Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся в суд із позовом, яким після збільшення розміру позовних вимог просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі - 5544 грн. , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі - 97 251, 05 грн. та 10 000 , 00 грн. на відшкодування моральної шкоди ( а.с. 1-2, 52) . Вимоги мотивує тим що з 01.07.2011 року по 31.05.2012 року працював у відповідача , зокрема у відокремленому підрозділі , в управлінні механізації Публічного акціонерного товариства "Мостобуд» машиністом гусеничного крану 6 розряду. З 01.06.2012 року звільнився з роботи за власним бажанням, відповідач не виплатив при звільненні йому заробітної плати в розмірі 1699 грн. та 3845 грн. компенсації за невикористану відпустку, що підтверджено довідкою відповідача яку він отримав у листопаді 2014 року . На неправомірні дії роботодавця він звертався до прокуратури, податкового органу , інспекції праці, всі рекомендували звернутись до суду. Вважає, що за час затримки розрахунку відповідач має також сплатити середній заробіток в сумі - 97 251, 05 грн. за 677 робочих днів ,за період з 01.06.2012 року по 09.02.2015 року , виходячи з середньоденного заробітку 143, 65 грн. Крім того, вказує, що відповідач також має йому відшкодувати моральну шкоду 10 000 грн. , оскільки протягом тривалого часу не виплачує йому заробітну плату, що призвело його до моральних страждань, які були викликані хвилюваннями стосовно неможливості прогодувати сім»ю, напруженими стосунками в сім»ї, все це вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Також змушений звертатись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав , просив задовольнити повністю. Відповідач , його представник в судове засідання не з»явився, повідомлявся належно, згідно поданих заперечень позовні вимоги не визнають, зокрема не погоджуються із заявленою позивачем сумою середнього заробітку , вважають, що вона є меншою. Крім того, наявність моральної шкоди, завданої позивачу діями підприємства є недоведеною. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 1 Закону України »Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода , обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства , установи , організації провадиться у день звільнення. З'ясовано, що [PERSON] працював з 01.07.2011 року по 31.05.2012 року у відокремленому підрозділі ПАТ »Мостобуд» - управлінні механізації ПАТ »Мостобуд» машиністом гусеничного крану 6 розряду ( а.с.5-6). З 01.06.2012 року звільнився з роботи за власним бажанням. Станом на 04. 11.2014 року товариство перед позивачем має заборгованість по заробітній платі за травень 2012 року в сумі 1699 грн., та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3845 грн., що підтверджено довідкою № 124 від 04.11.2014 року (а.с. 12). Таким чином, вказана сума підлягає до стягнення на користь позивача, вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими. Крім того, суд приходить до висновку і про наявність передбачених ст. 117 КЗпП України підстав для покладання на відповідача відповідальності за затримку остаточного розрахунку при звільненні. Проте, позивач просить стягнути 97 251, 05 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 677 робочих днів за період з 01.06.2012 року по 09.02.2015 року , виходячи із середньоденного заробітку 143, 65 грн., що не відповідає виданій товариством довідці ( а.с.60). Тому, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення даної вимоги та стягує з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 61 667 грн. 93 коп . (677 р.д. х 91,09 грн.- середньоденна заробітна плата, яка була вирахувана з урахуванням всіх утриманих податків 2219 грн.+1698 грн.= 3917 грн.: 43 р.д. ( квітень 2012 року - 21 р.д., травень- 22 р.д.). У відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Разом з тим, згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Перелік юридичних фактів, що зазначені у вказаній статті, знайшли своє підтвердження та є підставою для відшкодування моральної шкоди, що полягає в позбавленні позивача гарантованого Конституцією України та КзпП права на працю, внаслідок чого позбавлено засобів до існування. Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та

Outcome: partial