Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У жовтні 2010 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю НВП "Білоцерківмаз" про стягнення стягнення боргу за договором № 06П-03 та моральної шкоди, витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], [PERSON] вказували, що 14.05.2003 року вони, [PERSON], як співавтори художньо - конструкторського рішення «Універсальний дисковий агрегат» та директором ТОВ НВП «Білоцерківмаз» був укладений договір № 06П-03 на передачу права на одержання патенту України на промисловий зразок «Універсальний дисковий агрегат» (УДА-3,1-20) по заявці № 2003050819 від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок [NUMBER]). Згідно п. 5.2 Акту естетично - правової експертизи патент України на промисловий зразок [NUMBER] вважається впровадженим на ТОВ НВП «Білоцерківмаз» з 16 червня 2003 року. У відповідності до п.3 Договору № 06П-03 винагорода авторам повинна виплачуватись один раз на рік. Розмір винагороди за використання промислового зразка згідно п. 3.1 дорівнює десятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством за повний чи неповний рік використання. Проте, в порушення вимог вищевказаного договору, відповідач не виплатив їм винагороду за використання прав інтелектуальної власності на винахід за 2010,2011 і 2012 роки. Представник позивачів - [PERSON], позовні вимоги підтримав в судовому засіданні просив суд стягнути з відповідача на користь позивачів 20641,18 грн., 10000,00 грн. моральної шкоди, 10000,00 грн. витрат на правову допомогу та 229,40 грн судового збору. Представник відповідача - Давідкова Ксенія Олегівна в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову у зв"язку його необгрунтованстію, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Пояснила в судовому засіданні, що дійсно між [PERSON], [PERSON], [PERSON]., як співавторами художньо - конструкторського рішення «Універсальний дисковий агрегат» та директором ТОВ НВП «Білоцерківмаз» був укладений договір № 06П-03 на передачу права на одержання патенту України на промисловий зразок «Універсальний дисковий агрегат» (УДА-3,1-20) по заявці № 2003050819 від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок [NUMBER]). Умовою сплати винагороди авторам відповідно вищевказаного договору є саме використання роботодавцем, тобто НВП «Білоцерківмаз» патенту України [NUMBER].Патент України [NUMBER] на промисловий зразок виданий Державним департаментом Інтелектуальної власності в 2004 році.На даний час ТОВ НВП «Білоцерківмаз» було вдосконалено «Універсальний дисковий агрегат» (УДА-3,1-20), що призвело до змін у конструкції агрегату. Дані вдосконалення та нововведення призвели до значних візуальних змін УДА-3,1-20, який конструктивно відрізняється від запатентованого зразка. Підприємством у 2010, 2011 , 2012 роках не використовувало у своїй діяльності патент на промисловий зразок [NUMBER] від 2004 року, тому що попит на даний промисловий зразок з такими ознаками зник. Підприємством дійсно підтримується вказаний патент в силі, шляхом внесення збору до ДП «Український інститут промислової власності. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги таким , що не підлягають задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 418-424 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної власності, право інтелектуальної власності становлять немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких визначається законодавством, право інтелектуальної власності набувається з підстав, встановлених ЦК Країни, законом чи договором. Суб'єктами права інтелектуальної власності на винахід є винахідник та інші особи, які набули прав на винахід за договором чи законом. Пунктом 2 ч.1 ст. 464 ЦК України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок є виключне право дозволяти використання винаходу, корисної моделі, промислового зразка (видавати ліцензії) Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сторони є співавторами винаходу «Універсальний дисковий агрегат» (УДА-3,1-20) по заявці № 2003050819 від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок [NUMBER]) та договору між авторами винаходу та відповідачем про встановлення права володіння патентом на винахід «Універсальний дисковий агрегат» (УДА-3,1-20) по заявці № 2003050819 від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок [NUMBER]). Частиною 2 ст. 427 ЦК України встановлено, що умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону. Статтею 428 ЦК України регулюється здійснення права інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно. Винахідники здійснили спільно своє право інтелектуальної власності, оскільки як особи, вказані в патенті про винахід, уклали договір з відповідачем про використання винаходу на певний термін, що і є спільним здійсненням свого права інтелектуальної власності, передбаченого зазначеною нормою матеріального права. Вимогами ч.1 ст.28 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" передбачено, що власник патенту надає будь-якій особі дозвіл (видає ліцензію) на використання винаходу на підставі ліцензійного договору. За ліцензійним договором власник патенту (ліцензіар) передає право на використання винаходу іншій особі (ліцензіату), яка бере на себе зобов'язання «носити ліцензіару обумовлені договором платежі і здійснювати інші дії, передбачені договором про виключну ліцензію. За договором про виключну ліцензію ліцензіар передає право на використання винаходу ліцензіату в певному обсязі, на визначеній території і на обумовлений строк, залишаючи за собою право використовувати винахід в частині, що не передається ліцензіату. Між співавторами та ТОВ НВП «Білоцерківмаз» 14 травня 2003 року було укладено договір про передачу права на одержання патенту України на промисловий зразок «Універсальний дисковий агрегат» (УДА-3,1-20). Відповідно до 2.2 Відповідач повинен нести витрати по підтриманню патенту в силі, тобто в судовому засіданні підтверджено, що Відповідачем виконуються умови договору, що не спростовувалось сторонами по справі. Відповідно до п.3.1 цього договору винагорода авторам повинна виплачуватись один раз на рік. Розмір винагороди за використання промислового зразка згідно п. 3.1 дорівнює десятикратному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством за повний чи неповний рік використання. 20 % сум, одержаних Роботодавцем (власником патенту) від продажу ліцензії, включаючи виплати роялті по кожній ліцензії на протязі дії патенту. Згідно п.3 договору відповідач зобов'язаний проводити виплату один раз на рік. Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів. Розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори. Сторонами не заперечується, що протягом 2003 - 2007 років ТОВ НВП «Білоцерківмаз» за умовами Договору сплачувало [PERSON], [PERSON] винагороду за використання патенту, проте, матеріали справи не містять доказів про факт використання ТОВ НВП «Білоцерківмаз»у наступних 2010, 2011 та 2012 роках винаходу «Універсальний дисковий агрегат» (УДА-3,1-20) по заявці № 2003050819 від 20.05.2003 року (патент на промисловий зразок [NUMBER]. Посилання представника позивачів на порушення відповідачем вимог ст.. 20 Закону України використання промислового зразку визнається виготовлення виробу із застосуванням запатентованого промислового зразка, застосування такого виробу, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого виробу в зазначених цілях не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, останнім не було надано жодного доказу на підтвердження вказаних позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, як слідує з матеріалів справи, представником позивачів не вказано в чому саме полягає порушення відповідачем прав позивачів та не надано докази на підтвердження їх позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення. Крім того, нормою ч. 1 ст. 23 ЦК України, встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів про стягнення моральної шкоди, оскільки вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення боргу за використання патенту. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed