Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказали, що квартира [ADDRESS], належала батьку позивачів [PERSON], який помер 25.11.2011 року, та після його смерті увійшла до спадкової маси. 21.01.2014 року судовим рішенням було встановлено, що [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги. [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України, яка також подала заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом, та вказала,що інших спадкоємців немає. [PERSON] подала позов до Івано-Франківського міського суду про визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та дружини, які проживають однією сім'єю, виключення із спадкового майна 1/2 частину квартири та 1/2 частину грошових коштів та визнання права власності на 1/2 частину квартири та грошових вкладів. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, надала довідки несення витрат по спірній квартирі, свої доходи, свідоцтво про поховання [PERSON] Суд зазначив, що проживаючи однією сім'єю, [PERSON] та померлий [PERSON] могли нести спільні витрати, повязані з побутом та сім'єю, однак такі витрати не є обґрунтуванням щодо визнання права на нерухоме майно та повязані з даним питанням інші вимоги. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.07.2015 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням [PERSON] подала апеляційну скаргу. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області 22.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задовольнила частково, визнано квартиру [ADDRESS] обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позивачі не погоджуються з вказаним рішення Апеляційного суду, оскільки дана квартира була особистою власністю їх померлого батька [PERSON], який не мав бажання, щоб на дану квартиру набули права власності інші особи, окрім його доньок, інакше за життя він зробив би заповіт, або офіційно зареєстрував би шлюб з [PERSON], та зареєстрував би її за вказаною адресою. [PERSON] та [PERSON] подали касаційну скаргу. Ухвалою від 20.04.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирішила касаційну скаргу задовольнити частково, рішення Апеляційного суду від 22.09.2015 року в частині вимог про визнання квартири та грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частині спірного майна скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд бо суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.07.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду від 23.07.2015 року залишено без змін. Зазначають, що відповідач [PERSON] не має права власності на квартиру чи її частку, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 136д/120. Вона не є власником даного майна, немає правових наслідків згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України. Однак знаючи, що з липня 2014 року йде судових розгляд справи в різних інстанціях щодо спадкового майна, яке ввійшло в спадкову масу після смерті [PERSON], [PERSON], отримавши рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.09.2015 року, уклала фіктивний правочин, а саме договір дарування 1/2 частки квартири, яка знаходиться в м. Івано-Франківськ по вул. Коновальця, 136д/120. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.08.2016 року, власником 1/2 частки вищевказаної квартири є [PERSON] (син [PERSON]М.), на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] від 18.02.2016 року за реєстровим № 446. Тобто порушуючи право позивачів на спадкове майно, частка квартири була відчужена [PERSON], який завідомо знав про спірні питання, які виникли щодо спадкового майна померлого [PERSON] Також невідомим чином [PERSON] був зареєстрований (поставлений на облік) за вищевказаною адресою. ГТУЮ в Івано-Франківській області було проведено законність посвідчення Договору дарування 1/2 частки квартири від 18.02.2016 року, оскільки [PERSON] та [PERSON] не надали нотаріусу письмової заяви про оскарження судового рішення у судах касаційної інстанції та інших документів, які б могли стати підставою для зупинення вчинення нотаріальної дії. Тому [PERSON] змогла укласти договір дарування 1/2 частки квартир та відчужити частку квартири [PERSON] На підставі наведеного просили суд визнати Договір дарування 1/2 частки квартири посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] від 18.02.2016 року за реєстром 446 недійсним, та скасувати державну реєстрацію Договору дарування 1/2 частки квартири посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] від 18.02.2016 року за реєстром 446, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.02.2016 року, номер запису про право власності: 13364234, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 7897411626101, державним реєстратором приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON], визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом у рівних частках кожній (по 1/2 частці) на квартиру за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця, 136д/120. 22.03.2018 року представник позивачів [PERSON] подала додаткове пояснення до позовної заяви (а.с.108-109), в якому також просила додатково стягнути з відповідача судові витрати. Представники позивачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням додаткового пояснення підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили, посилаючись на його не обгрунтованість. Заслухавши представників позивачів, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 13.08.2005 року, [PERSON] набув право власності на квартиру № 120 в будинку номер 136 «Д» по вул. Коновальця в м. Івано-Франківськ (а.с.15-16). [PERSON] помер 15.11.2011 року, Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 02.12.2011 року була заведена спадкова справа за № 52094107, що підтверджується копією [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 28912669 (а.с.112). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.01.2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги задоволено частково, встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з січня 1997 року до 15.11.2011 року. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.110-111). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.07.2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, виключення із спадкового майна 1/2 частину квартири та 1/2 частину грошових коштів та визнання права власності на 1/2 частину квартири та грошових коштів відмовлено (а.с.9-11). Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.09.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 23.07.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, виключення із спадкового майна 1/2 частину квартири та 1/2 частину грошових коштів та визнання права власності на 1/2 частину квартири та грошових коштів задоволено частково, визнано квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнано грошові вклади [PERSON] в банках: АТ «[PERSON] Аваль» на суму 32818,08грн. та ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 83737,39грн. об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошового вкладу в АТ «[PERSON] Аваль» на суму 16409,04грн., на 1/2 частину грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 12943,27грн. та на 1/2 частину грошового вкладу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 28925,42грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.81-83). Додатковим рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року заяву [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] судові витрати по 423,26грн. з кожної на користь [PERSON] (а.с.84-85). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 року касаційну скаргу представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON] задоволено частково, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.09.2015 року в частині вимог про визнання квартири та грошових коштів спільною сумісною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частини спірного майна скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.09.2015 року залишено без змін (а.с.76,77-80). Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 26.06.2016 року в справі за заявою [PERSON] про перегляд Верховним судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016 року у допуску справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, виключення із спадкового майна 1/2 частини квартири та 1/2 частини грошових коштів, визнання права власності на 1/2 частини квартири та грошових коштів до провадження Верховного суду України відмовлено (а.с.70,71-73). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франіквської області від 05.07.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.07.2015 року залишено без змін (а.с.5-8). Згідно з копією Договору дарування від 18.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 446 (а.с.65), [PERSON] (дарувальник) безоплатно передала [PERSON] (обдарованому) належну їй на праві приватної власності 1/2 (одну другу) частку квартири № 120 в будинку № 136 Д по вул. Є.Коновальця в м. Івано-Франківськ. Як вбачається з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.08.2016 року № 66069205, власником 1/2 частки вищевказаної квартири є [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] від 18.02.2016 року за реєстровим № 446, тобто право власності на зазначену частину квартири відповідача [PERSON] припинилось (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Права та обов"язки учасників справи визначені ст.ст. 43,49 ЦПК України. Відповідно до ст.50 ЦПК України позов може бути предявлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обовязки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обовязки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обовязки. Позивачі [PERSON] та [PERSON] при зверненні до суду з позовом про визнання недійсним Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] від 18.02.2016 року за реєстровим № 446, неправильно визначили суб»єктний склад сторін спору, не залучив до участі у справі [PERSON], який являється стороною оспорюваного договору дарування. При розгляді справи позивачі з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] відповідно до вимог ст.53 ЦПК України не зверталися, а тому суд вважає,що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суд позбавлений права без залучення співвідповідача [PERSON] вирішити питання про права та обов»язки особи, яка не є учасником справи, та питань, які стосуються предмету спору, що є неприпустимим, оскільки це суперечить основоположним принципам цивільного судочинства. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 5, 16, 215, 321, 392 ЦК України, ст. 59, ст.ст. 2, 13,43,49,53, 141, 263-265 ЦПК України -

Outcome: dismissed