверджено, що цивільна відповідальність [PERSON], пов»язана з експлуатацією автомобіля Тойота, р.н. [NUMBER], була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта»відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7797943. Ліміт відповідальності за шкоду майну визначений цим полісом у розмірі 50 000 грн. за мінусом франшизи 0,00 грн.. ПрАТ СК «Український страховий стандарт» складено Страховий акт № 5086 від 05.03.2015 року та на його підставі, а також на підставі заяви страхувальника автомобілю Тойота, р.н. АА 2100НР [PERSON], з якою позивачем було укладено Договір 0112-0104-0460 добровільного страхування цього транспортного засобу, що є предметом застави, платіжними дорученнями № 526 та № 22 перераховано страхове відшкодування у загальному розмірі 56 622 грн. ст.9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Рішенням господарського суду м.Києва від 17 листопаджа 2015 року з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь Приватного акціонерного товариства «страхова компанія «Українськй страховий стандарт» стягнуто 32 079,32грн. страхового відшкодування. Звітом № 109 про оцінку автомобіля Тойота, реєстраційний номер [NUMBER] від 03 березня 2015 року встановлена вартість матеріального збитку, завданого його власникові в результаті пошкодження при ДТП, у розмірі 32 079 грн. 32 коп., а також вартість відновлювального ремонту цього автомобіля у розмірі 60 984,13 грн. На спростування доводів адвоката [PERSON] в цій частині суд зазначає, що вказаний звіт проведений на замовлення ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», суб»єктом оціночної діяльності СПД фізичною особою [PERSON], на підставі укладеного ним з позивачем договору і, на думку суду, у відповідності до ст.ст.57,58,59 ЦПК України, є належним і допустимим доказом суми матеріального збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженій Мін»юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року ( у редакції наказу МЮ України та Фонду державного майна України 2009 року № 1335/5/1159) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний оцінювачем, який має вищу технічну освіту та відповідну кваліфікацію. Слід також зазначити, що цей звіт вже був досліджений та оцінений Господарським судом, покладений ним в основу рішення, яке на даний час набрало чинності, а відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.3 Закону України «Про загальнообов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої життю, здоров»ю та/або майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. Тобто, виходячи із суті такого страхування, вказаний Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача. При цьому, право вимоги передається у тому ж обсязі, в якому воно могло б бути здійснено самим страхувальником та в межах фактичних виплат,які здійснені страховою компанією. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно ч. 1 ст. 1191ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положень ст. 29 Закону України „ Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, проте, з урахуванням коефіціенту зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, страховик не відшкодовує фізичний знос, розрахований в порядку, встановленому законодавством. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то згідно зі ст. ст. 22, 1166,1187,1191,1194 ЦК України відшкодування може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Враховуючи вказані норми та надані позивачем докази, суд вважає, що позивачем потерпілій з вини [PERSON] особі було виплачено страхове відшкодування, виходячи із реальних збитків, завданих у результаті ДТП пошкодженням автомобіля. Таким чином, розмір відшкодування, який підлягає стягненню з [PERSON] визначається за правилами ст.1194 ЦК України, тобто, є різницею між фактичним розміром шкоди - 32079,32 грн. і розміром страхового відшкодування, виплаченого страховою компанією 56 622 грн. та становить 24 542,68 грн., оскільки остання у зв'язку з виплатою страхового відшкодування набула прав потерпілої особи. При цьому слід зазначити, що наявним в матеріалах справи відповідним розрахунком підтверджується, що страхове відшкодування було виплачено із зменшенням на розмір франшизи 1050 грн, тобто, доводи представник позивача про її включення до повної суми є безпідставними. Щодо зауважень адвоката про виплату цього відшкодування не застрахованій, а іншій особі, то на їх спростування до матеріалів справи долучено заяву власника постраждалого у ДТП авто [PERSON] від 04.03.2015, в якій міститься її особиста вказівка про проведення виплати саме таким чином на рахунок іншої особи, що не суперечить вимогам діючого законодавства. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі ст.ст.3,11,14,1192,1194 ЦК України, ст.ст. 1,9,22,29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved