Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою і вказала, що вона з відповідачем уклала шлюб 04.11.1979 року у Секретарській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області , актовий запис № 16. Від шлюбу подружжя мають двох повнолітніх дітей . Сторони разом не проживають з березня місяця 2014 року. Підставою розлучення стало те, що сімейні відносини не склались, вони не зійшлись характерами. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу, вона та її чоловік не мають наміру зберегти шлюб . Позивач вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам . Спору відносно спільного майна між сторонами не має Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04.11.1979 року у Секретарській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області, актовий запис № 16. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Левінська ».Стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу . В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, при подачі позову в позовній заяві просила слухати справу в її відсутність, вказала , що не заперечує проти прийняття рішення в порядку ст.ст. 224,225 ЦПК України . Відповідач [PERSON] . в судове засідання не з"явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони до суду не з»явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши заяви сторін та матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 04.11.1979 року у Секретарській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області , актовий запис № 16. Від шлюбу подружжя мають двох повнолітніх дітей . Сторони разом не проживають з березня місяця 2014 року. Підставою розлучення стало те, що сімейні відносини не склались, вони не зійшлись характерами. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу, вона та її чоловік не мають наміру зберегти шлюб . Позивач вважає, що причини, які спонукають її наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам . Спору відносно спільного майна між сторонами не має Статтею 24 СК України встановлено , що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими права ми щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.105 , 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Розірвання\~\~шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах на почуттях взаємної\~\~любові\~\~та\~\~поваги,\~\~взаємодопомоги\~\~та\~\~підтримки,\~\~тобто на тому, що є\~\~моральною\~\~основою\~\~шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб\~\~з\~\~відповідачем , внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу так як встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. \~Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Левінська» і вона має право після розірвання шлюбу залишити або змінити його, позивач в позовній заяві вказала про те, що вона бажає залишити після розірвання шлюбу прізвище «Левінська», тобто після розірвання любу позивачці необхідно залишити прізвище «Левінська». \~Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~ Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено , що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений про подачі позову судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. В пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витра. На підтвердження витрат позивач не надала договір про надання правової допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт, розрахунку витрат Крім того, позивачем на підтвердження сплати витрат надано квитанція від 09.09.2016 року (а.с.9), яка не містить печатки і не завірена адвокатом. Квитанція виписана самим адвокатом, не містить номеру, що є неприпустимим. За таких обставин суд вважає, що підстав для відшкодування витрат на правову допомогу немає. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовити, як необґрунтовані . Викладене підтверджується копією паспорта та ідентифікаційного номеру позивача, а/с- 4-7, довідкою Побузької селищної ради, а/с-, свідоцтвом про укладення шлюбу, а/с- 12, копією свідоцтв про народження дітей , а/с-10-11, квитанцією про сплату судового бору , а/с- 1 , квитанцією «Голованівської юридичної консультації» про надання правової допомоги, а/с- 9, надані суду матеріали не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Outcome: partial