Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якої зазначив наступне. [PERSON] 31.10.2016 року був звільнений з відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» за п. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні йому не була виплачена заробітна плата за останній місяць роботи, вихідна допомога та заборгованість з заробітної плати за інші місяці. Позивач вважає, що підприємство повинно виплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з його середнього заробітку за весь час затримки та наводить розрахунок, відповідно до якого сумма компенсації за затримку розрахунку станом на день подачі позовної заяви складає: 147 днів * 380 грн. 80 коп = 55977 грн. 60 коп. До початку розгляду справи зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення у справі, виходячи з середньоденної заробітної плати, яка складає 274 грн. 68 коп., та кількості днів затримки - 177, що становить 48618 грн. 36 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у резолютивній частині позовної заяви просив розглянути справу за його відсутності. Прдставник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача ПАТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією наказу ВП «Шахта Привльнянська» ПАТ «Лисичанськвугіля» № 518-к від 31.10.2016 року, [PERSON] звільнений 28.10.2016 року за власним бажанням за п.3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги /а.с.6/. Відповідно до копії довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/81 від 23.01.2017 року, сума заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] складає 54 789 грн. 18 коп. /а.с.7/. Відповідно до копії довідки ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 24/487 від 24.04.2017 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 274,68 грн /а.с.8/. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] припинив трудові відносини з відповідачем з 28.10.2016 року, проте на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до копії довідки № 24/487 від 24.04.2017 року, виданої ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 274,68 грн /а.с.8/. Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON], та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення з\~ 29.10.2016 року - по день ухвалення рішення 27.04.2017 року, яка складає: - жовтень 2016 року 1 день, - листопад 2016 року 22 дні, - грудень 2016 року 22 дні, - січень 2017 року 20 днів, - лютий 2017 року 20 днів, - березень 2017 року -22 днів, - квітень 2017 року 19 днів а всього 126 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 34 609,68 грн. (126 днів х 274,68 грн.). Суд не бере до уваги розрахунок, наведений позивачем у позовній заяві, оскільки він здійснений, виходячи з кількості календарних днів за час затримки розрахунку, що суперечить вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, відповідно до положень якого, обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні. Такий висновок узгоджується і з правовою позицією, яка висловллена Верховним судом України в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-195цс14. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та вважає, що вони підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved