Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обгрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 16.08.1969 р. зареєстровано у Палаці одруження м.Києва. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, несумісністю характерів та відсутністю взаєморозуміння. З березня 2008 року сторони окремо проживають та не підтримують шлюбні стосунки. Сторони не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Спроби зберегти сім»ю бажаних результатів не дали. В ході розгляду справи позивач в повному обсязі підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу і просила суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Шлюб існує формально, так як кожен із них живе власним життям. Крім того, [PERSON] зазначила, що відповідач має іншу сім»ю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про місце і час слухання справи. Судова повістка, надіслана на адресу проживання [PERSON], була вручена останньому належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 16 серпня 1969 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Палаці одруження м.Києва, про що складено актовий запис № 6055. Від шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що з березня 2008 року сторони не підтримують шлюбних стосунків та окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Крім того, відповідач має іншу сім»ю. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved