Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між ПАТ « Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4КР30090554 від 24.02.2006 року, згідно якого він отримав кредит у розмірі 3720,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначав, що відповідач не виконав умови договору і станом на день подачі позову до суду його заборгованість перед банком становить 38626,24 грн., з яких: - 3720, 60 грн. заборгованість за кредитом; - 10708,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 21881, 27 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 500 грн. штраф; - 1815, 53 грн. процентна складова. Які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір. \~ \~Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити з підстав, наведених в ньому. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі\~[PERSON] відповідно до умов договору кредиту №DNH4КР30090554 від 24.02.2006 року отримав кредит у розмірі 3720,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На час звернення банку з позовом строк дії договору закінчився (22.02.2008 року). Пунктом 3.2 даного Договору кредиту передбачено, що погашення заборгованості за кредитом та відсотками за цим договором здійснюється згідно заяви. Відповідно до умов пунктів 5.1 розділу 5 кредитного договору, у випадку непогашення позичальником кредиту у строки, встановлені договором, заборгованість вважається простроченою. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] вбачається, що відповідача жодного разу не вносив платіж по погашення кредиту. При цьому позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, станом на 29.03.2016 року виникла заборгованість в розмірі 38626,24 грн., з яких: - 3720, 60 грн. заборгованість за кредитом; - 10708,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 21881, 27 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 500 грн. штраф; - 1815, 53 грн. процентна складова, боржник ухиляється від сплати заборгованості в добровільному порядку. Згідно ст.ст.526,\~527,\~530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. При цьому боржник зобовязаний виконати свій обовязок. У відповідності до ст.ст.\~610,\~611,\~612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі\~ст. 625 ЦК\~Ураїни, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з п. 23\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. (Офіційне тлумачення положень пункту 23 статті 1 див. в\~Рішенні Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011\ Споживчий кредит\~, який надається як у національній, так і в іноземній валютах фізичним особам\~резидентам України на придбання споживчих товарів тривалого користування та послуг і повертається в розстрочку, якщо інше не передбачено умовами кредитного договору. Суб'єктами споживчого кредитування є фізичні особи (позичальники)" а в особі кредитора виступають банки, інші кредитні установи (ломбарди, пункти прокату тощо). Між банком та населенням може існувати й посередник, наприклад, торговельна організація, однак при цьому зміст споживчого кредиту не змінюється. Об'єктом кредитування є витрати, пов'язані з задоволенням поточного попиту населення, в тому числі придбання товарів в особисту власність Таким чином, [PERSON] отримав споживчий кредит, як вбачається з умов договору кредиту №DNH4КР30090554 від 24.02.2006 року. Відповідно до п.7 ч.11\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вказано, що враховуючи положення п.7 ч.13\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.\~\~\~\~\~\~ Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1\~ст. 258 ЦК України\~для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Умовами договору кредиту, зокрема п. 5.5 договору передбачено, що строк позовної давності для стягнення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафі, неустойки, встановлюється сторонами строком 5 (пять) років. Отже, зважаючи на те, що право вимоги за кредитом [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло 22.02.2008 року , а позивач як кредитор, звернувшись до суду 19 квітня 2016 року, таким чином пропустив строк позовної давності, встановленої в договорі за домовленістю сторін. \~\~\~\~\~\~Враховуючи, що [PERSON] отримав саме «споживчий кредит» та те, що строк давності за вимогами позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором минув , суд застосовує до даних правовідносин приписи закону, що регламентують наслідки спливу позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Пункт 7 ч. 11\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному звязку з самою ч. 11\~ст. 11 зазначеного Закону\~стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. (Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин») Враховуючи вищевикладене та застосовуючи строк позовної давності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed