Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №52961 від 28.09.2020 року про стягнення з неї на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором 559984948 від 21 грудня 2018 року, укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ідентифікаційний код юридичної особи 38569246, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 28/1118-01 від 28.11.2018 року є товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», ідентифікаційний код юридичної особи 39700642, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОЛНАЙН ФІНАНС», ідентифікаційний код юридичної особи 42254696, строк платежу за яким настав, боржником допущено прострочення платежів, в сумі 23339,32 грн. (двадцять три тисячі триста тридцять дев`ять грн. 32 коп.), в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4103,08 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 941,76 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 18294,48 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 1200,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 24539,32 грн. (двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять дев`ять грн. 32 коп.) Про наявність виконавчого напису, яким з позивачки стягнуто суму нібито заборгованості за кредитним договором, остання дізналася лише у листопаді 2020 року, коли приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечою Олександром Васильовичем було надіслано постанову від 03.11.2020 року, про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, і виконавчий напис був надісланий на місце моєї роботи для звернення стягнення на мою заробітну плату на підставі постанови приватного виконавця від 11.11.2020 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Крім того, приватним виконавцем приписано стягнути з мене основну винагороду виконавця в розмірі 2453,93 грн. та витрати виконавчого провадження в розмірі 200,00 грн. Відповідно до вказаної постанови здійснюється стягнення коштів із заробітної плати позивачки, у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 27393,25 грн. За період з 11.11.2020 року до 31.01.2021 року з неї стягнуто 5280,41 грн. Вважає вище вказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Горай О.С. таким, що вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що потягло за собою неправомірне відкриття провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на її кошти (заробітну плату, пенсію, стипендію). На день вчинення виконавчого напису № 52961 від 28 вересня 2020 року, нотаріус мав право вичинити такий напис лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено приватним нотаріусом Гораєм О.С. на підставі саме п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих записів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, тобто правової норми, яка на момент вчинення виконавчого напису була не чинною. Позивачка у своїй заяві стверджує, що ніколи не брала кредитів в товаристві з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», кредитних договорів з останнім не укладала. Відповідно жодних боргових зобов`язань перед цим товариством та будь-якими іншими фінансовими установами не може мати. Крім цього, ніколи не отримувала повідомлень з вимогою про сплату боргу чи попереджень про примусове стягнення від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» або від будь-якої іншої юридичної особи. Незважаючи на вимоги Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус Горай О.С. за відсутності достовірної та повної інформації щодо заборгованості боржника, вчинив виконавчий напис щодо позивачки. 20 квітня 2021 року позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просила стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» код ЄДРПОУ 42254696 м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, 01014 на її користь утримані з її заробітної плати за виконавчим написом № 52961 від 28 вересня 2020 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», кошти в розмірі 11318,74 грн. та судові витрати по справі. За клопотанням позивачки про забезпечення позову, ухвалою Хустського районного суду від 26.03.2021 року, зупинено виконання за виконавчим написом нотаріуса №52961 від 28 вересня 2020 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» на час розгляду справи і до набрання рішенням законної сили. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, у поданій позовній заяві просила справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» Дрешель А.В. в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом відправлення СМС - повідомлень з відміткою про його доставку та шляхом розміщення публікації про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України (Хустський районний суд, від 28.09.2021 року) про її виклик до суду, однак про причини неявки представник відповідач суд не повідомляла. Жодних заперечень на позовну заяву або відзиву стороною відповідача до суду не подавалося. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, в судове засідання також не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом розміщення публікації про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України (Хустський районний суд, від 28.09.2021 року) про їх виклик до суду. 30.09.2021 року на електронну адресу Хустського районного суду приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. надіслав заяву про розгляд справи без його участі, просив суд ухвалити рішення за даним позовом на підставі наявних у справі письмових доказів. Від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. на адресу суду жодних заяв або повідомлень не подавалося. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Так, згідно зі статтею 87 Закону «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Статтею 88 Закону «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. З наведеного вбачається, що на день вчинення виконавчого напису № 52961 від 28 вересня 2020 року, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено приватним нотаріусом Горай О.С. саме на підставі п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих записів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, тобто правової норми, яка на момент вчинення виконавчого напису була нечинною. Листом Міністерства юстиції України від 25 червня 2020 року № 5235/19.5.6/32-20 «Щодо вчинення виконавчих написів» до відома усіх нотаріусів доведено незаконність дій щодо вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, і роз`яснено, що враховуючи судові рішення у справі №826/20084/14 виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, які передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе. Згідно п. 3.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, безспірною є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість судового спору між сторонами з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 4 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, виконавчий напис має містити, зокрема, строк, за який провадиться стягнення. В судовому засіданні встановлено, що за оскаржуваним виконавчим написом № 52961 від 28.09.2020 року, виконавчі дії щодо звернення стягнення заборгованості в сумі 27393,25 грн. на доходи позивачки як боржника провадяться за місцем отримання нею доходів у комунальному некомерійному підприємстві «Хустська центральна районна лікарня імені Віцинського Остапа Петровича» Хустської районної ради Закарпатської області (за місцем її роботи). Виконавчі дії щодо стягнення заборгованості з позивачки [PERSON] за виконавчим написом №52961 від 28.09.2020 року припинено на підставі ухвали Хустського районного суду від 26.03.2021 року, про забезпечення позову. Однак, до вирішення питання про забезпечення позову з [PERSON] проводилося стягнення заборгованості за виконавчим написом із заробітної плати. Згідно поданої довідки з місця праці [PERSON] , яка додана до заяви про збільшення позовних вимог, з останньої було стягнуто користь ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», кошти в розмірі 11318,74 грн. за період з 01.11.2020 р. по 28.02.2021 р. З огляду на вище наведені обставини, оцінивши в сукупності докази встановлені по справі, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 28.09.2020 року №52961 слід визнати таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», на користь [PERSON] кошти в розмірі 11318,74 грн., які були з неї стягнуті неправомірно на підстави вказаного виконавчого напису. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що в даному випадку становить 454.00 грн. сплаченого судового збору за вирішення питання про забезпечення позову, та на користь держави 840 гривень судового збору.

Outcome: approved