Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом і просила стягнути з відповідача на її користь 30549 грн 44 копійки, що включає 22136, 13 грн інфляційні втрати та 8413,31 грн як 3 проценти річних за прострочення виконання зобовязання по сплаті грошового відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Заявлені вимоги обгрунтовані посиланням на розпочате виконавче провадження № 56998553 на підставі виконавчого листа, виданого 30.07.2018 Городнянським районним судом Чернігівської області по справі № 732/1674/16к про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 100000 гривень. Станом на 30.07.2021 року заборгованість на суму 95934,31 грн залишається невиплаченою. З огляду на прострочення виконання зобовязання відповідачем, позивач вважає, що має право за період із 30.07.2018 по 01.07.2021 стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати та 3 проценти річних за прострочення виконання ним зобовязання. 26 серпня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі. Сторони отримали копію ухвали суду: позивач 28.08.2021 (а.с.16), а відповідач 31.08.2021 (а.с. 17). У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, долучений до справи на а.с.19-20. Клопотання про розгляд справи за їх участі сторони не заявили. У відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. У відзиві на позов, відповідач вказує, що позивач не є для відповідача кредитором. Відтак зобов`язання по відшкодуванню заподіяної шкоди є позадоговірним, не відноситься до грошових зобов`язань, для яких характерним є наявність обов`язку боржника сплатити на користь кредитора грошові кошти, який ґрунтується на правочині. Затримка у виконанні вироку суду, за твердженням відповідача, сталась з обєктивних причин, так як він з 2017 року не працює, фінансової допомоги від держави не отримує. У позові просить відмовити. Встановивши вимоги і заперечення сторін, визначившись із правовідносинами між ними і нормою права, яка підлягає застосуванню до таких правовідносин, дослідивши письмові докази у справі, в тому числі і матеріали виконавчого провадження № 56998553, суд дійшов наступного висновку. З аналізу норм ст. 625 ЦК України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно частини першої\~статті 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. \~ \~ \~ \~ \~Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до\~статті 625 ЦК України\~у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також\~з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства, тож цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено,\~що 21 березня 2018 року у справі № 732/1674/16-к, провадження 1-кп/732/41/18, з урахуванням змін, внесених ухвалою колегії суддів апеляційного суду Чернігівської області від 31 травня 2018 розвязано цивільний позов та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] як відшкодування моральної шкоди, завданої злочином 100000 гривень, 31 травня 2018 вирок набрав законної сили. А виконавчий лист видано 30 липня 2018 року, що підтверджується змістом виконавчого листа, який мається у матеріалах виконавчого провадження. 16.08.2018 відкрито виконавче провадження № 56998553. 21.01.2019\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 193\~грн,\~17.04.2019\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 45\~грн, 09.07.2019\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 45\~грн,\~30.10.2019\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 45\~грн,\~16.12.2019\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 90\~грн,\~27.01.2020\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 270\~грн,\~ 04.02.2021\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 246,07\~грн,\~19.04.2021\~на виконання\~такого виконавчого\~листа з\~ [PERSON] \~стягнуто 3131,\~62\~грн, отримувачем є [PERSON] , а призначенням платежів є відшкодування в рахунок спричиненої моральної шкоди. Всього за виконавчим листом, виданим 30 липня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок визначеного судом відшкодування моральної шкоди 4065,69 грн. Таким чином, невиконано зобов"язання на суму 95934,31 грн, що вірно зазначено позивачем. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Доведено, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком в частині вирішення цивільного позову. Грошове зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди на суму 95934,31 грн відповідачем своєчасно не виконано. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»\~визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених\~Конституцією України\~гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі\~статтею 1 Закону України\~\~«Про індексацію грошових доходів населення»\~\~індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~\~індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Такі правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суд враховує, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Розрахунок позивача є правильним (а.с.4-5), а тому позов підлягає задоволенню повністю. З відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, оскільки позивача Законом звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved