Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач у липні 2014 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянці та договору дарування. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач [PERSON], перебуваючи на посаді голови садівницького товариства «Дружба», використав своє службове становище та протиправно, без дотримання встановленого на той час порядку передачі земельних ділянок у власність приватизував на своє ім'я земельну ділянку [NUMBER] в садівницькому товаристві «Дружба», при цьому привласнивши частину земель загального користування. В 2004 році [PERSON] подарував земельну ділянку своєму сину [PERSON] Вказуючи, що неправомірними діями відповідачів порушені права товариства на розпорядження належним йому землями позивач на підставі ст. ст. 35,81,83,116,158 ЗК України, ст. 261 ЦК України просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON] 21.09.2001р. Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки №13098 від 22.10.2004р. [PERSON] своєму сину [PERSON], а також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 23.12. 2005р. на ім'я [PERSON] У судовому засіданні голова садівницького товариства «Дружба», а також представники товариства підтримали позовні вимоги і просять їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, в якому просив застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Представник Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з'явився. Хотянівський сільський голова подав до суду заяву, в якій просив суд задовольнити позовну заяву садівницького товариства «Дружба» та розглянути справу без участі представника сільської ради. Суд, вислухавши думку позивача та його представників, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.03.1988р. профспілковим комітетом Київського політехнічного інституту було прийнято рішення про утворення садівницького товариства «Дружба» та затверджено список членів садівницького товариства в кількості 144 осіб (а.с.16). Серед осіб, зазначених в списку членів садівницького товариства під №33 значиться прізвище [PERSON], інших членів його сім'ї в списку не значилося. Також цим рішенням було затверджено склад правління садівницького товариства, до якого увійшли голова правління - [PERSON], заступники голови правління Большей В.О., [PERSON], [PERSON] та казначей [PERSON] 21 листопада 1990 року загальними зборами товариства був затверджений Статут садівницького товариства «Дружба». Пунктом 13 Статуту садівницького товариства «Дружба» передбачено, що членам садівницького товариства рішенням правління виділяються садові ділянки. Пунктом 3 рішенням Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 21.09.200р. членам садівницького товариства «Дружба» було передано у власність земельні ділянки для ведення садівництва. Як вбачається з додатку №1 до вказаного рішення серед членів садівницького товариства «Дружба», яким передаються земельні ділянки у власність під [NUMBER] зазначено [PERSON], якій передається у власність земельна ділянка [NUMBER] площею 0,1037 га., крім цього у списку під [NUMBER] значиться [PERSON], якому у власність передано земельну ділянку [NUMBER]. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних даних, які б вказували, що правлінням садівницького товариства приймалося рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки [NUMBER]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являлася членом правління садівницького товариства «Дружба» з часу його утворення і безпосередньо приймала участь в розподілі земельних ділянок товариства між його членами. Під час проведення розподілу земельних ділянок за [PERSON] була закріплена земельна ділянка [NUMBER], яку він згодом за невідомих обставин переоформив на свою дружину - [PERSON], а собі без згоди профспілкового комітету та без прийняття відповідного рішення правлінням виділив земельну ділянку [NUMBER], яку в 2001 році приватизував. Жодного рішення про передачу земельної ділянки [NUMBER] [PERSON] правлінням товариства не приймалося. Відповідно до ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року, який був чинний на час приватизації земельної ділянки [PERSON] земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Положеннями ст. 57 ЗК України в редакції 1990 року передбачалося, що для ведення колективного садівництва кооперативам громадян за рішенням сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 0,12 гектара на одного члена кооперативу. Земельні ділянки для колективного садівництва складаються із земель загального користування, що перебувають у колективній власності кооперативу, та із земель, що перебувають у приватній власності членів кооперативу. До земель загального користування належать земельні ділянки, зайняті охоронними зонами, шляхами, проїздами, спорудами та іншими об'єктами загального користування. На ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів за поданням відповідних кооперативів видається державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином, враховуючи викладене вбачається, що право власності [PERSON] на земельну ділянку [NUMBER] в садівницькому товаристві «Дружба» було набуто з порушенням діючого на той час земельного законодавства та Статуту товариства, оскільки садівницьким товариством не приймалося рішення про виділення [PERSON] спірної земельної ділянки. Відповідачами не надано жодних доказів, які б вказували на правомірність дій [PERSON] щодо отримання у власність земельної ділянки [NUMBER]. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що до складу приватизованої [PERSON] земельної ділянки [NUMBER] площею 0.1056 га. увійшла частина земель загального користування товариства площею 0.0456 га., де згідно с планом садового товариства повинні були стояти баки для сміття, пожежний гідрант, та стоянка для автомашин, що підтверджується схемами садової ділянки № [NUMBER] на місцевості ( а. 92 -94), листом голови Хотянівської сільської ради (а.с. 54), актом погодження меж з сусідніми землекористувачами (а.с. 88), та схеми розташування земель загального користування с/т «Дружба». Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що державний акт серії 111 КВ № 033768 від 21.09.2001р. на право власності на земельну ділянку [NUMBER] в садовому товаристві «Дружба» площею 0.1056 га. на ім'я [PERSON] був виданий з порушенням діючого законодавства, його необхідно визнати недійсним. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до ст. 153 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Також, на думку суду, підлягають задоволенню вимоги про визнання недійсним договору дарування спірної земельної ділянки № 13098 від 22.10.2004 року та державного акту серії ЯБ № 520 765 від 23.12. 2005р. оскільки в судовому засіданні доведено, що земельну ділянку, подаровану [PERSON] було отримано з порушенням вимог закону. Також суд приходить до висновку, що необхідно Визнати недійсним Державний акт серії 111КВ № 033768 від 21.09.2001 року на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0.1056 Га виданий на ім'я [PERSON], розташованій за адресою Хотянівська сільска рада, с/т „Дружба". За таких обставин, суд вважає. що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved