Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з Департамента патрульної поліції України завдану моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, мотивуючи тим, що судовим рішенням, що набуло чинності встановлено безпідставність складеного протоколу у відношенні нього. Враховуючи час розгляду справи у суді, [PERSON] знаходився у стресовому стані у зв`язку з тим, що змушений був ходити у судові засідання, надавати відповідні пояснення та доводити свою невинуватість. Розгляд справи проводиться в порядку загального провадження. Представником ДПП - Іващенко О.О. надано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на безпідставність, необгрунтованість позовних вимог.(а.с.33-40). Сторони до суду не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський, серед інших обов`язків, зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини. Згідно ч.3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується також на підставі ст. 1174 ЦК України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується в тому числі і грошовими коштами. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Звертаючись до суду з позовом позивач обґрунтовував свої вимоги про відшкодування моральної шкоди неправомірними діями співробітників управління патрульної поліції в Харківській області, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №281102 відносно [PERSON] , якого він не вчиняв, що підтверджено постановою суду. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №281102 від 31.05.2020 року вбачається, що [PERSON] 31.05.2020 року о 09 год 45 хв в м. Харків по вул. Чугуївській, 27 керував т.з. Volkswagen Transporter з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився. В судовому засіданні [PERSON] вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнав, пояснив, що не заперечує те, що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки він не був водієм транспортного засобу, автомобіль Volkswagen Transporterд.н.з. Також [PERSON] зазначив, що він стояв біля під`їзду, під`їхала поліція, перевірила документи, а оскільки документи були лише у нього, то на нього й склади протокол про адміністративне правопорушення. Постановою судді Червонозаводського районного суду міста Харкова Янцовською Т.М. від 31.08.2020 у справі №646/3412/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст.130 КупАП, відносно позивача було закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с.5). Відповідно до позивача не було застосовано судом жодного, передбаченого КУпАП, адміністративного стягнення. Доказів неправомірності дій працівників поліції та/або їх винних дій суду не надано. Складений протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Складення співробітником поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені в ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій інспектор патрульної поліції при його складанні. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії чи бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у справі №312/262/18, який наведений в постанові від 21.10.2020, і який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований при вирішенні справи, що розглядається. Таким чином, за встановлених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінюючи надані докази, та враховуючи те, що під час розгляду справи позивачем не було доведено суду наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності дій її заподіювача, зокрема визнання протиправними дій інспектора патрульної служби, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed