Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У поданій до суду позовній заяві позивачка зазначає, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 28 вересня 2006 року розірвано. Від даного шлюбу у них народилось троє дітей син [PERSON], [INFO], дочки [PERSON] та [PERSON] відповідно 29 листопада 2001 та 16 серпня 2012 років народжень. Виходячи з того, що вказані діти перебувають на її повному утриманні, того, що відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає та у добровільному порядку надавати її відмовляється, хоча має змогу надавати таку допомогу оскільки займається підприємницькою діяльністю, того, що їхні діти хворіють, просить суд постановити рішення, котрим стягувати з нього в її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 800 грн. щомісячно, але не менше як 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину починаючи від дня подачі позову до суду і закінчуючи досягненням старшою дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, які зазначені у позовній заяві. Відповідач, його представник позовні вимоги не визнали та пояснили, що він (відповідач) є інвалідом 111 групи, отримує щомісячно пенсію, тобто має регулярний дохід, а тому зважаючи на те, що позивачка просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці від його заробтку (доходу), змінити позовні вимоги в цій частині відмовилась, просять у задоволенні позову відмовити. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції було розірвано (а.с.5). Як вбачається з свідоцтв про народження дітей (а.с.6, 7, 8), у сторін 30 травня 1999 року народився син [PERSON], а 29 листопада 2001 та 16 серпня 2012 року відповідно дочка [PERSON] та дочка [PERSON]. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач цього свого батьківського обовязку щодо дітей не виконує. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 згаданого Кодексу розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 цього Кодексу. Зважаючи на те, що відповідач є інвалідом третьої групи (а.с.28), щомісячно отримує пенсію (а.с.29, 30), тобто має регулярний щомісячний дохід, суд на підставі ст.183 СК України доходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в частці заробітку (доходу) батька дітей, а не у твердій грошовій сумі як просить позивачка та її представник. Суд з врахуванням припинення відповідачем зайняття підприємницькою діяльністю та розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, визначає аліменти у розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, вважаючи, що він спроможний сплачувати такий розмір аліментів та що такий розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дітей. На підставі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача у користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору. Позивачка просить суд стягнути з відповідача у її користь 2979 грн. 60 коп. судових витрат за надану їй правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ» № 4191-У1 від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі укладеної 22 червня 2015 року угоди надавала правову допомогу [PERSON] у даній справі (а.с.22) та одночасно здійснювала її представництво як позивачки. З доданого нею розрахунку та квитанції до прибуткового касового ордера, акту передачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що вартість наданих нею позивачці послуг правового характеру складає 2679 грн. 60 коп. на що нею витрачено 5,5 години із яких зясування фактичних обставин справи - 1,5 год., надання консультацій та розяснень 0,5 год., збір документів, виготовлення копій, формуванння адвокатського досє - 1 год., вивчення законодавства по правовому питанню 0,5 год., вивчення та узагальнення судової практики 0,5 год., підготовка процесуальних документів 1 год., участь у судових засіданнях 1 год. Такий розрахунок з врахуванням того, що предмет спору не є складним, сама справа, у якій адвокатом зроблено всього декілька запитів, за обсягом не значна, є несправедливим. Як вбачається із журналів судових засідань від 23 та 25 червня 2015 року, адвокат брала участь у розгляді справи в межах двох годин. З врахуванням вищезазначеного Закону надана адвокатом правова допомога позивачці не може перевищувати 974 грн. 40 коп. (1218х40%:100%). Крім зазначеного розміру судових витрат суд стягує з відповідача у користь позивачки 300 грн. сплачених нею адвокату за оформлення позовної заяви. Всього суд стягує з нього у користь позивачки 1274 грн. 40 коп. таких витрат (974 грн. 40 коп. + 300 грн). Суд відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України стягує з відповідача у користь [PERSON] як представника позивачки 22 грн. 50 коп. документально підтверджених витрат повязаних з явкою її до суду з міста Ковель. Суд не стягує з відповідача в її користь ще 65 грн. 50 коп. вказаних нею таких витрат та 487 грн. 20 коп. добових, оскільки такі витрати нічим документально не підтверджені.

Outcome: partial