Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду та свої позовні вимоги мотивує тим, що він брав участь в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають першочергове право на відведення земельних ділянок. Позивач як учасник бойових дій звернувся до [PERSON] міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А. 27.04.2016 року [PERSON] міською радою прийнято рішення №647-МР «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО», пунктом 4 додатку до цього рішення вирішено надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність учаснику АТО для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А. 29.07.2016 року управління архітектури та містобудування [PERSON] міської ради надало висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, яким погоджено проект землеустрою. 25.08.2016 року відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:01:008:0173, що знаходиться за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А зареєстровано в Державному земельному кадастрі. 28.09.2016 року [PERSON] міська рада прийняла рішення №1093-МР «Про надання у власність земельних ділянок учасникам АТО», яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надала у власність [PERSON] (ідентифікаційний код 27122245300) земельну ділянку за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:008:0173, категорія та функціональне призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). 12.10.2016 року зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:008:0173, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за [PERSON]. Вже після реєстрації права власності на земельну ділянку, [PERSON] виявив, що його земельній ділянці, невідомою особою встановлено дитячий майданчик. Місцеві мешканці повідомили, що дитячий майданчик встановлено депутатом [PERSON] міської ради. У звязку з чим, листами від 21.10.2016 року, 12.05.2017 року учасник бойових дій [PERSON] звертається до [PERSON] міського голови [PERSON] з проханням посприяти у вирішенні питання щодо перенесення дитячого майданчика в інше місце із земельної ділянки за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, яка передана йому [PERSON] міською радою у власність як сучаснику АТО. Однак, в порушення ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», п. 18 ч. 4 п. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» порушене у зверненні питання щодо перенесення дитячого майданчика в інше місце не було вирішено та не забезпечено поновлення порушених прав учасника бойових дій. Листом від 25.05.2017 департамент ресурсних платежів [PERSON] міської ради повідомив учаснику бойових дій про те, що в межах наданих йому повноважень, з виїздом на місце, розглянуто звернення, яке надійшло з особистого прийому [PERSON] міського голови щодо перенесення дитячого майданчика із земельної ділянки по проїзду Новий, 12 А у м. Суми, що надана учаснику бойових дій в АТО під забудову. У відповіді зазначено, що поряд із земельною ділянкою по проїзду Новий, 12 А у м. Суми знаходиться вільна земельна ділянка (пустир) орієнтовною площею 0,45 га, на яку управління архітектури та містобудування [PERSON] міської ради надало свої пропозиції щодо можливості розміщення дитячого майданчика. У звязку з чим, КП «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради направлено лист щодо перенесення дитячого майданчика з належної позивачу земельної ділянки на вільну земельну ділянку. На адвокатський запит щодо обладнання дитячого майданчика по проїзду Новий, 12 А у м. Суми, управлінням капітального будівництва та дорожнього господарства [PERSON] міської ради надано ряд документів, з яких вбачається, що 25.01.2017 року [PERSON] міською радою прийнято рішення №1737-МР «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми закінчених обєктів», яким прийнято дитячий майданчик до комунальної власності та передано закінчений будівництвом обєкт «Будівництво дитячого майданчика за адресою: м. Суми, вул. Поліська» в господарське відання та на баланс комунальному підприємству «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради. Таким чином, дитячий майданчик закріплено за комунальним підприємством власником [PERSON] міською радою та наділено КП «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради правом володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Однак, на адвокатський запит до комунального підприємства «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради щодо строків перенесення дитячого майданчика із земельної ділянки по проїзду Новий, 12А у м. Суми, яка належить на праві власності [PERSON] на земельну ділянку (пустир) що знаходиться на перехресті між проїздом Новим та вул. Новою у м. Суми, підприємство відповіло, що дане питання не належить до його компетенції, перенесення дитячих майданчиків не передбачено Статутом підприємства. Обслуговування цього дитячого майданчика підприємство здійснювало па підставі договору, укладено з департаментом інфраструктури міста [PERSON] міської ради, який припинив свою дію 31.12.2017. Тому просить суд зобовязати знести (демонтувати) за рахунок [PERSON] міської ради, комунального підприємства «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради дитячий майданчик, що розміщений на земельній ділянці за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:008:0173, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві власності [PERSON] Відповідач КП «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради надав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що Комунальне підприємство було утворено відповідно до вимог ст. 78 Господарського кодексу України (Комунальні унітарні підприємства) [PERSON] міської радою, державну реєстрацію проведено 23.08.2006р., номер запису № 1 632 102 0000 004793. Відповідно до п. 4.1. Статуту з питань своєї діяльності [PERSON] підпорядковане, підзвітне та підконтрольне: [PERSON] міській раді, виконавчому комітету [PERSON] міської ради, [PERSON] міському голові, Уповноваженому органу - Департаменту інфраструктури міста [PERSON] міської ради. Основним видом фінансово-господарської діяльності [PERSON] є надання послуг з утримання багатоповерхових житлових будинків та прибудинкових територій. Відповідно до пунктів глави 5 Статуту (СТАТУТНИЙ КАПІТАЛ ТА [PERSON]): [PERSON] становлять основні фонди, оборотні засоби, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі [PERSON], крім об'єктів житлового фонду, які перебувають на окремому обліку [PERSON]; [PERSON] є власністю територіальної громади міста Суми і закріплюється за ним на праві господарського відання; [PERSON] зобовязане використовувати майно, що передане йому в господарське відання, за призначенням відповідно до мети та основних видів економічної діяльності [PERSON], не дозволяючи його погіршенню, пошкодженню або втраті. Таким чином, дитячий майданчик, який Відповідач вимагає демонтувати КП «Сумитеплоенергоцентраль» СМР, належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Суми, а не комунальному підприємству. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] міської ради надав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що позивачем, враховуючи зміст субєктивного права, за захистом якого він звернувся та характер його порушення, обрано конкретний спосіб захисту цивільного права - зобовязання демонтувати дитячий майданчик. За своєю правовою природою позов, який містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, є негаторним. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Відповідно до наявного в матеріалах судової справи робочого проекту будівництва дитячого майданчика, цей обєкт розташовано за адресою: м. Суми вул. Поліська (додаток №17 до позовної заяви), роботи з його монтажу виконувались 27-28 квітня 2016 року (додаток №8 до позовної заяви), тобто за 5-6 місяців до набуття Позивачем права власності на земельну ділянку. Разом з тим, у доданих до позовної заяви документах є суперечність між адресою земельної ділянки Позивача (Суми, проїзд Новий 12 А) та адресою на якій розташовано дитячий майданчик (м. Суми вул. Поліська). Акт обстеження земельної ділянки в натурі (на місцевості) у матеріалах позовної заяви - відсутній. Разом з тим, дитячий майданчик за адресою: м. Суми, вул. Поліська, збудовано на підставі робочого проекту будівництва, розробленого приватним підприємством «Суми-Южана» на замовлення Управління капітального будівництва та дорожнього господарства [PERSON] міської ради у березні-квітні 2016 року. Змонтовано у період 27-28 квітня 2016 року. Прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Суми 25.01.2017, та передано в господарське відання та на баланс комунальному підприємства «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради. Таким чином, будівництво дитячого майданчика по вул. Поліська м. Суми здійснено у відповідності до вимог і норм чинного законодавства у галузі архітектури та містобудування. Вважають, що Позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а також не доведено факту порушення його прав та законних інтересів [PERSON] міською радою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на факти зазначені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача КП «Сумитеплоенергоцентраль» СМР заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] міський голова у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення проведення і захисті незалежності, суверенності та територіальної цінності України від 02.10.2015 року №4/992, виданої [PERSON] про те, що він дійсно в період з 06.09.2014 по 22.05.2015 та з 23.05.2015 по 13.09.2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпечення проведення і захисті незалежності, суверенності та територіальної цінності України (а.с.17). 27.04.2016 [PERSON] міською радою прийнято рішення №647-МР «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам АТО», пунктом 4 додатку до цього рішення вирішено надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність учаснику АТО для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А (а.с.43). 29.07.2016 управління архітектури та містобудування [PERSON] міської ради надало висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, яким погоджено проект землеустрою (а.с.20). 25.08.2016 відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:01:008:0173, що знаходиться за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А зареєстровано в Державному земельному кадастрі (а.с. 45). 28.09.2016 [PERSON] міська рада прийняла рішення №1093-МР «Про надання у власність земельних ділянок учасникам АТО», яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надала у власність [PERSON] (ідентифікаційний код 27122245300) земельну ділянку за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:008:0173, категорія та функціональне призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 44). 12.10.2016 зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12 А, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:008:0173, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за [PERSON] (а.с.48). Позивач звертався до третьої особи міського голови [PERSON] з письмовою заявою про надання інформації стосовно збудованого дитячого майданчика на земельній ділянці, яка на праві власності належить [PERSON] (а.с.21). Міський голова, розглянувши письмове звернення [PERSON], направив лист останньому за №Б-3205/03020101 від 09.11.2016 в якому зазначено, що будівництво дитячого майданчика на замовлення управління капітального будівництва та дорожнього господарства [PERSON] міської ради здійснювалось на підставі переліку обєктів, видатки на які у 2016 році проводяться за рахунок коштів бюджету розвитку (зі змінами) затвердженого рішенням [PERSON] міської ради від 30 березня 2016 року №488-МР. Питання виділення коштів та внесення обєктів до переліку належить до повноважень [PERSON] міської ради. Таким чином, управління капітального будівництва та дорожнього господарства [PERSON] міської ради є розпорядником коштів та виконує рішення [PERSON] міської ради по будівництву та реконструкції обєктів. Роботи по будівництву дитячого майданчику виконувались 27-28 квітня 2016 року, відповідно до проектно-кошторисній документації. Рішення [PERSON] міської ради про затвердження проекту землеустрою та надання Вам у власність земельної ділянки було прийнято 28 вересня 2016 року, тобто через пять місяців після того як було облаштовано дитячий майданчик (а.с. 22). На звернення до Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР, позивач отримав відповідь від 25.01.2017 за №Б-06-01-21/1138, в якій зазначається, що під час виїзду на місцевість було зясовано, що поруч з земельною ділянкою по проїзду Новому, 12а у м. Суми на перехресті між проїздом Новим та вул. Новою знаходиться земельна ділянка (пустир) орієнтовною площею 0, 45 га. Листом від 16.05.2017 № 379/08.01.01-23 управління архітектури та містобудування [PERSON] міської ради надало свої пропозиції щодо можливості розміщення дитячого майданчику на вищезазначеній земельній ділянці. Враховуючи вищевикладене, до КП «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради направлено лист від 25.05.2017 № 06.01-16/877 щодо перенесення дитячого майданчика з Вашої земельної ділянки на земельну ділянку (пустир), яка знаходиться на перехресті між проїздом Новим та вул. Новою у м. Суми (а.с. 24). Рішенням [PERSON] міської ради № 1737-МР від 25.01.2017 було прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Суми закінчені будівництвом обєкти. В тому числі і обєкт «Будівництво дитячого майданчика за адресою: м. Суми, вул. Поліська». Даний обєкт передано в господарське відання та на баланс [PERSON] підприємству (а.с. 49-51). [PERSON] приймання-передачі основних засобів, затвердженого [PERSON] міським головою [PERSON] 28.02.2017, Управління капітального будівництва та дорожнього господарства [PERSON] міської ради передало в господарське відання та на баланс [PERSON] підприємству «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради закінчений будівництвом обєкт, а саме: «Будівництво дитячого майданчика за адресою: м. Суми, вул. Поліська» (а.с. 76). [PERSON] договору на надання послуг з обслуговування та поточного ремонту дитячих та спортивних майданчиків № 383-б від 20.04.2017 (який в подальшому був пролонгований за наданою інформацією представника відповідача в судовому засіданні) Замовник Департамент інфраструктури міста [PERSON] міської ради доручив Виконавцю - [PERSON] підприємству «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради надавати послугу з обслуговування та поточного ремонту дитячих та спортивних майданчиків відповідно до кошторисних призначень та згідно Додатку № 1 п. 21 в тому числі дитячий майданчик за адресою: м. Суми, вул. Поліська (а.с. 79). [PERSON] відповіді від 20.02.2018 № Б-294/0/5-18/176/6-18 заступника начальника Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на момент проведення перевірки 01.02.2018, виявлено, що на частині земельної ділянки [PERSON] розташований дитячий майданчик, який встановлено невідомими особами (а.с. 139, 140). Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON]\~ст. 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.\~\~ Відповідно до ст.ст.\~316,\~317 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У\~ст. 41 Конституції України\~зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до загальних положень про право власності, встановлених главою 23 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтями 324-327 Цивільного кодексу України визначено об'єкти та суб'єктів права власності Українського народу, права приватної власності, права державної власності, права комунальної власності. Основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління (стаття 133 Господарського кодексу України) Стаття 136 Господарського кодексу України визначає право господарського відання речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб'єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (частина перша статті 24 Господарського кодексу України). Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (частина третя статті 78 Господарського кодексу України). Право господарського відання це речове право суб'єкта підприємництва, який, так само як і власник, володіє корис\-тується і розпоряджається закріпленим за ним майном. Проте, якщо зазначені повноваження власника носять абсолютний ха\-рактер, то суб'єкт підприємництва, за яким майно закріплене власником (уповноваженим власником органом) на праві господарського відання, обмежений у здійсненні повноваження розпоряджатися окремими видами майна, яке (повноваження) він може реалізувати лише за згодою власника. Частинами 1 та 2 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. [PERSON] зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Захист майна (власності) передбачається ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ 1950 року. Норма п. 1 ст. 1 Першого протоколу сформульована комбіновано: перше речення забезпечує власнику «позитивну свободу» - право на «мирне володіння майном»; друге «негативну свободу». Тобто свободу від втручання в його права стосовно власного майна з боку третіх осіб. Відповідно до ст. 13 ЄКПЛ 1950 року: «Кожен, чиї права та свободи. Визнані в цій Конвенції, було порушено. Має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Навіть якщо таке порушення було вчинено особами. Які здійснювали свої офіційні повноваження». Право на ефективний засіб юридичного захисту логічно повязане із приписом ст. 1 Конвенції. Яка покладає на Високі Договірні Сторони обовязок гарантувати конвенційні права і свободи. Забезпечення національних засобів юридичного захисту таких прав і свобод є частиною цього обовязку. Стаття поширюється на будь-яку скаргу. Яку можна вважати небезпідставною за Конвенцією і яка вимагає від національних органів влади не лише вирішити таку справу. Але також забезпечити відповідне відшкодування у випадку виявлення порушення (див. рішення у справі «Сілвер та інші проти Сполученого Королівства» від 18.03.1983. З огляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. [PERSON] з вимогами діючого цивільного судочинства негаторним позовом є позов власника про усунення будь\~яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння (ст. 391 ЦК України). Відповідно до\~статті 78 Земельного Кодексу України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. [PERSON] положень\~статті 116 ЗК України\~громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Негаторний позов предявляється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших перешкоджає йому здійснювати права користування та розпоряджання ним. Обов'язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Він припускається таким, доки сам не доведе правомірність своєї поведінки. Отже, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, а неправомірність дій відповідача презюмується. Відповідно до ч. 1 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, тому просять вимоги позивача задовольнити. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Так судом встановлено, що право позивача порушено та підлягає захисту у судовому порядку, оскільки іншим шляхом позивач позбавлений можливості захистити свої права користування та розпорядження своєю власністю, які йому надані згідно чинного законодавства України. Власник дитячого майданчика [PERSON] міська рада, спільно з [PERSON] підприємством «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради у господарському віданні якого перебуває спірний дитячий майданчик, спільно повинні вирішити питання про його демонтаж та перенесення із земельної ділянки позивача. Тому на підставі викладеного суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню в обраний позивачем спосіб, шляхом знесення (демонтування) за рахунок [PERSON] міської ради, [PERSON] [PERSON] «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради дитячого майданчику, що розміщений на земельній ділянці за адресою: м. Суми, проїзд Новий, 12А, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5910136600:01:008:0173, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить на праві власності [PERSON] Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що Як розяснено в п. 47 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року\~\~№ 6-рп/2013). [PERSON] до положень ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем докази сплати судових витрат, в тому числі на правову допомогу, були подані з дотримання строків, передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Понесення [PERSON] витрат на правову допомогу, в розмірі 5000 грн. 00 коп., підтверджується ордером Серія СМ № 22.12.17, угодою про\~надання правової допомоги від 22.12.2017, 03.04.2018 на виконання умов даної угоди [PERSON] сплачено 5000 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 6 від 03.04.2018 та актом приймання-передачі виконаних робіт, детальним описом наданих послуг (а.с. 7, 167-169). Суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума є співрозмірною щодо наданих послуг, оскільки спір, що виник між сторонами є складним та потребує вивчення великої кількості документів та судової практики, клопотань позивачем щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката не заявлено. Таким чином, суд вважає співрозмірною щодо наданих послуг оплату адвокату в сумі 5000,00 грн. та стягнення суми витрати на професійну правничу допомогу з відповідача [PERSON] підприємства «Сумитеплоенергоцентраль» [PERSON] міської ради за відсутності відповідних рахунків у відповідача [PERSON] міської ради.

Outcome: approved