Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач звернувся з позовом про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем та про визнання права власності на спадкове майно . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS]. При житті батько заповіту не складав, єдиним спадкоємцем являється він. У визначений законом строк звернувшись до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. В даний час таку реєстрацію прав власності на житловий будинок здійснити не можливо в зв»язку зі смертю власника. Крім того в паспорті батька та в свідоцтві про смерть його прізвище вказано як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]».Тому вимушений доводити факт родинних відносин в судовому порядку та звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала , на задоволенні позову наполягала. Пояснила, що спадкодавець у 1965 році побудував будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. З цього часу він разом зі своєю родиною був зареєстрований у вказаному будинку та проживав по день смерті. Згідно записів, що містяться в Домовій книзі [PERSON] вказаний власником будинку. Інші документи, які б підтверджували набуття [PERSON] права власності на спадковий будинок відшукати не вдалось. Судові витрати по справі просить залишити по фактично понесеним. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву з проханням розгладати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась надіслала телеграму в якій зазначила, що на спадкове майно не претендує (а.с. 46). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він давно знає [PERSON] і його родину та з достовірністю може повідомити, що [PERSON] являється його рідним батьком. Заслухавши пояснення представника позивача , показання свідка, вивчивши надані позивачем докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO], помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER]. [PERSON] являється рідним батьком [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується показаннями свідка [PERSON] , копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 9)та довідкою Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 15.09.2014 року № 660 (а.с.23). З 1963 року по день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав у будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується даписами у Домовій книзі та довідкою виданою виконавчим комітетом Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 15.09.2014 року. За вищевказаною адресою разом зі своїм батьком проживав та був зареєстрований [PERSON] За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с. 35). У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі Свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок № [ADDRESS] йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на зазначений будинок, що підтверджується постановою державного нотаріуса Маловисківської районної державної нотаріальної контори від 08.09.2014 року № 879\\02-31. Відповідно архівної довідки № 194 від 26.08.2014 року ОКП «Кіровоградського ООБТІ», право власності на житловий будинок що знаходиться за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судовий порядок встановлення факту родинних відносин передбачений п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України. Згідно роз'яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Встановлення даного факту [PERSON] необхідно для оформлення спадщини. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги [PERSON], щодо встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання за спадкоємцями права власності на спірний будинок у порядку спадкування, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР(норма закону, яка діяла на час забудови спірного будинку) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 13 грудня 2013 року (справа № № 6-137цс13) право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку. Вжитими судом заходами не вдалось відшукати оригінали акту ввдення в експлуатацію спірного будинку та рішення чи договору на його забудову. Разом з тим у інвентаризаційній справі, заведеній на спадковий будинок наявні посилання на те, що спірний будинок належив [PERSON] на підставі договору забудови від 06 березня 1963 року № 260, а в Домовій книзі, яка заведена на житловий будинок № [ADDRESS] наявна відмітка Кіровоградського міжміського бюро від 01.02.1989 року про прийняття будинку до експлуатації (а.с.17). Вказані факти свідчать про те, що спірний будинок спадкодавцем був збудований відповідно до вимог чинного на той час законодавства. Враховуючи те, що позивач в інший спосіб ніж як звернутись до суду не має можливості захистити свої права, через відсутність відповідних документів в архівних відділах, відповідач по справі позовні вимоги визнав, що в свою чергу не суперечить вимогам закону та не порушує ні чиїх прав, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Оскільки спір виник не з вини відповідача, судові витрати по справі суд вважає за необхідне залишити по фактично понесеним.

Outcome: approved