Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

У лютому 2021 року позивачка [PERSON] звернулася із позовом до суду до Семенівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що в грудні 1982 року за згодою власника будинку [PERSON] вселилася до будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачка мала намір придбати вказаний будинок, між сторонами була домовленість в подальшому укласти договір купівлі-продажу вказаного будинку. [PERSON] , власник будинку передала [PERSON] ключі, домову книгу та документ, що посвідчував її право власності на будинок, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом, а позивачка передала частину обумовленої суми за купівлю будинку. З дозволу власниці будинку [PERSON] вона переїхала до зазначеного будинку, перевезла свої речі, зробила ремонт, провела газифікацію будинку, прибрала двір, користувалася присадибною ділянко. [PERSON] позивачка більше не бачила, зв`язок з нею був втрачений, місце проживання її невідомо, на телефонні дзвінки вона не відповідала. До будинку ні власниця, ні її родичі більше не навідувалися, тому оформити договір купівлі-продажу не вийшло. Вимог про виселення з будинку від [PERSON] не надходило. Декілька років тому знайомі повідомили позивачці, що [PERSON] померла, спадкоємців у неї не залишилося, на зазначений будинок ніхто не претендував. [PERSON] з 1982 року безперервно проживає в будинку [ADDRESS] по даний час, здійснюючи поточні ремонти будинку, користується присадибною ділянкою, а також сплачує кошти за споживання електроенергії, газопостачання та користування телефоном. Завдяки тому, що позивач проживає у вказаному будинку та проводить постійні ремонти в житловому будинку, він зберігся у належному стані, так як зі спливом часу та впливом погодних умов, він би став непридатним для проживання та взагалі розвалився б. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 24.02.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити (а.с. 2). Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні просила суд позов задовільнити. Вказала, що [PERSON] вселилася у вказаний будинок зі згоди власниці будинку [PERSON] , остання передала їй всі документи на будинок, але оформити не встигла. [PERSON] відкрито, безперервно володіє, користується та доглядає за цим будинком з 1982 року. Відповідач Семенівська селищна рада об`єднана територіальна громада просила розглянути справу без участі свого представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 64). Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.1981 будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до реєстраційного посвідчення Лубенського бюро технічної інвентаризації від 06.10.1981 жилий будинок, розташований в [ADDRESS] в цілому зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.10.1981 року за № [NUMBER] , записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 343 (а.с. 11). [PERSON] успадкувала казаний будинок від [PERSON] . Відповідно до актового запису про смерть № 2297 Полтавського міського відділу ЗАГС від 29.10.1984 року, [PERSON] померла [INFO] в м. Полтава. Відповідно до інформаційної довідки ТОВ "Експертне бюро "Рідний дім" від 28.07.2020 за № 960 житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрований в КП "Лубенське МБТІ" в книзі № 3 за реєстровим № 343, власником вказано [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 28.07.2020 року замовником вказано [PERSON] (а.с. 13-18). Відповідно до домової книги для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрована з 1982 року. Після зміни прізвища та паспорта запис про місце проживання реєстрації було змінено 13.04.1988, де вже була записана як [PERSON] (а.с. 19-21). Відповідно до робочого проекту на газифікацію вказаного будинку замовником вказано [PERSON] , тобто вона переобладнала систему опалення в даному будинку.(а.с. 22-25). Добросовісність та відкритість заволодіння позивачем вищезазначеного житлового будинку, підтверджується тим, що позивачка була зареєстрована у спірному будинку з 1982 року по теперішній час, що підтверджується копією паспорта з реєстраційною відміткою (а.с. 6), записом з домової книги для реєстрації громадян у вказаному будинку. За весь час проживання у вказаному будинку позивачка користувалася всіма його приміщеннями, надвірними будівлями та спорудами відкрито, здійснювала поліпшення даних приміщень та будівель, шляхом проведення ремонтних та оздоблювальних робіт, постійно здійснює догляд, підтримує у належному стані та сплачує комунальні платежі. Отже, позивачка в 1982 році зареєструвалася у вказаному будинку, постійно проживала в ньому і живе там до теперішнього часу, не приховуючи даного факту, жодних протиправних діянь, пов`язаних з цим немає, з 1982 року і по теперішній час будь-яка інша особа не виявила інтерес до вказаного будинку. Відомості про інших осіб, які б окрім позивачки претендували на вказаний будинок, відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він з [PERSON] проживає по сусідству вже багато років. З його слів, остання проживає у вказаному будинку орієнтовно з 1985-1986 року, ремонтує його, відкрито ним користується. Ніхто інший на цей будинок за час її проживання в ньому, не претендував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що є соціальним працівником та доглядає за позивачкою [PERSON] , оскільки остання є інвалідом першої групи. Вказала, що [PERSON] давно проживає в ньому, орієнтовно 30 років, доглядає за ним, сплачує комунальні платежі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, щоЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином,суд вважає встановленим, що більше десяти років позивачка добросовісно, відкрито і безперервно володіла спірним майном і продовжує це робити і далі, тому суд вважає за можливе визнати право власності за позивачкою за набувальною давністю.

Outcome: approved