Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17\~846 грн. 81 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до кредитного договору № 31132, укладеного 12.02.2008 року між Кредитною спілкою «Центральна» та [PERSON], останній отримав кредит на будівництво у розмірі 8\~000 грн. строком на 24 місяці з умовою щомісячної сплати заборгованості по кредиту та нарахованими відсотками у розмірі 491 грн. Відповідач порушив умови договору та замість щомісячних платежів, вказаних у додатку до кредитного договору, він зробив усього 16 платежів. До теперішнього часу сума боргу повністю не сплачена. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 10.02.2015 року має заборгованість у розмірі 17\~846 грн. 81 коп., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6\~452 грн. 90 коп., відсотки за користування кредитом у розмірі 11\~393 грн. 91 коп. У зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки. У судовому засіданні встановлено, що 12.02.2008 року між Кредитною спілкою «Центральна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 31132, відповідно до умов якого останній отримав кредит на будівництво у розмірі 8\~000 грн. строком на 24 місяці (до 15.02.2010 року) з умовою щомісячної сплати заборгованості по кредиту та нарахованими відсотками у розмірі 491 грн. щомісячно. Відповідно до п. 2.2.2 кредитного договору № 31132 від 12 лютого 2008 року, позичальник зобовязується погашати кредит та виплачувати відсотки згідно графіка, який є невідємною часткою вищезазначеного договору. Відповідач у повному обсязі не сплатив суми в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків, чим порушив прийняті на себе договірні зобовязання і внаслідок чого утворилась заборгованість. Як зазначає позивач, у звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10.02.2015 року має заборгованість у розмірі 17\~846 грн. 81 коп., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6\~452 грн. 90 коп. та відсотків за користування кредитом у розмірі 11\~393 грн. 91 коп. Однак, вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору, сторони погоджують наступні строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків графік, який являється невідємним додатком до даного договору. Згідно графіку розрахунків від 13 вересня 2014 року, сума відсотків за користування кредитними коштами за період з 12.02.2008 року по 15.02.2010 року становить 5\~617 грн. 95 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 16.02.2010 року по 03.09.2014 року у розмірі 5 775 грн. 96 коп., то дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати відсотків у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, а в даному випадку саме до 15.02.2010 року включно, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Оскільки в даному випадку строк дії договору (згідно згідно графіка платежів, який є невідємною часткою вищезазначеного договору) закінчився 15.02.2010 року, то позивач не вправі нараховувати після цього терміну відсотки за користування кредитом та звертатися з позовом щодо їх стягнення. Саме такого\~\~висновку\~\~дійшов\~\~Верховний Суд України в\~постанові\~від\~06 листопада 2013 року по справі за позовом\~\~ПАТ «Перший Український міжнародний банк»" про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6\~452 грн. 90 коп., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 5\~617 грн. 95 коп., а всього 12\~070 грн. 85 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial