Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, вказуючи, що згідно договору купівлі-продажу від 02.10.1996 він є власником будинку [ADDRESS] , право власності зареєстроване в ХМБТІ 07.10.1996 за №2904. Однак, нещодавно ним було встановлено, що на його будинок накладено арешт, який зареєстровано 16.08.2007 за №5498913 реєстратором Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша ХДНК) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова б/н, де власником будинку чомусь вказаний невідомий йому [PERSON] . У зв`язку з тим, що арешт накладено на його майно, він не має можливості розпоряджатись своєю власністю, тому звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 29.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.02.2021 за клопотанням позивача з Харківської міської державної нотаріальної контори витребувано документи, на підставі яких було накладено арешт. 01.03.2021 до суду надійшли заперечення від Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, згідно яких Перша Харківська ДНК з 1943 року по 31.12.2012 була реєстратором накладених відповідними органами заборон та арештів по м.Харкова. На виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова б/н, № реєстра 27506, нотаріальною конторою 16.08.2007 було зареєстровано заборону на будинок за адресою [ADDRESS] , суб`єкт [PERSON] . У 2006-2007 роках була введена в дію нова версія Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, куди перенесена інформація з електронної бази «Феміда». Дані до нового реєстру перенесені з попереднього. Тому представник просить вважати Першу ХДНК неналежним відповідачем у справі. 16.03.2021 до суду надійшла інформація від Першої Харківської міської ДНК на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, згідно якої, відомості про накладений арешт були перенесені з попередніх версій реєстру. Строки зберігання документів, на підставі яких була вчинена вказана реєстраційна дія, закінчились. Оскільки Перша ХДНК була лише реєстратором, тому не є належним відповідачем у справі. 16.03.2021 за клопотанням представника позивача у справі здійснено заміну неналежного відповідача - Харківську міську державну нотаріальну контору на належного - [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі, проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань та заяв не надав, право на подання відзиву на позовну заяву не скористався. За таких обставин на підставі ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились та зі згоди позивача провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно реєстру обтяжень, арешт на будинок [ADDRESS] зареєстровано 16.08.2007 за №5498913 реєстратором Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК) на підставі рішення б/н Ленінського районного суду м. Харкова, архівна дата 14.03.1998, дата виникнення 05.01.1989, №реєстру 27506. Власником будинку вказано [PERSON] . (а.с. 4) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26.11.1996 за позовом Наукового технологічного концерну «Інститут монокристалів», [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . (а.с. 18) Із вказаного рішення судом встановлено, що [PERSON] в 1989 році продав будинок [ADDRESS] кооперативу «Сапфір», який, в свою чергу, передав будинок інституту монокристалів. При передачі будинку [PERSON] не знявся з реєстрації із вказаного будинку. Згідно договору купівлі-продажу від 02.10.1996, [PERSON] придбав у Наукового технологічного концерну «Інститут монокристалів» у власність будинок [ADDRESS] . Будинок належав на праві власності продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Першою ХДНК 26.09.1996 за реєстром №5-3408. (а.с. 5) Право власності [PERSON] на вказаний будинок зареєстровано в ХМ БТІ 07.10.1996 за №2904, на підставі чого йому як власнику видано технічний паспорт. (а.с. 7-12) З листа директора КП «ХМБТІ» Дегтярьова М.І. від 17.04.2002 за №222, наданого начальнику Харківського міського управління земельних ресурсів, вбачається, що домоволодіння за [ADDRESS] на праві власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.1996. (а.с. 20) Таким чином, із наведеного вбачається, що власником спірного домоволодіння з 02.10.1996 є позивач [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 4 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як встановлено судом в ході судового розгляду, арешт на будинок [ADDRESS] зареєстровано 16.08.2007 відносно начебто його власника - [PERSON] , хоча власником спірного будинку з 02.10.1996 є позивач по справі - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки наявність арешту майна порушує його права та законні інтереси.

Outcome: approved