Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення. На підставу своїх вимог спирається на те, що позивачу відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом виданого 18.12.2012 року державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори, спадкова справа №309 за 2011 рік, зареєстровано в реєстрі за №2092 та витягу про державну реєстрацію від 27.12.2012 року належить на праві приватної власності 1/2 частини квартири [ADDRESS] . 1/2 частини даної квартири належить на праві власності позивача батьку [PERSON] , який проживає [ADDRESS] . Позивач, за усною домовленістю тимчасово вселив у дану квартиру його колишнього товариша відповідача - [PERSON] без реєстрації місця проживання та без укладення будь - якого договору найму житла та без проведення оплати за його користування. За домовленістю відповідач повинен оплачувати комунальні послуги самостійно і на першу вимогу звільнить добровільно дане житло. На даний час виникла необхідність вселити в дану квартиру позивача дочку - [PERSON] з її дочкою - [PERSON] . На неодноразові позивача усні звернення до відповідача про звільнення квартири не принесли результату і відповідач не бажає самостійно звільнити житло. Представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Маньківським районним судом за позовом батька позивача [PERSON] до відповідача, рішенням від 22 грудня 2017 року у цивільній справі №701/472/17-ц вирішено усунути перешкоди в користуванні належної батьку 1/2 частини квартири та вирішенотпитання про виселення відповідача із 1/2 частини квартири без надання іншого житла. На даний час відповідач не звільнив квартиру, ключі від квартири не передав батькові позивача, у квартиру нікого не допускає, уникає спілкування та переховується. Окрім того, батько записаний як абонент по комунальних платежах та нього заведені особові рахунки. Так, відповідно довідки №38 ТОВ «Уманьгаз збут» станом на 01.04.2018 року заборгованість по споживанню газу за позивача квартирою становить 2981,03 грн. Згідно повідомлення комунального підприємства «Кокунальник - М» заборгованість за надані комунальні послуги станом на 01.04,2018 року складає 2436,58 грн. Окрім того заборгованість за спожиту електроенергію станом на 01.04.2018 року становить 721,38 грн., що послужило наслідком відключення квартири від електропостачання, що і змусило представника позивача звернутися з даним позовом до суду. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити в повному обємі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. За позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] спадкоємцем є її син [PERSON] (а.с.5), і спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Інша 1/2 часткка даної квартири належить на праві власності батьку позивача - [PERSON] . Згідно рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22.12.2017 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, позов задоволити частково та зобов"язаноу сунути перешкоди в користуванні належної [PERSON] на праві приватної власності 1/2 квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення (а.с.7). Позивач обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що за усною домовленістю тимчасово вселив у дану квартиру його колишнього товариша відповідача - [PERSON] без реєстрації місця проживання та без укладення будь - якого договору найму житла та без проведення оплати за його користування. За домовленістю відповідач повинен був оплачувати комунальні послуги самостійно і на першу вимогу звільнити добровільно дане житло. На даний час у позивача виникла необхідність вселити в дану квартиру позивача дочку - [PERSON] з її дочкою - [PERSON] , проте на неодноразові позивача усні звернення до відповідача про звільнення квартири не принесли результату і відповідач не бажає самостійно звільнити житло та крім того допустив на момент подачі позову до суду заборговність по комунальних платежах. Відповідач та його представник не визнаючи позовні вимоги зазначили, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 Євро як плату за придбання даної квартири і в подальшому здійснив ремонт даної квартири витративши 91540 грн. (а.с.162). Відповідач також зазначив, що квартиру не переофорив, оскільки позивач просив зачекати декілька років, оскільки квартира в заставі. В судовому засіданні не було встановлено та підтверджено факту купівлі-продажу даної квартири, оскільки доказів цього суду надано небуло. Також в судовому засідані не знайшов свого підтвердження факт передачі відповідачем позивачу грошової суми в розмірі 6000 Євро як плата за придбання квартири так і не підтверджено факту передачі даних грошових коштів в рахунок орендної плати. Допитаний в якості свідка безпосередньо в судовому засіданні [PERSON] заперечив твердження відповідача проте що останній купив дану квартиру, факт передачі грошових коштів, а також заперечив будь-які відносини щодо найму даного житла відповідачем, зазначивши, що останньому тимчасово дозволив користуватися даною квартирою його син - [PERSON] до моменту коли його дочка не досягне повноліття. Допитані в якості свідків безпосередньо в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили лише факт проживання відповідача у спірній квартирі та проведення останнім ремонтних робіт у квартирі . Суд при вирішенні даного спору керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 391 ЦК України, передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , є власником 1/2 квартири [ADDRESS] , тому має право свою частину квартири використовувати для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, чи інших осіб. Позивач у своїй позовній заяві просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні належного позивачу на праві приватної власності 1/2 частки квартири [ADDRESS] шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. Згідно з матеріалами справи, а саме копії паспорта [PERSON] вбачається, що останній зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.58). Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Суд зазначає, що в судовому засіданні було встановлено факт того, що на час вселення відповідача у квартиру [ADDRESS] [PERSON] не був власником даної квартири, оскільки на той час квартира належала його батькам [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному. Письмового підтвердженння щодо уповноваження [PERSON] - [PERSON] на укладення договору найму житла суду не надано сторонами. Також в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт усного договору найму житла між [PERSON] яка на той час була власником даної 1/2 частки квартири та відповідачем. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні зазначили, що між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір найму житла та обгрунтовують свою позицію тим, що позивач не ставить питання про розірвання договору найму житла укладеного на їх думку на невизначений строк, проте дане твердження також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки як встановлено в судовому засіданні і підтверджено матеріалами справи [PERSON] на час коли [PERSON] вселився в квартиру не був власником даної квартири, а відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Ст. 811 ЦК України регламентовано, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця, проте судом не встановлено факту укладення договору найму житла між [PERSON] та [PERSON] , тому в даному випадку правонаступництво у разі зміни власника житла, переданого у найм не підлягає до застосування. Тобто судом встановлено, що відповідач не є наймачем даного житла на підставі договору найму житла. Посилання представника відповідача та відповідача що про факт укладення договору найму на невизначений строк свідчить факт поселення відповідача до квартири, наймодавцем є особа уповноважена власником, плата за користування житлом була внесена у грошовій формі і решта оплати за користування житлом була внесена шляхом проведення ремонту також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується вищевикладеним. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 квартири [ADDRESS] і відповідач своїм проживанням в ній перешкоджає реалізувати позивачу його права, як власнику 1/2 частини даної квартири, які закріплені в Конституції України та в ст. 150 ЖК УРСР. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача та позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає змогу суду дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved