Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала таким. Відповідачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з її батьком [PERSON] у період з 26.10.2004 року по 11.05.2016 року. У вказаній квартирі відповідачка зареєстрована з 03 травня 2006 року, з 2015 року відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, місце її фактичного перебування не відоме. [INFO] батько помер та позивачка прийняла спадщину за законом після його смерті. Добровільно знятися з реєстрації в квартирі відповідачка не бажає, чим порушує її права, як власника квартири, що у відповідності до ст.405 ЦК України є підставою для припинення користування останньою житловим приміщенням. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляд справи заперечень не мала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті суді на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS]. На підтвердження такого позивачем надано дублікат свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданим Снігурівською міською радою 12.07.2011 року на 1/5 частку; свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Л.П. 26.07.2017 року, реєстровий №1677 на 1/5 частку; свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], посвідченим державним нотаріусом Снігурівської держнотконтори Миколаївської області 13.12.2017 року, реєстровий номер 1197 на 1/5 частку; договір дарування 2/5 часток квартири іншими співвласниками житла, посвідченим приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області 26.02.2018 року, реєстровий №41; витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-15). За даними довідки Снігурівської міської ради Миколаївської області №315/01-2.5 від 11 квітня 2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою в [ADDRESS] з 03.05.2006 року (а.с.36). Зміна прізвища відповідачки внаслідок реєстрації шлюбу з гр.[PERSON], мешканцем [ADDRESS], що підтверджується актовим записом про шлюб №80 від 20.01.2017 року та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.45-47). 03 травня 2006 року у вказаній жилій квартирі за згоди померлого власника була прописана його колишня дружина -відповідачка [PERSON], що підтверджується записами у будинковій книгі (а.с.18-20). Згідно акту депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Попович В.В., складеним 04 квітня 2018 року, встановлено що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] але фактично не проживає з 15 червня 2015 року, що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] Підпис депутата завірено секретарем міської ради [PERSON] та скріплено печаткою (а.с.23). Крім того, позивачем надано акт депутата міської ради Поскрипки О.Л. від 27.06.2016 року, де також підтверджено факт не проживання відповідачки по місцю реєстрації з 15.06.2015 року (а.с.22). 11 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис №16 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.21). Таким чином, відповідачка не є членом сім"ї власника житла, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 383, 391 ЦК України. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (правова позиція ВСУ у справі №6-709цс16). У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідачки за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні квартири чи виявлення нею інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідачки понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача, суд не стягує з відповідача понесені судові витрати.

Outcome: approved