Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № HAU0RG21620141 від 10 жовтня 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7446 грн. 64 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 24 липня 2018 року має заборгованість по кредиту в розмірі 22 486 грн. 81 коп., яка складається з 829 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 0 грн. 22 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 201 грн. 22 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13909 грн. 27 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1046 грн. 99 коп. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість та суму сплаченого судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 03 лютого 2020 року скасовано заочне рішення суду від 22 липня 2019 року та призначено до підготовчого розгляду. 02 березня 2020 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Надав до суду пояснення, в яких зазначає, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала договір № HAU0RG21620141 від 10 жовтня 2013 року, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 7446 грн. 64 коп. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір. Відповідно до Умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором, але належним чином їх не виконала. Просив суд задовольнити вимоги у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] направила до суду пояснення в яких зазначає, що в 2019 році на день подачі позову АТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAU0RG21620141 від 10 жовтня 2013 року існувало рішення Вовчанського районного суду Харківської області № 617/383/15 від 15 квітня 2015 року про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором. Вказане рішення виконано в повному обсязі станом на 29 червня 2016 року. Просила розглянути справу по суті за її відсутності, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача № HAU0RG21620141 від 10 жовтня 2013 року, між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач АТ КБ «Приватбанк», укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 7446 грн. 64 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказаний кредитний договір було укладено між сторонами шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15.04.2015 року (а.с. 70), яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ КБ „Приватбанк" було стягнено 9589 грн. 64 коп., з яких 5 909 грн. 03 коп. - заборгованість за кредитом, 6 грн. 90 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 003 грн. 85 коп.- заборгованість по комісії за користування кредитом, 737 грн. 02 коп. - пені, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 432 грн. 84 коп. - штраф (процентна складова). В дійсному позові, пред`явленому у листопаді 2018 року, Банк просить стягнути з [PERSON] заборгованість станом на 24.07.2018 року по договору № HAU0RG21620141 від 10 жовтня 2013 року в розмірі 22 486 грн. 81 коп., яка складається з 829 грн. 11 коп. - заборгованості за кредитом; 0 грн. 22 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 6201 грн. 22 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 13909 грн. 27 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. 00 коп. - штрафу (фіксована частина); 1046 грн. 99 коп. - штрафу (процентна складова). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України)). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Строк кредитування на вказаним договором встановлено до 09.10.2016 року (а.с.7), однак у березні 2015 року Банк пред`явив дострокову вимогу про стягнення з боржника усієї суми кредитної заборгованості, яка задоволена рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року. Використавши своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України шляхом пред`явлення у березні 2015 року позову про стягнення всієї суми заборгованості за договором до кінцевого терміну, Банк змінив строк виконання зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги Банку про стягнення процентів, комісії, пені та штрафів, після пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог Банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, комісії, пені та штрафів є необґрунтованими. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, Банк не має права вимагати стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, яка вже стягнута заочним рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року, оскільки це призведе до подвійного стягнення заборгованості за одним і тим же кредитним договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAU0RG21620141 від 10 жовтня 2013 року не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed