Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду м.Запоріжжя з позовом, до [PERSON] в якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки з відстрочкою виконання рішення суду до втрати чинності\~Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», посилаючись на те, що відповідно до укладеного між ВАТ «СведБанк» і [PERSON] кредитного договору №0703/0508/71-102 від 29.05.2008 року остання отримала кредит у розмірі 60000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом. У якості забезпечення вищезазначеного кредитного договору 29.05.2008 року між ВАТ «СведБанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №0703/0508/71-102-Z-1,\~посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру в придатному для житла стані, загальною площею 55,12 кв.м., житловою площею 38,51 кв.м., за адресою : м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд.86 - А, кв.52., яка належить [PERSON]. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечує, зазначаючи про недійсність укладеного договору. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3\~ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі\~ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини, у тому числі і з рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2014 року. (а.с.112). 29.05.2008 року [PERSON] та ВАТ „Сведбанк" укладено кредитний договір №0703/0508/71-102, за яким банк надав у кредит 60 000 доларів США на строк до 29.05.2028 року включено під 11,9% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 29.05.2008 року укладено договір іпотеки №0703/0508/71-102-Z-1. В іпотеку передано квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2013р. встановлено, що відповідно до статуту ПАТ «Омега Банк» є правонаступником ПАТ «Сведбанк» у звязку із зміною найменування та залучений до участі у справі. 25.05.2012р. у звязку з укладенням договору купівлі-продажу прав вимоги новим кредитором, у тому числі за договорами [PERSON], був АТ «Дельта Банк» ПАТ «Альфа-Банк» від АТ «Дельта-Банк» набув право вимоги за зобовязаннями [PERSON] та є новим кредитором у зобовязанні у звязку із купівлею прав вимоги 15.06.2012р. З умов Кредитного договору вбачається, що кредитні кошти надано Позивачеві на придбання об'єкта нерухомості, а саме - квартири. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 60000 доларів США 00 центів на строк з 29 травня 2008 року по 29 травня 2028 року включно та на умовах, передбачених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим Договором. Згідно з п.3.1.розділу №2 кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через Касу банку, згідно Додатку №1 до цього договору. Відповідно до п. 3.2. проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування кредитом, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів\~у році. Пунктом 1.3 розділу №1 кредитного договору передбачена процентна ставка\~11,9 %. Відповідно до п.5.1. розділу №5 кредитного договору позичальник зобовязується забезпечити своєчасне повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату комісій, у порядку та строки встановлені договором, в також сплату неустойки та відшкодування Банку збитків у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобовязань. Відповідно до п.2.3 розділу №2 кредитного договору при непогашені заборгованості перед Банком у строки , передбачені цим договором, Банк має право звернути стягнення на предмет застави, та/або звернутися до суду. У якості забезпечення наданого кредитного договору між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] (іпотекодавець) 29.05.2008 року був укладений іпотечний договір №0703/0508/71-102-Z-1,\~посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру в придатному для житла стані, загальною площею 55,12 кв.м., житловою площею 38,51 кв.м., за адресою : м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд.86 - А, кв.52., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 29.05.2008 р. №7393. Згідно з п.1 іпотечного договору №0703/0508/71-102-Z-1 від 29.05.2008 року цим договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодрежателя, що випливають з Кредитного договору № №0703/0508/71, у тому числі щодо повернення кредиту у сумі 60000 доларів США, сплати процентів за користування кредитом, виконання інших зобовязань. На підставі п.5 іпотечного договору №0703/0508/71-102-Z-1сторони оцінюють предмет іпотеки у 380568,30 гривень. [PERSON] вимоги кредитного договору №0703/0508/71 не виконує, в обумовлені строки кредит і відповідну платню по ньому не сплачує. Позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості по кредиту, попереджав про звернення до суду, однак останні заходів до погашення заборгованості не вжито. Станом на 27.07.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №0703/0508/71-102 від 29.05.2008 року в сумі 1695321,83 гривень, а саме: за кредитом 47999,84 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 1059525,43 гривень,\~по відсотках 18750,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 41388,43 гривень та пеня за останні 12 місяців 221,907,94 грн. \~ Статтею 526 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~ Частиною 2\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1\~ст.1049 Цивільного кодексу України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1\~ст.1048 Цивільного кодексу України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~\~ Частиною 1\~ст.1056-1 Цивільного кодексу України\~передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст.610,\~612 Цивільного кодексу України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1\~ст.1050 Цивільного кодексу України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст.533 Цивільного кодексу України\~грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі\~ст.617 Цивільного кодексу України\~особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.\~\~\~\~ Згідно з ч.1\~ст.625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК, статті\~3\~і\~4ЦПК). На підставі\~ст.1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека\~вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому\~Законом України «Про іпотеку». Статтею 7 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1\~ст.5 Закону України «Про іпотеку»\~предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Частиною 1\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1\~ст.35 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому частиною 2\~статті 35 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. На підставі ч.3\~ст.33 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до\~ст.39 Закону України «Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. У звязку з невиконанням позичальником [PERSON] вимог кредитного договору №0703/0508/71-102 від 29.05.2008 року банк набув право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити всю суму зобовязання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом, відсотками, незалежно від настання строку виконання боргового зобовязання, який зазначено у кредитному договорі. Щодо початкової ціни предмета іпотеки, суд виходить з наступного. Положеннями ч.1\~ст.39 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного субєкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей\~38,\~39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6\~ст.38 цього Закону. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року (справа №6-61цс15). Згідно із ч.6\~ст.38 Закону України «Про іпотеку»\~ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Визначення початкової ціни предмету іпотеки під час проведення державної реєстрації права власності суперечить вимогам ст.ст.39\~і\~43 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів щодо вартості іпотечного майна, суд вважає можливим визначити мінімальну вартість виходячи з ціни, узгодженої сторонами у договорі іпотеки.Так, згідно до п.5 іпотечного договору №0703/0508/71-102-Z-1сторони оцінюють предмет іпотеки у 380568,30 гривень. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки має бути здійснене за ціною, що не є меншою за узгоджену сторонами вартість\~380568,30 гривень. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення\~ст.11 Цивільного процесуального кодексу України\~щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. При цьому, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначений закон був прийнятий з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобовязанням за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобовязань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України пропонується мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України і убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Відповідно до частини 1 цього\~Закону\~визначено, що протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із\~ст.4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно із\~ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами\~резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири і 250 кв.м для житлового будинку. З огляду на\~ст.3 вказаного Закону\~він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться (правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду України по справі №6-58ц15 від 27.05.2015 року). Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч.1\~ст.263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. З матеріалів справи вбачається, що боржнику [PERSON] (позичальник) було надано кредитні кошти в іноземній валюті на задоволення власних потреб без будь-яких обмежень. На забезпечення кредитного договору [PERSON] було передано в іпотеку трикімнатну квартиру в придатному для житла стані, загальною площею 55,12 кв.м., житловою площею 38,51 кв.м., за адресою : м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд.86 - А, кв.52., яка належить [PERSON], яка використовується для постійного проживання. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що у власності [PERSON] є інше нерухоме майно. Отже, суд вважає, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами, у звязку з чим рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії вказаного\~Закону. Відповідно до ч.1\~ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved