Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири, розташованої адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб в Хмельницькій області. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № НМС0GL00000001 від 22.04.2008 року [PERSON] 22.04.2008 року отримала кредит у розмірі 19196,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2028 року. Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач зобов?язань за кредитним договором належним чином не виконала, в зв?язку з чим станом на 01.07.2013 року має заборгованість в сумі 46 597,44 дол.США, що за курсом НБУ складає 372 313,55 грн. та складається з наступного: 17277,22 дол.США - заборгованість за кредитом; 10214,42 дол.США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3532,50 дол.США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 15573,30 дол.США - пеня за несвоєчасність виконання зобов?язань за кредитом. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачі 22.04.2008 року уклали договір іпотеки №НМС0GL00000001, відповідно до якого надали в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивач до звернення до суду надіслав повідомлення боржнику про порушення основного зобов?язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житлове приміщення у разі продовження порушення. Представник позивача Москалюк С.А. в судове засідання не з?явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представників позивача. Відповідачі в судове зсідання не з?явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що 24.04.2008 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір № НМС0GL00000001, згідно якого Банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк по 22.04.2008 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 19196,50 дол.США на наступні цілі: у розмірі 17000,00 дол.США на покращення житлових умов, а також у розмірі 2196,50 дол.США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1% від суми виданого кредиту. Згідно п.1.2 договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця, в період з 22 по 27 число кожного календарного місяця позичальник зобов?язується надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 186,28 дол.США. Згідно п.4.1. кредитного договору при порушенні позичальником зобов?язань щодо сплати відсотків, комісії, відшкодування витрат банку, які виникли у зв?язку зі сплатою послуг, які були надані або будуть надані в майбутньому з метою реалізації прав банку за даним договором, а також відшкодування витрат, що виникли у зв?язку з виконанням договорів застави /іпотеки/поруки тощо, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов?язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні (або суми в валюті кредиту, еквівалентної 1 гривні за курсом НБУ на день сплати). Згідно п.2.3.7. кредитного договору в разі порушення позичальником зобов'язань банк має право стягнути кредит достроково, в тому числі шляхом звернення стягнення на закладене майно. Відповідачка [PERSON] умов договору належним чином не виконала, в зв?язку з чим у неї виникла заборгованість перед банком. Згідно розрахунку позивача заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 01.07.2013 року становить 46597,44 дол.США, в тому числі: - 17277,22 дол.США - заборгованість за кредитом, - 10214,42 дол.США - заборгованість за відсотками, - 3 532,50 дол.США - заборгованість з комісії, - 15573,30 дол.США - заборгованість з пені. Згідно ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривні. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції від 27.04.2007 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання Враховуючи, що пеня не є зобов?язанням, а способом його забезпечення, суд вважає, що розмір пені повинен обчислюватись у гривні та станом на 01.07.2013 року за курсом НБУ складає 124 430,67 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 22.04.2008 року уклали договір іпотеки, відповідно до якого останні надали в іпотеку нерухоме майно: 2-кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 26.03.1999 року. Згідно п.1.4 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 136350 грн. Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателя з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Таким чином, в зв'язку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору суд вважає, що є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд вважає, що вимоги банку про отримання витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки задоволенню не підлягають, оскільки задоволення таких вимог не входить до компетенції суду. Згідно ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Згідно ст.40 Закону «Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п.43 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.ст.39-40 Закону України „Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. 26.04.2013 року позивач направив відповідачам повідомлення про повернення суми кредиту в повному обсязі та про добровільне звільнення жилого приміщення в разі невиконання вимоги. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не надано суду доказів отримання відповідачам вимоги про виселення з квартири, що є предметом іпотеки, суд вважає, що позивачем не дотримано умов виселення відповідачів, передбачених чинним законодавством, в зв'язку з чим така позовна вимога задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, законодавством передбачений позасудовий порядок зняття з реєстрації фізичних осіб, тому вимога позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є безпідставною. Судові витрати, сплачені позивачем, суд вважає необхідним відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial