Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до підприємства «Інтроліга ТОР ЧООГОЛОМ «ДЕНЬ» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, повернення грошових коштів та стягнення штрафних санкцій, моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Договору №14/004 від 24.03.2014 року між [PERSON] (Замовник) і Підприємством «ІнтролігаТОР «ЧООГОЛОМ«ДЕНЬ» (Виконавець) було досягнуто домовленості про надання послуг по виготовленню друкованої книги «ЖИВІ МИСЛІ МОГУТНЬОЇ ВІРИ» у кількості 1000 примірників обсягом 96 сторінок повно кольорової, форматом 70x100 1/16, палітурка м'яка повно кольорова, ламінована, папір крейдяний 130 г/м2, папір на обкладинку 240 г/м2. Строк виконання робіт по договору становив до 20.09.2014 року.Вартість виконаних робіт визначена договором 22450,00 грн. Для виконання умов Договору [PERSON] внесла в касу Виконавця передоплату в сумі 8000,00 грн. по квитанції до прибуткового ордеру №33 від 26.06.2014 року. 22.12.2014 [PERSON] для остаточного виконання зобов'язань зі свого боку по квитанції до прибуткового касового ордеру №59 від 22.12.2014 року внесла в касу виконавця залишок суми по договору в розмірі 14450,00 грн., таким чином виконавши в повному обсязі свої зобов'язання по оплаті договору. Станом на 20.09.2014 року виконавець своїх зобов'язань по виконанню договору не виконав, книги не виготовив. На неодноразові звернення замовника до виконавця з вимогою виконати умови договору відповідей не отримано. Так 19.08.2015 року замовник направив виконавцеві вимогу щодо виконання замовлення по виготовленню книги, але відповіді не отримано. Договір не виконано. Без відповіді залишена виконавцем вимога замовника і від 21.12.2016 року. При таких обставинах 25.01.2017 року при відсутності виконання умов договору з боку виконавця і відмови повернути отримані від замовника грошові кошти в сумі 22450,00 грн. [PERSON] була вимушена для захисту своїх прав звернутися з позовом до суду про повернення грошових коштів по договору від 24.03.2014 року №14/004 про видання книги. Дана вимога замовника рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.05.2017 року позов [PERSON] була задоволено частково. Апеляційний суд Черкаської області рішенням від 19.07.2017 року скасував рішення суду першої інстанції і вказав, що в договорі від 24.03.2014 року відсутня вказівка на термін дії договору, а вказана тільки дата виконання робіт - 20.09.2014 року, що дає суду підстави вважати, що саме цієї дати закінчилася дія даного договору. Даний договір був заключний в письмовій формі, тому питання відносно його прологацїї повинно було здійснюватися тільки в письмовій формі. Всі дії, вчинені сторонами після 20.09.2014 року є не договірними відносинами сторін, відповідно не тягнуть жодних правових наслідків, передбачених договором, в тому числі і стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору поза межами строку його дії. [PERSON] вважає, що при таких обставинах у неї є всі підстави для звернення до суду з даним позовом про визнання Договору №14/004 від 24.03.2014 року між [PERSON] і Підприємством «ІнтролігаТОР «ЧООГОЛОМ«ДЕНЬ» недійсним з приміненням реституції, передбаченої ст.216 ЦК України, а саме повернення сторін в первоначальний стан перед підписанням договору. В цьому випадку Відповідач повинен повернути [PERSON] отримані по недійсному договору грошові кошти в сумі 22450,00 грн. врахуванням інфляційних втрат, які становлять на даний час з врахуванням часу відліку 20.12.2014 року на 04.08.2017 року 16613,00 грн.. Таким чином до повернення підлягає 39063,00 грн. Позивачка [PERSON] та її представник- адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, позивачка суду пояснила, що нею відповідно до договору сплачені відповідачеві кошти, станом на поточну дату договір не виконаний, проте, відповідач відмовляється повернути їй сплачені кошти. Позивачка вважає, що договір необхідно визнати недійсним та просить суд зобов'язати відповідача повернути їй сплачені кошти. Представник позивачки - адвокат [PERSON] суду пояснив, що оскільки всі дії сторін були вчинені поза межами дії договору, тому існують всі підстави для того, щоб визнати договір недійсним із застосувнням реституції, передбаченої ст.216 ЦК України, а саме: повернення сторін в первісний стан перед підписанням договору. Представники відповідача проти позову заперечували, скерували до суду відзив на позовну заяву, а якомутакож проти позову заперечують, оскільки позовні вимоги є, най думку, необґрунтованими, договір було укладено на виготовлення споживчого продукту з індивідуальними характеристиками, повністю узгодженими між замовником та виконавцем, про що свідчать підписи сторін на вищезазначеному договорі. Тому посилатися при захисті своїх прав у даній справі на норми Закону України «Про захист прав споживачів», що регулює відносини між споживачами, виробниками та реалізаторами серійних стандартних виробів та типових послуг широкого вжитку недоцільно. Просили у задоволенні позову відмовити. У подальшому в судове засідання не зявилися. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором №14/004 від 24.03.2014 року між [PERSON] (Замовник) і Підприємством «ІнтролігаТОР «ЧООГОЛОМ«ДЕНЬ» (Виконавець) було досягнуто домовленості про надання послуг по виготовленню друкованої книги «ЖИВІ МИСЛІ МОГУТНЬОЇ ВІРИ» у кількості 1000 примірників обсягом 96 сторінок повно кольорової, форматом 70x100 1/16, палітурка м'яка повно кольорова, ламінована, папір крейдяний 130 г/м2, папір на обкладинку 240 г/м2. Строк виконання робіт по договору становив до 20.09.2014 року. Вартість виконаних робіт визначена договором 22450,00 грн. Для виконання умов договору [PERSON] внесла в касу виконавця передоплату в сумі 8000,00 грн. по квитанції до прибуткового ордеру №33 від 26.06.2014 року. 22.12.2014 [PERSON] для остаточного виконання зобов'язань зі свого боку по квитанції до прибуткового касового ордеру №59 від 22.12.2014 року внесла в касу виконавця залишок суми по договору в розмірі 14450,00 грн., таким чином виконавши в повному обсязі свої зобов'язання по оплаті договору. З акту приймання-передачі виконаних робіт від 18.04.2016 вбачається, що станом на 14.07.2015 видавництвом було зверстано 128 сторіноквидання вартістю 20 грн. за сторінку на суму 2560., проведено стандартизацію та міджнародну нумерацію видання на сумму 175 грн., розроблено та виготовлено повнокольорову обкладинку в кількості 1000 шт. вартістю 2010 грн., в тому числі розробка 150 грн., викоготовлення 1860 грн., загальна сума витрат становить 4745 грн. Виведений повнокольоровий оригінал-макет надано автору на погодження та підпис. Станом на 18.04.2016 підписаний оригінал-макет не повернено автором видавництву, що унеможливлює виконання видавництвом поліграфічних робіт. Станом на 20.09.2014 виконавець своїх зобов'язань по виконанню договору не виконав, книги не виготовив. На неодноразові звернення замовника до виконавця з вимогою виконати умови договору відповідей не отримано. Так 19.08.2015 року замовник направив виконавцеві вимогу щодо виконання замовлення по виготовленню книги, але відповіді не отримано. Договір не виконано. Без відповіді залишена виконавцем вимога замовника і від 21.12.2016 року. Свідка [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що були присутні під час відвідування позивачкою видавництва з метою з"ясування дати вихооду її книжки та узгодження питань щодо макету. Представник відповідача запевняв про найближчий час друку, але наполягав, що відсутній папір, що ів призводить до порушення строку друку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що надавав позивачці в борг грошові кошти для сплати за догоовром про друк її книги. Кошти вона йому повернула, але йому відомо, що книгу так і не нарукували. Він особисто разом з позивачкою та її чоловіком відвідували видавництво. де директор пояснював, що строки порушені, відбулося здорожчання паперу, а тому позивачці необхідно здійснити доплату. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.05.2017 позов [PERSON] була задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] штраф за період з 06.05.2016 року по 20.03.2017 року в розмірі 21484,65 грн., за цей же період три проценти річних в сумі 590,15 грн., інфляційні втрати в розмірі 2068,50 грн., а всього 24143,30 грн. та судові витрати. Апеляційний суд Черкаської області рішенням від 19.07.2017 скасував рішення суду першої інстанції і вказав, що в договорі від 24.03.2014 відсутня вказівка на термін дії договору, а вказана тільки дата виконання робіт - 20.09.2014, що дає суду підстави вважати, що саме цієї дати закінчилася дія даного договору. Даний договір був заключний в письмовій формі, тому питання відносно його прологацїї повинно було здійснюватися тільки в письмовій формі. Всі дії, вчинені сторонами після 20.09.2014 року є не договірними відносинами сторін, відповідно не тягнуть жодних правових наслідків, передбачених договором, в тому числі і стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору поза межами строку його дії. Згідно з ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Стаття 631 ЦК України умову про строк дії договору відносить до однієї із основних умов договору. Відповіцдно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду і захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо і встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний суд недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичні наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочин кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Пленум Верховного Суду України у п.8 своєї постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Визнання правочину недійсним, як спосіб захисту права, застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст.203, ст.ст.215, 216 ЦК України), та має на меті застосування наслідків його недійсності (реституції). У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, п.4, п.5, судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч.2 ст.215 ЦК України). Частиною 3 ст. 12, ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Аналізуючи наведене, суд вважає, що станом на момент укладення договору №14/004 від 24.03.2014 він був проявом волевиявлення учасників правочину, відповідав їх внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, про що свідчать підписи на оспорюваному договорі. Тобто при укладені договору сторонами дотримано всіх необхідних для чинності правочину умов. Після укладення договору, сторони виконували зобов'язання, що пітверджується платіжними документами, відповідно до яких позивачка [PERSON] сплатила вартість замовлених нею послуг. В свою чергу відповідач приступив до виконання обумовлених в договорі робіт, що є доказом того, що сторони вважали договір дійсним в момент його укладення. Однак, всі дії були вчинені сторонами поза межами дії договору, а як встановлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19.07.2017, всі дії, вчинені сторонами після 20.09.2014 є не договірними відносинами сторін, відповідно не тягнуть жодних правових наслідків, передбачених договором, в тому числі і стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору поза межами строку його дії. Позивачка посилається як на підставу недійсності на те, що оспорюваний договір не забезпечує рівності прав сторін, оскільки в разі розірвання договору з ініціативи «Замовника» він «Виконавцеві» сплачує всі понесені за даним договором збитки та штрафні санкції у розмірі 10% від суми Договору і навпаки, в разі розірвання Договору з ініціативи «Виконавця». Позивачка вважає, що вказаний пункт договору фактично при відсутності строку дії договору ставить «Замовника» при повному виконанні ним своїх зобов'язань в положення, що він не може звернутися за захистом своїх прав шляхом розірвання договору при фактичній бездіяльності «Виконавця» без понесення штрафних санкцій, навіть у разі істотного порушення ним договору. Вважає, що таке положеннядоговору носить дискримінаційний характер і не відповідає характерові рівноправності сторін в договорі, принципам цивільного права. Проте таке посилання не відповідає дійсності, так як п. 7.2 оспорюваного договору встановлена відповідальність обох сторін, що забезпечує їх рівність перед законом та договором. На думку суду вісутні підстави для визнання договору недійсним, оскільки сторони при його укладенні дотримались встановлених законом вимог та прийнялись за його виконання, позивачка [PERSON] не надала суду доказів про недійсність договору, тому в задоволенні позову слід відмовити. Похідна вимога заявлена позивачем про застосування реституції не підлягає до задоволення, оскільки судом не встановлено факту недійсності правочину.

Outcome: dismissed