Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

покликаючись на непогашення відповідачами заборгованості по договору, позивач у поданій 17 жовтня 2018 року позовній заяві, вимоги якої уточнені заявою від 20 травня 2019 року, просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість в сумі 88 000 доларів США, проценти за користування грошима у розмірі 11 200 доларів США, заборгованість за сплачені юридичні послуги у сумі 120 000 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 8 810 грн. У поданому 13 травня 2019 року відзиві відповідач [PERSON] вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки порядок, строки та умови сплати заборгованості, встановлені розділом 2 Договору №04/25-1 від 25 квітня 2018 року порушив саме відповідач [PERSON] . Пояснює, що вона не підписувала спірний договір та не була його стороною. Крім того, з матеріалів справи також не вбачається, що виконання зобов`язань [PERSON] за договором забезпечувалися порукою, а тому вона не являється поручителем у вищевказаних правовідносинах. Стверджує, що ніколи не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , більше 2 років 6 місяців вони не проживають однією сім`єю, у них відсутні як спільні права та обов`язки, так і спільне господарство та спільний бюджет. Вказує, що відповідач з 04 липня 1998 року до 18 липня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , тому твердження позивача про те, що нерухоме майно придбане на потреби сім`ї за кошти, які нібито являються спільною сумісною власністю є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. У відповіді на відзив позивач вважає, що викладені відповідачем [PERSON] заперечення є необгрунтованими, оскільки остання не надала до відзиву жодного доказу, яким би було спростовано, що [PERSON] та [PERSON] станом на 07 червня 2017 року (дата придбання майна на аукціоні) та на сьогодні не проживають однією сім`єю. Крім цього, відповідачі зареєстровані за однією адресою по [ADDRESS] , що підтверджує факт їхнього спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача [PERSON] адвокат Созонюк Т.М. вказує, що довідка від 02 серпня 2016 року жодним чином не підтверджує факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , а свідчить лише про сам факт реєстрації їх місця проживання. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва №759/5728/17 від 05 липня 2017 року, яке набрало законної сили 18 липня 2017 року, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , а датою завершення електронного аукціону з придбання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий №56246880700:02:006:0397), є 10 травня 2017 року. У суді позивач та його представники позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах. Позивач, допитаний в якості свідка, показав, що знає [PERSON] з 2007 року, [PERSON] ще раніше - ще до їх знайомства. Ці люди стали жити разом у 2009 році, мають двох неповнолітніх дітей, чи їх шлюб зареєстрований - йому не відомо і він цим питанням не цікавився, вважаючи їх сім"єю. В червні 2017 року він позичив [PERSON] 88 тис. доларів США готівкою для викупу на торгах його будинку, який перебував у заставі банку, де вони разом проживали. [PERSON] його повідомляв, що будинок буде оформляти на дружину [PERSON] , тому вважає, що кошти той брав в інтересах сім"ї. З позичених коштів [PERSON] не віддав не копійки, аргументуючи, що не має фінансової можливості. В 2018 році він дізнався, що у [PERSON] великі фінансові проблеми, тому для захисту своїх інтересів вони підписали цей договір про гроші, які [PERSON] вже отримав. Текст договору складали юристи [PERSON] , розписку той писав власноруч, [PERSON] ні при отриманні коштів, ні при підписанні договору присутня не була і він не цікавився даним фактом у [PERSON] - свого бізнес партнера. Його представник адвокат Луцик К.В. стверджує, що визнання позову відповідачем [PERSON] не має жодної фінансової перспективи для позивача. Оскільки кошти отримані цим відповідачем для сім"ї, тому солідарне стягнення є логічним та законним. Доказами фактичних шлюбних відносин відповідачів є як спільна дитина, повідомлення про даний факт у соціальних мережах, так і їх спільна участь у торгах- класична ситуація, якою користуються боржники банків з метою повернення майна у сім"ю. Борг у [PERSON] перед [PERSON] виник раніше, але, оскільки [PERSON] кошти не повертав, тому і був укладений цей договір на підтвердження наявної заборгованості. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щодо задоволення позову, бо вважає, що це його особистий борг. Будучи допитаним в якості свідка показав, що фізично кошти йому [PERSON] не передавалися, ці кошти - це кредит позивача, який вони витратили на один з їх спільних бізнес проектів. На укладенні даного договору наполягав їх спільний юрист, який і вніс пункт про мету отримання коштів - для викупу [PERSON] будинку, яка гроші не отримувала, про договір не знала, і не могла знати, бо це його з позивачем спільні домовленості, жодних спорів щодо змісту договору у них немає. Його представник адвокат Штогрін В.С., підтримуючи аргументацію свого колеги - представника іншого відповідача, додатково показала, що кошти використовувалися на спільний бізнес проект, а не на сімейні витрати. Звертає увагу, що сума позову 88 тис. доларів США, а вартість садиби - лише 22 тис. доларів США, що не є співрозмірним. Вказаний договір не є договором позики, а підтверджує наявний особистий борг [PERSON] перед [PERSON] . Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає їх необгрунтованими, просить у задоволенні позовних вимог щодо неї відмовити за безпідставністю. Будучи допитаною в якості свідка показала, що з 2009 року по листопад 2016 року дійсно перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , мають спільну дитину 2010 р.н., при цьому їй відомо, що з 1998 року по 17 липня 2017 року чоловік перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, має у шлюбі дитину. 10 травня 2017 року вона за свої власні кошти та з допомогою коштів своїх батьків придбала на аукціоні будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для його обслуговування. Їй відомо, що цей будинок будував [PERSON] , був у ньому зареєстрований, а його попередніми власниками були його батьки. Про вказаний договір вона дізналася лише в жовтні 2019 року від свого представника - адвоката Созонюка Т., ніякого відношення до цього договору не має, поручителем по нього не виступала, це домовленість сторін як бізнес партнерів. Її представник адвокат Маєвський О.Ю., підтримуючи вимогу та аргументацію свого довірителя, показав, що позов до [PERSON] є безпідставним, при цьому [PERSON] повністю визнає позов і підтверджує показання [PERSON] про те, що вона не є ні стороною договору, ні поручителем по ньому. Достовірних доказів про те, що відповідачі є однією сім"єю, позивачем не надано, представлена довідка свідчить про реєстрацію їх місця проживання, а не про саме їх спільне проживання. Її представник - адвокат Созонюк Т.М. стверджує, що відповідачами не заперечується факт спільного проживання деякий час, наявність у них спільної дитини, але спірне майно придбане його довірителем в період, коли [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, тому голослівними та такими, що не підтверджується достовірними доказами, твердження сторони позивача про те, що отримані кошти витрачені саме на купівлю [PERSON] вказаної садиби. Крім того, вона не є поручителем по договору, який є предметом даного спору. Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою. Встановлено, що 25 квітня 2018 року між позивачем [PERSON] (сторона 1) та відповідачем [PERSON] (сторона 2) укладено договір №04/25-1, пунктом 1.1. якого передбачено, що сторони підтверджують та визнають, що з боку сторони 2 перед стороною 1 існує заборгованість, за якою сторона 2 зобов`язана повернути на користь сторони 1 грошові кошти в розмірі: 88 000 доларів США, що еквівалентно до курсу долару США, встановленого НБУ станом на дату підписання цього договору 2 302 960 грн. 00 коп., що складаються із 80 000 доларів США заборгованості, 8 000 доларів США заборгованості за сплачені юридичні послуги; 120 000 грн. заборгованості за сплачені юридичні послуги. Згідно з п.1.2. вищевказаного договору сторона 2 підтверджує, що кошти, вказані у п.1.1., були використані [PERSON] для викупу на аукціоні об`єктів нерухомості: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки 0,1008 га (кадастровий №56246880700:02:006:0397) та на інші потреби сім`ї. П.1.3. передбачено, що сторона 2 зобов`язується повернути грошові кошти стороні 1 у сумі, встановленій п.1.1. даного договору та проценти за користування грошовими коштами, визначені в п.2.4., розмір яких дорівнює 2% від суми за користування 80 000 доларів США. Відповідно до п.2.2., 2.3. сторона 1 надає стороні 2 розстрочку у виплаті заборгованості строком на 8 місяців з дня підписання даного договору, умови сплати заборгованості визначені додатком №1-графіком платежів, який є невід`ємною частиною даного договору. Сторона 2 зобов`язана сплачувати стороні 1 суми грошових коштів, які підлягають до сплати відповідно до умов договору в строк до кожного 25 числа поточного місяця, що конкретизується у додатку №1. У відповідності до розрахунку, у зв`язку із закінченням 25 грудня 2018 року строку на погашення, заборгованість за договором, на думку сторони позивача, становить 88 000 доларів США, 11 200 доларів США - проценти за користування грошовими коштами та 120 000 грн. - заборгованість за сплачені юридичні послуги. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо це не вказано, законодавство передбачає, що можна стягнути 3% річних та індекс інфляції. Приписи ст.625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. При вирішенні спору суд виходив із того, що між сторонами укладено договір, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу отримані кошти, однак у строк, передбачений договором, відповідач позичені кошти не повернув, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором та 2 % від суми за користування коштами, оскільки позивач довів факт укладання між ними договору, умови якого не виконані відповідачем [PERSON] . Оскільки кошти повернуті не були, у позивача були підстави для звернення з цим позовом. Відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до боржника позову про стягнення боргу за договором і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості, який являється допустимим доказом у справі, а відповідач [PERSON] не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов`язань та повернення боргу. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Щодо суми та валюти боргу, то cуд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові по справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання відповідачем позову у повному обсязі та враховуючи, що [PERSON] взяте на себе зобов`язання щодо повернення позивачу коштів в розмірі 88 000 доларів США та процентів за користування грошовими коштами у розмірі 11 200 доларів США на день розгляду справи не виконав, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором саме у тій валюті, в якій була отримана. Крім цього, договором передбачена заборгованість за сплачені юридичні послуги у розмірі 120 000 грн., яка також підлягає до стягнення. Що стосується позовних вимог до відповідача [PERSON] , яка не підписувала спірний договір, не була його стороною чи поручителем, то суд вважає їх необгрунтованими з таких підстав. Судом встановлено, що згідно протоколу електронних торгів №UA-EA-2017-04-25-000058-с датою завершення електронного аукціону з придбання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий №56246880700:02:006:0397), є дата - 10 травня 2017 року. Сторонами не заперечується факт перебування відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04 липня 1998 року до 18 липня 2017 року, що підтверджується копією рішення Святошинського районного суду м.Києва у справі №759/5728/17 від 05 липня 2017 року. Таким чином, нерухоме майно відповідачем [PERSON] придбане в той час, коли відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Довідка Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області №1625/02-18/16 від 02 серпня 2016 року жодним чином не підтверджує факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , а свідчить лише про сам факт реєстрації їх місця проживання. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показами свідків. Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу до суду на підтвердження того, що договір від 25 квітня 2018 року, який був укладений відповідачем [PERSON] та грошові кошти, які були отримані за договором, були використані [PERSON] в інтересах обох відповідачів. Заявляючи вимоги про визнання отриманих в результаті договору коштів такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням відповідачів, позивач не надає жодного доказу, що отримані грошові кошти фактично були використані на задоволення їх потреб, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач [PERSON] прийняла на себе обов`язки боржника за договором. Доводи та заперечення відповідача [PERSON] , викладені у її відзиві на позов, позивачем спростовано не було. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності заявлених позовних вимог до відповідача [PERSON] , а тому і заявлених у позовній заяві підстав у задоволенні позову слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved