Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У грудні 2020р. [PERSON] звернулась з позовною заявою до суду, в якій просила: - розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 23.09.2000р. Виконавчим комітетом Вакуленчуківської селищної ради Чуднівського району Житомирської області, актовий запис №05; - неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити на подальше проживання з нею. В обґрунтування вимог зазначила, що з 23.09.2000р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження сім"ї є неможливим. Спору щодо визначення місця проживання дітей не виникало. Від позивача надійшла заява від 04.06.2021р. про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в заяві від 03.06.2021р. просив розгляд справи здійснювати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.209 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.09.2000р. Виконавчим комітетом Вакуленчуківської селищної ради Чуднівського району Житомирської області, актовий запис №05 (а.с.29). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З урахуванням обставин справи, позицій сторін щодо недоцільності збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам [PERSON] та [PERSON] , що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11,12). Зміст позовної заяви свідчить про те, що діти постійно проживають з матір`ю [PERSON] . В заяві від 03.06.2021р. відповідач позов підтримав та не заперечував щодо його задоволення, в тому числі, в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Згідно із вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Зі змістом ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч.3 ст.160 СК України). Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В справі, що розглядається, сторони фактично дійшли згоди щодо того з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, тому суд вважає можливим залишити Неповнолітню [PERSON] , [INFO] , на подальше проживання з матір`ю. Разом з тим, на момент вирішення спору неповнолітній [PERSON] , [INFO] , досяг віку 16 років, а тому згідно ч.3 ст.160 СК України вправі самостійно визначати місце свого проживання. За вказаних обставин, в задоволенні позову в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] слід відмовити. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial