Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просить суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за нею в порядку спадкування за законом права власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . На час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з матір`ю, але у визначений строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийнятття спадщини та видачі свідоцтва. В судовому засіданні представник позивача адвокат Троянська І.В. позовні вимоги підтримала та просила визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Іванова І.А. позовні вимоги визнали. Надали пояснення по обставинах справи та просили визнати за позивачкою право власності на 1/3 частку спадкового майна, що розташоване по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Левицька Л.А. позовні вимоги не визнали та вважають, що позивачем не надано жодного достовірного та допустимого доказу про те, що позивачка належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] померла [INFO] в селі В.Байраки у своєї дочки [PERSON] , а похована в с. Черняхівка. Позивач після поховання матері біля 7 місяців проживала в її будинку разом із [PERSON] та [PERSON] , вела господарство, обробляла город. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] , яка проживала в с. В.Байраки, після смерті своєї матері неодноразово приїздила в будинок померлої по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] показав, що він є сусідом померлої [PERSON] . За місяць до смерті баби [PERSON] , її дочка [PERSON] забрала матір до себе додому в с. В.Байраки, де [PERSON] влітку 2002 року померла. Він бачив [PERSON] на похоронах, а також після похорон на подвір"ї будинку. Свідок [PERSON] надав аналогічні пояснення. Свідок [PERSON] пояснила, що померла [PERSON] була хрещеною її чоловіка. На момент смерті [PERSON] разом з нею проживав її син [PERSON] . [PERSON] померла в с. В.Байраки у своєї дочки [PERSON] , а похорони відбулись в с.Черняхівка. Після поховання, в будинку залишився проживати [PERSON] [PERSON] після смерті матері ніколи в будинку в с.Черняхівка не проживала, а разом зі своїм чоловіком та хворою донькою проживала в с. В.Байраки. Свідок [PERSON] показала, що працювала вчителем в Високобайрацькій школі, де навчалась дочка [PERSON] [PERSON] разом зі своєї дочкою [PERSON] постійно проживала в с. В.Байраки [PERSON] була хворою, потребувала догляду. Коли їй виповнилося 16 років, приблизно у 2002-2003 році, [PERSON] була видана довідка про закінчення 7 класу. Свідок [PERSON] пояснила, що знає свою сусідку [PERSON] , яка з 1999 року проживала в с. В.Байраки. Зі слів [PERSON] знає, що деякий час у неї проживала її матір, яка потім померла. Після смерті матері, [PERSON] постійно проживала у себе вдома, так як її дочка хворіла та потребувала догляду. Свідок [PERSON] зазначила, що зимою 2003 року була в будинку [PERSON] в с. Черняхівка. Останній проживав сам. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Родинні відносини позивача з померлою підтвердженні свідоцтвом про народження (а.с.6), витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.7), та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8). Згідно довідки Соколівської сільської ради № 269 від 21.05.2018 року, [PERSON] на день смерті [PERSON] та протягом наступного року дійсно проживала в будинку [ADDRESS] без реєстрації (а.с.10). Відповідно до довідки Високобайрацької сільської ради № 317 від 28.03.2018 року, [PERSON] була зареєстрована та проживала приблизно з 2000 по 2013 рік в [ADDRESS] (а.с.37). Згідно довідки Високобайрацького НВК "ЗОШ 1-111 ступенів - дошкільний навчальний заклад" за № 40 від 20.04.2018 року, дочка позивачки - [PERSON] , [INFO] до [INFO] року навчалася в закладі з 4 по 7 клас на індивідуальній формі навчання. Проживала разом з батьками [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.38). В довідці, яка надана виконкомом Соколівської сільської ради № 2053 від 06.11.2015 року зазначено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , з 1961 року по день смерті проживала та була зареєстрована в будинку [ADDRESS] . На день її смерті та на протязі шести місяців після її смерті, в будинку проживав та був зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] (а.с.116, 117). Відповідно до інформації, наданої Кіровоградською районною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 18.12.2002 року за № 742. До 6 місяців до нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] - сина спадкоємця. Інші заяви до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.118), що також підтверджено копією спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] № 742, яка витребувана судом (а.с.69-78). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 липня 2016 року № 426, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] є його донька [PERSON] (а.с.110). Дане право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.112). Відповідно до ст.5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України до спадщини, яка відкрилась і була прийнята спадкоємцем до набрання чинності цього Кодексу, застосовуються правила ЦК УРСР 1963 року. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті спадкодавця, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту [PERSON] не залишила, а тому має місце спадкування за законом. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу ), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. При вирішенні питання, хто є спадкоємцями за законом, враховуються такі юридичні факти як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Відповідно до статей 529-531 ЦК УРСР, які діяли на час відкриття спадщини, за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Таким чином, позивач є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті своєї матері. Згідно ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Відповідно до п.113 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" №18/5 від 14 червня 1994 року, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за №152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зазначене кореспондується з пунктами 3.3., 3.4 Розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 року, якими визначено, що Цивільний кодекс УРСР ( 1540-06 ) 1963 року (далі - ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР (1540-06 ) спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: - довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; - довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; - копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; - запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); - інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР (1540-06 ), прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Слід зазначити, що ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК ( 435-15 ). В обгрунтування своїх вимог позивач надала довідку Соколівської сільської ради від 21.05.2018 року про те, що вона на день смерті [PERSON] та протягом наступного року дійсно проживала в будинку [ADDRESS] без реєстрації (а.с.10). Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося представником позивача дана довідка була видана сільською радою на підставі письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11, 12, 13, 14). Суд не може визнати дану довідку допустимим доказом, так як в матеріалах справи є протилежні довідки, які видані Соколівською сільською радою про те, що на день смерті [PERSON] , в будинку проживав та був зареєстрований [PERSON] (а.с.116, 117). Крім того, в матеріалах справи в наявності довідка Високобайрацької сільської ради, про те, що [PERSON] була зареєстрована та проживала приблизно з 2000 по 2013 рік в [ADDRESS] (а.с.37). Участь [PERSON] у похованні [PERSON] не може розглядатися фактом прийняття спадщини в розумінні ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), оскільки необхідне саме управління і володіння спадковим майном. Не може визнаватися фактичним вступом в управління спадщиною організація та проведення поховання спадкодавця, оскільки такі дії не стосуються спадкового майна. До показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] постійно проживала в будинку померлої матері, суд відноситься критично. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на день смерті матері та протягом 6 місяців після її смерті, постійно проживала в с . Високі Байраки разом з чоловіком та донькою, яка відвідувала в цьому селі навчальний заклад та потребувала постійного нагляду та допомоги. Дані обставини також підтверджені поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Для встановлення факту прийняття спадщини, спадкоємець повинен володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном і взагалі вчиняти такі дії відносно спадкового майна, на які має право лише спадкоємець. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла в с.Високі Байраки Кіровоградського району та області по місцю проживання позивача, що підтверджено копією свідоцтва про смерть (а.с.9). З пояснень свідків вбачається, що позивач перевезла свою матір за місяць до її смерті для догляду в с. В.Байраки, що теж не може бути визнано судом підставою для встановлення факту прийняття спадщини. Позивач просила визнати за нею право власності на 1/3 частку спадкового будинку під [ADDRESS] , але в судовому засіданні достовірно встановлено, що спадковий будинок знаходиться в [ADDRESS] . За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач, і вони не є такими, що дозволяють встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] . В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed