Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Сєвєродонецька місцева прокуратура в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа Комунальна установа «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» Управління охорони здоровя Сєвєродонецької міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 10.02.2016 року закінчено досудове розслідування кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, під час якого було встановлено, що 08.11.2015 року відповідач в ході конфлікту умисно спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості громадянці [PERSON] Внаслідок отриманих травм потерпіла [PERSON] з 13.11.2015 року по 18.11.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня». Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2016 року кримінальне провадження у відношенні [PERSON] було закрито у звязку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Цивільний позов, заявлений прокурором у кримінальному провадженні в інтересах КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» було залишено без розгляду. Враховуючи положення ч. 7 ст. 128 КПК України, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на користь Управління хорони здоровя Сєвєродонецької міської ради в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої від злочину [PERSON] за період лікування з 13.11.2015 року по 18.11.2015 року грошові кошти в сумі 2575,30 грн. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Прокурор, позивач та третя особа надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 08.11.2015 року своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні [PERSON] умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоровя, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України. Вказане підтверджується копією обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке 08.11.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015130370002954, затвердженого прокурором Сєвєродонецької місцевої прокуратури [PERSON] 10.02.2016 року. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.02.2017 року кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, було закрито у звязку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, заявлений потерпілою [PERSON] та цивільний позов заявлений прокурором Сєвєродонецької місцевої прокуратури в інтересах Комунальної установи "Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину , залишити без розгляду. Згідно листа КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» № 166 від 08.02.2016 року надана інформація щодо вартості лікування громадянки [PERSON], [INFO], в стаціонарному травматологічному відділенні з 13.11.2015 року по 18.11.2015 року 5 ліжко/днів * 485,06 грн. = 2425,30 грн.; харчування в травматологічному відділенні 5 днів * 30 грн. = 150 грн. Разом: 2575,20 грн. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Частиною 1 статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно розяснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» вбачається, що у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч.4 ст.93-1 КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Статтею 93-1 КПК України 1960 року передбачалося, що кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому статтею 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочинного діяння, в разі закриття кримінальної справи чи відмови у порушенні справи за обставин, передбачених пунктами 3, 6 частини першої статті 6, статтями 7, 7-2, 8, 9 і 10 цього Кодексу. Чинний КПК України не містить аналогічної норми, проте аналіз положень глави 9 цього Кодексу дає підстави для висновку про те, що обвинувачений у кримінальному проваджені звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення (ч.2 ст.129 КПК України). Таким чином, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли потерпілий в порядку п.7 ч.1 ст.284 КПК України відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналізуючи викладене вбачається, що відповідач 08.11.2015 року умисно заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження, внаслідок чого остання проходила лікування в КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» з 13.11.2015 року по 18.11.2015 року, вартість якого склала 2575,30 грн. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved