Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернулася із зазначеною заявою і просила суд, винести рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0927 га, розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер 1822082500:02:001:1036, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В судове засіданні сторони не з'явилися. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача. Позов підтримує повністю. Представники відповідачів також надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Жодних заперечень стосовно вимог позивача не мають. Судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. [PERSON] (в теперішній час [PERSON], відповідно копії свідоцтва про шлюб (а.с.13), на праві власності належить земельна ділянка, про що свідчить копія державного акту та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, які містяться в матеріалах справи (а.с.5,6). В свою чергу, позивач подарувала дану земельну ділянку [PERSON](а.с.15). Однак, договір дарування, за рішенням Житомирського районного суду, визнано недійсним, земельна ділянка повернута у власність позивача (а.с.7,8). Апеляційним судом Житомирської області та Вищим спеціалізованим судом України, рішення першої інстанції не скасовано, і як наслідок набуло законної сили. Тобто, власником даної земельної ділянки є позивач. Надалі, позивач звернулась до реєстраційної служби для оформлення державної реєстрації свого права на земельну ділянку, однак позивачу було відмовлено в державній реєстрації прав, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на землю. Отже, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, аргументуючи свою позицію тим, що оригінал державного акту на земельну ділянку, який був виданий на її ім"я, втрачений (а.с.16), що позбавляє її реалізувати свої майнові права. Зокрема, матеріали справи містять рішення з Державного реєстру, про відсутність обмежень на земельну ділянку на яку позивач просить визнати за нею право власності (а.с.20,21). Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку (ст. 153 ЗК України). Аналіз вищезазначених норм та обставин справи, приводить до висновку, що позивач є фактичним власником спірної земельної ділянки, але оригінал державного акту на земельну ділянку позивачем втрачений, в зв'язку з чим, оформити документи належним чином про державну реєстрацію прав, не представляється можливим, що порушує права позивача, і як наслідок, дана позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved