Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Представник позивача, який діє за довіреністю в інтересах та від імені позивача [PERSON], звернувся до суду із позовом в якому просив усунути перешкоди в користуванні належній [PERSON] на праві власності квартирою № 175, яка знаходиться у житловому будинку № 15 по вул. Героїв Майдану у м. Козятині Вінницької області, шляхом зобов'язанням відповідача передати [PERSON] ключі від вказаної квартири та не чинити їй перешкод у користуванні квартирою, а також вселити її у вказану квартиру. Стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача завдану моральну немайнову шкоду в сумі 50 000 грн. Свої вимоги мотивував тим, що позивачці [PERSON] та померлому 21 січня 2015 року її чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстром №1519, належала квартира [ADDRESS]. У 2008 році вони з чоловіком надали для проживання належну їм квартиру своїй племінниці та її чоловікові - відповідачу [PERSON] Після чого її чоловік [PERSON] склав заповіт, яким належну йому 1/2 частку квартири [ADDRESS] заповідав відповідачу. 04 жовтня 2013 року, рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області шлюб між її племінницею [PERSON] та відповідачем було розірвано, після чого племінниця забрала речі та перейшла жити до своєї матері, а відповідач залишився проживати у вказаній квартирі. Після смерті чоловіка відповідач, вона та двоє синів її чоловіка, звернулися із заявами про прийняття спадщини до Козятинської державної нотаріальної контори. Так як відповідач завжди був до неї та її чоловіка добрим та уважним, вона як спадкоємець першої черги за законом, відмовилась від обов"язкової частки у спадщині на його користь. Нещодавно до неї з Донецька приїхав старший син її покійного чоловіка разом зі своєю сім"єю з метою оселитися в м. Козятин. Так як рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14 червня 2017 року за нею було визнано право власності на 1/2 частку квартири №175 в житловому будинку №15 по вул. Героїв Майдану у м. Козятин Вінницької області , загальною площею 70,9 кв.м. вона звернувшись до відповідача з проханням про її вселення до квартири, яка належить їй з ним на праві спільної власності по 1/2 частці, проте відповідач відмовив їй у цьому. Так-як відповідач не пускає її в належну їй квартиру, встановив нові замки, створює перешкоди в користуванні квартирою, вона позбавлена можливості жити в квартирі, змушена жити разом з дітьми її померлого чоловіка, що створює їм незручності. Хід її життя порушився. У зв'язку з неможливістю врегулювати конфлікт мирним шляхом, вона вимушена була звертатися про допомогу до правоохоронних органів, до суду, витрачати свій час на отримання належної юридичної консультації, складання документів до суду, приймати участь у судових засіданнях тощо. Вся ця ситуація є для неї - інваліда другої групи стресовою, у неї порушився сон, піднявся тиск, через те, що вона страждає захворюванням серця у неї із-за нервових переживань погіршилося самопочуття. Вважає, що завдану їй протиправною поведінкою відповідача моральну шкоду, відшкодувати неможливо, але суму, яка могла б загладити її страждання оцінює у 50 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечують проти задоволення позову,. Відповідач надав відзив на позов в якому посилався на п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК Укрїни - якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Оскільки на час подання позову позивачка не зареєструвала рішення суду, відповідно до якого за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а відтак не набула права власності на нерухоме майно у визнане законом порядку. Тому вважає посилання позивачки на норми чинного законодавства, які регулюють права власника майна є безпідставними. Крім того позивачка просить стягнути 50000 грн. моральної шкоди, яку вважає безпідставною, оскільки із доданих до позовної заяви документів не вбачається, що він вчиняв будь-які протиправні дії стосовно позивачки, знищив або пошкодив майно. Позивачка має у власності власну трикімнатну квартиру в місті Козятині, де проживає сама, так як діти її покійного чоловіка проживають у місті Донецьк, тому хід життя позивачки ніяким чином не порушувався. Вона як за життя чоловіка, коли вони жили разом, так і після його смерті, продовжує проживає у трикімнатній квартирі сама. А виходячи зі змісту ст. 23 ЦК сам факт порушення права власності не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Щодо врегулювання конфлікту мирним шляхом, то він повідомив позивачку, що не погодившись із рішенням суду після апеляційного оскарження, він оскаржив його в касаційному порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.06.2017 року квартиру №175, яка знаходиться у житловому будинку № 15 по вул. Героїв Майдану (колишня -Леніна) у м. Козятині Вінницької області, придбану [PERSON], який помер 21 січня 2015 року, відповідно до договору купівлі-продажу від 17 листопада 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 1519, зареєстрованого в Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 25 грудня 2008 року, за реєстром № 381 /1248, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та його дружини [PERSON]. За [PERSON], [INFO], визнано право власності на 1/2 частку квартири № 175 (сто сімдесят п'ять) в житловому будинку № 15 (п'ятнадцять) по вул. Героїв Майдану (колишня - Леніна) у м. Козятині Вінницької області, загальною площею -70.9 кв.м. (а.с.47-49) За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належну йому квартиру №175, яка знаходиться в будинку №15 по вул. Героїв Майдану в м. Козятин Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв відповідач [PERSON]. Позивач, [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом відмовилась від обов"язкової частки у спадщині після смерті свого чоловіка на користь відповідача. Позивач [PERSON] звернувшись до відповідача з проханням про вселення у належну їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] отримала відмову від відповідача, про що 24.11.2017 року працівниками Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 186 КУпАП - самоуправство (а.с.57) Таким чином, відповідач підтвердив своїми діями свій намір свідомо перешкоджати [PERSON] у користуванні та розпорядженні належним їй майном - квартирою № 175 у будинку № 15 по вул. Героїв Майдану у м. Козятині. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійногопроживання в них. Відповідно до ч. 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку,квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати для промислових потреб. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Обєктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 155 ЖК України закріплені гарантії прав громадян, які мають у власності жилий будинок, квартиру, згідно яких жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком. На підставі встановлених під час судового розгляду справи обставин суд вважає за можливе усунути перешкоди у здійсненні позивачем свого права користування належним йому на праві власності майном і поновити порушене право позивача на користування спірною квартирою шляхом його примусового вселення до неї. Суд вважає безпідставними твердження представника відповідача, що так як ? частина квартири не зареєстрована за [PERSON], то вона не є власником спірної частини квартири , виходячи з наступного. Так право власності за [PERSON] на ? частину спірної квартири визнано відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.06.2017 року, яке набрало законної сили. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення ,що набрали законної сили є обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій , посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Також, позивачкою заявлено вимогу про стягнення завданої їй моральної немайнової шкоди в розмірі 50 000 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 181 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні суд не знайшов належних доказів, щодо заподіяння позивачу [PERSON] \~моральної шкоди, а тому в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно.

Outcome: partial