Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28 липня 1995 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають дітей: повнолітню - [PERSON], [INFO], неповнолітніх - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач пішов з родини до іншої жінки, тому з серпня 2015 року проживають окремо, сімейно-шлюбні відносини не підтримують і спільного господарства не ведуть. Відповідач не надає коштів на утримання дітей, не займається їх вихованням та не дає згоди на їх виїзд за кордон. Тому просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, та на утримання [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття та надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у супроводі їх матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] терміном на два роки з 01 липня 2016 року по 01 липня 2018 року до Республіки Казахстан, Російської Федерації, Республіки Болгарія, Туреччини, Єгипту, надати дозвіл [PERSON] без згоди [PERSON] оформлювати документи для виїзду [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за межі України, на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Казахстан, Російської Федерації, Республіки Болгарія, Туреччини, Єгипту. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - Бородянська районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей та сім'ї в судове засідання представника не направила, відповідно до заяви просила слухати справу без її участі. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 28 липня 1995 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Акмолінським відділом реєстрації актів цивільного стану Республіки Казахстан, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.14). Від цього шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.15-17). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Враховуючи, що позивачка позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримала, проти примирення заперечувала, відповідач заперечення проти позову не подав, то шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки суду не надані докази про те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід та може сплачувати аліменти у розмірі вказаному позивачкою, то суд частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, вважає за необхідне, стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24 березня 2016 року і до досягнення [PERSON] повноліття Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого із батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст. ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституції України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну", документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оскільки через відсутність згоди відповідача позивачка позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дітьми за кордон , то суд задовольняючи позов вважає за необхідне надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за межі України [PERSON] та [PERSON] у супроводі їх матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] терміном на два роки з 01 липня 2016 року по 1 липня 2018 року до Республіки Казахстан, Російської Федерації, Республіки Болгарія, Туреччини, Єгипту та, дозволити [PERSON] без згоди [PERSON] оформлювати документи для виїзду [PERSON], [PERSON] за межі України на тимчасовий виїзд за кордон до Республіки Казахстан, Російської Федерації, Республіки Болгарія, Туреччини, Єгипту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1102,40 грн. та в дохід бюджету судовий збір в сумі 501,20 грн.

Outcome: partial