Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви від 24.09.2019 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2003 р.н., у розмірі 1\\3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з липня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2003 р.н., за період з липня 2015 р. по листопад 2018 р. в розмірі 1\\4 частини від усіх доходів батька щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , 2000 р.н., за період з лютого 2016 р. по липень 2016 р., за період з березня 2017 р. по грудень 2017 р. в розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходів щомісячно. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 21 грудня 1996 р. перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають повнолітнього сина [PERSON] , 2000 р.народження, та доньку [PERSON] , 2003 р.народження, яка на даний час проживає з матір`ю. Згідно усної домовленості між сторонами, їхній син мав проживати у квартирі батьків відповідача, а донька з позивачем в орендованій квартирі. З лютого 2016 року син [PERSON] переїхав до матері, оскільки на той час навчався у ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки», однак у зв`язку з неможливістю оплачувати його навчання [PERSON] перевела сина до школи №319. З 01.07.2016 р. [PERSON] під час канікул проживав у дідуся та бабусі на дачі, а згодом з бабусею за адресою: [ADDRESS] , до 01.03.2017 р. В березні 2017 року син переїхав до матері та сестри, з якими проживав до грудня 2017 року. [PERSON] з 01.12.2017 р. разом з донькою до [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 10.11.2018 р. до [INFO] неповнолітня донька сторін проживала разом з батьком та його співмешканкою. Позивач зазначає, що на момент звернення до суду їхній повнолітній син [PERSON] проживає окремо, з [INFO] . неповнолітня донька [PERSON] проживає з нею, однак у зв`язку з недотриманням відповідачем усної угоди, діти періодично перебували та перебувають на її утриманні. Батько не надавав та не надає регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання дітей, в зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. На підставі положень ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей за минулий період відмовити; заперечив проти викладених позивачем обставин, зазначивши, вказавши на негативне відношення до дітей з боку самої позивачки. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання доньки просив задовольнити частково. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який 21 грудня 1996 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району, про що складено актовий запис № 1043. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2019 р. шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На час розгляду судом справи син [PERSON] є повнолітнім, проживає окремо, а неповнолітня донька [PERSON] проживає з матір`ю. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Згідно з ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017 р., яка чинна на час вирішення спору і покращує становище дитини в порівнянні з редакцією даної норми, яка діяла на момент звернення до суду) на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача, , а також розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Також суд враховує те, що відповідач не має інших аліментних зобов`язань та є особою працездатного віку. Одночасно суд бере до уваги позицію відповідача щодо його згоди сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1\\4 частини від усіх видів заробітку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частина від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дня звернення позивача до суду. Не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо стягнення аліментів за попередній період, а саме аліментів на утримання доньки [PERSON] за період з липня 2015 р. по листопад 2018 р. та аліментів на утримання сина [PERSON] за період з лютого 2016 р. по липень 2016 р., за період з березня 2017 р. по грудень 2017 р., виходячи з наступного. В силу положень ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх оплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таких доказів в порушення вимог ст. 81 ЦПК України з боку позивача суду не надано, а тому дана вимога не може бути задоволена. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial