Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 27.07.2012 р. Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї. Від даного шлюбу дітей у сторін немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та несумісністю характерів. Між сторонами часто виникають суперечки, що призводить до напруженої атмосфери в сім'ї. Сторони окремо проживають. Більше року сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу у повному обсязі та просила суд його задовольнити, посилаючись на те, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим. Шлюб носить формальний характер; позивачу невідоме місце проживання відповідача. Представник позивача зазначила, що формальне перебування [PERSON] в шлюбі з відповідачем перешкоджає їй влаштувати особисте життя. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом належним чином про місце і час слухання справи шляхом публікації оголошення в пресі. В силу положень ст.74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 27 липня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що складено актовий запис № 1534. Від шлюбу дітей у подружжя немає. Спір про поділ спільного майна між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що протягом року сторони не підтримують шлюбних стосунків; окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи. Подальше існування сім»ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім»ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Як зазначалось судом вище, сторони у справі не мешкають разом, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, кожен з них має власні інтереси. Формальне перебування з відповідачем у шлюбі позбавляє позивача можливості влаштувати особисте життя. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved