Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON], що представляє інтерси [PERSON], звернувся до суду з позовом в якому просив визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В ході судовго розгляду представником відповідача [PERSON], що представляє інтереси відповідача [PERSON] було заявлено зустрічний позов про вселення відповідачки [PERSON], в спірну квартиру та усунення перешкод у користуванні нею та передачу ключів від вхідної двері. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, відносно задоволення зустрічного позову просив відмовити. Пояснивши, що позивач [PERSON], з 2004 року володіє на праві приватної власності з квартирою [ADDRESS]. 24 листопада 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в якому народили сина [PERSON] 01 листопада 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідачка [PERSON], разом із сином [PERSON] виїхала із вищезгаданої квартири забравши всі свої речі. На час звернення позивача із позовом до суду він одружений з іншою жінкою та чекає на народження дитини. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала просила відмовити, відносно зустрічного позову просила задовольнити, з обставин що скалилися, а саме тому що відповідачці на даний час не має де проживати разом із дитиною, тому і звернулась до суду із позовом про вселення передачу ключів та усунення перешкод у користуванні квартирою № 56 що знаходиться у м. Києві по вул. Микільсько-Слобідській 2В . Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити, в задоволенні зустрічного позову просив задовольнити. Пояснивши, що позивач не надав суду безспірного підтвердження факту відсутності відповідачки у спірній квартирі понад строк встановлений законом. Представник третьої особи в судовому засіданні просив прийняти рішення відповідно вимог чинного законодавства з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи, свідків дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 24 листопада 2007 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розівано. (а.с.20) 13 грудня 2014 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, позивач володіє на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] Виходячи з довідки Ф №3, крім позивача в квартирі зареєстровані син - [PERSON], також [PERSON] як колишня дружина. (а. с. 19). Із пояснень наданих представником позивача, вбачається що відповідачка у вищезгаданій квартирі не проживає, а проживає за іншою адресою та добровільно знятись з реєстрації за вище згаданою адресою не бажає, чим чинить перешкоду позивачу у користуванні його власністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт не проживання в вищезгаданій квартирі за адресою [ADDRESS], більше двох років, значивши що свої речі із квартири вивезла власноруч. Але так як в данний час зросла аренда на житло в м. Києві, вона позбавлена можливості знімати таке жило для проживання. Крім того в ході судвого розгляду висловлювалась про те що вважає спірною квартиру і своєю власністю, тому і просить її вселити в вищезадану квартиру усунути прешкоди у користуванні нею та видати ключі від вхідних дверей. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на викладене, виходячи з предмету позову, факт подачі якого автоматично виключає домовленість між сторонами по справі про збереження права користування квартирою за відповідачем в разі не проживання останньої в ній понад встановлений законодавством термін, та підтвердження відповідачкою факту не проживання в вищезгаданій квартирі, суд знаходить первинний позов такий, що обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Аналізуючи надані стороною відповідача докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що стороною відповідача не доведено в судовому засіданні належними доказами заявлені вимоги, тому в задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено у повному обсязі. Підсумовуючи наведене, з огляду на положення ст.ст. 15 ЦК України, згідно якої, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, ст. 16 ЦК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, здійснюючи аналіз доказів в межах заявлених позовних вимог, як того вимагає ст. 11 ЦПК України та зважаючи на положення ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд знаходить первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у зв"язку із необгрунтовністю. На підставі ст.,

Outcome: approved