Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 1000 доларів США, що на день розрахунку становить 13000 гривень та 3 % річних в сумі 714 гривень, а також судові витрати у справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.02.2011 р. [PERSON] взяла в борг 3000 доларів США, які зобов»язалась повернути до 20.05.2011 р., про що видала відповідну розписку. Свої зобов»язання відповідач виконала лише частково і повернула суму боргу в розмірі 2000 доларів США В зв»язку з невиконанням відповідачем своїх зобов»язань за Договором позики позивач просить стягнути суму боргу за договорами позики та з врахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України стягнути також 3% річних від суми боргу. В ході судового розгляду позивач підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач не виконала належним чином свої зобов»язання за договором позики. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась за місцем реєстрації, судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання на поштовому відділенні. Оскільки відповідно до ст..ст.74, 76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду, на підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 09.02.2011 р. [PERSON] взяла в борг у [PERSON] кошти в розмірі 3000 доларів США, про що видала відповідну розписку. Відповідач зобов»язалась повернути суму боргу до 20.05.2011 р. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Передача коштів підтверджується відповідною розпискою, виданою відповідачем, оригінал якої на момент розгляду справи знаходиться у позивача. На момент розгляду справи відповідач виконала свої зобов»язання частково, що позивач не оспорює, і повернула суму боргу в розмірі 2000 доларів США частинами. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за Договорами позики, яка не була повернута [PERSON] в розмірі 1000 доларів США, є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу за Договорами позики з врахуванням 3% річних від суми боргу, виходячи з наступного. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов»язаний сплатити грошоу суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 цього Кодексу. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов»язань. Однак розрахунок, наданий позивачем 3% річних від суми боргу не ґрунтується на фактичних обставинах справи і не відповідає положенням чинного законодавства. Позивач нараховує 3 % річних, починаючи з 03.02.2011 р. і по 01.10.2014 р. (до моменту подання заяви про збільшення розміру позовних вимог). Як визначено Договором позики, відповідач повинна була виконати свої зобов»язання до 20.05.2011 р., тобто у разі порушення з боку відповідача зобов»язання щодо повернення суми боргу 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов»язань повинні нараховуватись починаючи з 21.05.2011 р., а не з дати, яка зазначена позивачем у розрахунку. Крім того, як стверджує сама позивач, відповідач частково повернула суму боргу, однак вона не може зазначити точно дати повернення боргу частинами, а зазначені обставини впливають на розрахунок 3% річних, оскільки зазначені відсотки нараховуються на суму боргу, яка існує в певному періоді. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від суми боргу за період з 03.02.2011 р. по 01.10.2014 р. є необґрунтованими, недоведеними і не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення суми боргу. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial