Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 16 серпня 2012 року [PERSON] отримала кредит в сумі 1100 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідачем належним чином не виконані зобов"язання за кредитним договором, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 30301,61 грн., який складається із наступного: заборгованість за кредитом - 2060 грн. 78 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 23021,71 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн., штраф /фіксована частина/- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1419 грн. 12 коп. Представник позивача надав суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Остапишена Л.С. надала до суду заяву про невизнання позову, в якій в обґрунтування вимог вказувала, що [PERSON] отримала кредитну картку 16 серпня 2012 року строком на 12 місяців, строк дії якої закінчився 16.08.2013 року. В матеріалах справи відсутні докази про те, що [PERSON] отримувала із 16 серпня 2013 р. по 16 лютого 2014 р. картку із продовженим строком дії. При таких обставинах, банк звернувся до суду після спливу позовної давності. Вказуючи на зазначені обставини, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, у зв»язку із пропуском позовної давності та справу розглянути у відсутність позивача та її представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.( ч. 1ст. 1054 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 1100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір № б/н від 16 серпня 2012 року, про що свідчить її підпис у заяві. Судом встановлено, що по закінченню строку дії картки перевидавалася нова картка, стром дії до вересня 2016 року. Факт видачі кредитної картки відповідачеві підтверджуються фотокарткою та випискою по рахункам відповідача, наданими ПАТ КБ «ПриватБанк». Із виписки по рахунку [PERSON], за номером карти [NUMBER] вбачається , що вона користувалася кредитною карткою (а.с.80-85, 102, 103-108). За таких обставин, доводи представника відповідача про те, що по закінченню строку дії картки, відповідачу взамін не була надана інша картка з продовженням строку дії не приймаються до уваги. Наданий Банком розрахунок заборгованості (а.с.4-5)свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконував. Сума заборгованості відповідача станом на 30 червня 2017 року становить 30301 грн. 61 коп., який складається із наступного: заборгованість за кредитом - 2060 грн. 78 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 23021,71 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3300 грн., штраф /фіксована частина/- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1419 грн. 12 коп. Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Заперечуючи проти позову, відповідач подав до суду заяву щодо застосування строків загальної та спеціальної позовної давності. У ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України) Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Судом установлено, що строк дії картки було визначено до останнього дня вересня місяця 2016 року, тобто 30.09.2016р., а із позовом банк звернувся до суду 11 серпня 2017 року. За таких обставин, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту та відсотків не сплив, та стягненню із відповідача підлягає заборгованість за кредитом - 2060 грн. 78 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом - 23021,71 грн. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань щодо повернення основної суми кредиту, процентів та винагород (пункт 2.1.1.12.6.1. умов і правил). Разом із цим, аналіз норм ч.2 статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховуються, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Оскільки відповідач подав заяву про застосування строку спеціальної позовної давності, пеня нарахована в межах строку позовної давності за основною вимогою, але обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням Банку до суду, тому до стягнення з відповідача на користь Банку підлягає пеня у розмірі 1200 грн., оскільки із розрахунку позивача вбачається, що відповідачу нараховано пеню по 100 грн. щомісячно. У той самий час, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов про надання банківських послуг, передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Тому, позов Банку підлягає задоволенню частково, з [PERSON] на користь Банку підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором в сумі 26282 грн. 49 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2060 грн. 78 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 23021,71 грн., та пеня - 1200 грн. Вимога про стягнення штрафу фіксованої та процентної складової, задоволенню не підлягає. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 1387 грн. 78 коп. На підставі викладеного ,

Outcome: partial