Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.02.2014 року уклала із ним шлюб від якого дітей не має. Проживши спільно два місяці після одруження, вона зрозуміла, що спільне життя між ними не складається і після цього сторони стали проживати окремо. За цей час ніхто них не вживав заходів до відновлення шлюбних стосунків. Вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про одруження [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Рудниківської сільської ради Миколаївського району Львівської області, вбачається, що 10 лютого 2014 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] та після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.4). Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони півтора року не проживають спільно, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Ніхто з них не має бажання зберегти сім"ю та перебувати у шлюбі надалі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об"єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов"язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім"ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Позивачка після укладення шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] і заявила вимогу про відновлення свого дошлюбного прізвища, що узгоджується з положеннями ст.113 СК України, тому дана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Поскільки позивачка у судовому засіданні відмовилась від стягнення таких витрат і це є її правом, судові витрати за вказаних обставин суд покладає на позивачку.

Outcome: approved