Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що 01.09.2003 року відповідачем її прийнято на роботу, а 28.08.2012 року переведено на посаду заступника директора коледжу з навчально-методичної роботи, а з 20.11.2014 року призначено на посаду директора коледжу Луганської державної академії культури і мистецтв, де вона працює дотепер. У березні 2014 року вона отримала складну травму, - перелом шийки стегна і до 16.10.2014 року перебувала на лікарняному. Листки непрацездатності за цей період, а саме: АГБ581925 за період з 17.04.2014р. по 23.05.2014р.; АГБ 558468 за період з 24.05.2014р. по 27.06.2014р.;АГБ558696 за період з 28.06.2014р. по 16.07.2014р.; АГБ632959 за період з 17.07.2014р. по 14.08.2014р.; АГБ633878 за період з 15.08.2014р. по 21.09.2014р; АГБ234294 за період з 22.09.2014р по 16.10.2014р. нею були здані за місцем роботи, а Академією надані до Луганського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до припинення його функціонування на території м. Луганська. Згодом Відділення відновило роботу в м. Сєвєродонецьк Луганської області на підконтрольній українській владі території. При цьому заяви-розрахунки Академії, до яких включено й нарахована їй допомога з тимчасової непрацездатності були прийняті для здійснення фінансування, про що свідчить витяг з реєстру. Проте вона отримала відповідь, що нарахування та виплата їй допомоги буде здійснено після того, як Академія подасть заяву розрахунок до Подільської міжрайонної виконавчої дирекції Київського відділення Фонду за новим місцем розташування Академії, яка передислокувалась та перереєструвалась в м.Києві. Досьогодні їй ніяких виплат їй не здійснено, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість по лікарняним листам у розмірі 32525,89 грн. Позивачка у судовому засіданні уточнила свої вимоги та, окрім того, просить про стягнення 30 тис грн. на відшкодування моральної шкоди, пов»язаної із переживаннями з приводу порушення її права на отримання страхових виплат, здійснення додаткових зусиль для організації свого побуту, як переселенки, та продовження лікування. Представник позивача посилався на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який зобов»язує відповідача здійснити страхові виплати й за відсутності оригіналів необхідних документів. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на відсутність у Академії первинних документів, - оригіналів лікарняних листів, що є підставою для надання заяви- розрахунку до Фонду. Представник Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності позов не визнала. Також посилалася на відсутність первинних документів,які повинна надати Академія. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідност.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції Україникожен має право на працю, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно до ст. 253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають обов»язковому державному соціальному страхуванню. Основними джерелами коштів загальнообов»язкового державного соціального страхування є внески власників підприємств, установ, організацій або уповноважених ними органів чи фізичної особи, працівників. Бюджетні та інші джерела коштів , необхідні для здійснення загальнообов»язкового державного соціального страхування, передбачаються відповідними законами з окремих видів загальнообов»язкового державного соціального страхування (ст. 254 КЗпП України). Відповідно до п10ст7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо ереміщених осіб» матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності відповідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності- за даними Державного реєстру загальнообов»язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України. У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються в мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання. Відповідно до Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого Постановою правління Фонду від 22.10.2010 року №26, зареєстрованого в Мінюсті 25.01.2011 року за №111/18849 на підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник-роботодавець нараховує суми матеріального забезпечення, оформляє та подає до робочого органу Фонду за місцем обліку заяву-розрахунок, яка є підставою для здійснення фінансування матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду. Судом встановлено, що сторони є найманим працівником та роботодавцем, позаяк 01.09.2003 року її прийнято на роботу відповідачем, 28.08.2012 року переведено на посаду заступника директора коледжу з навчально-методичної роботи, а з 20.11.2014 року призначено на посаду директора коледжу Луганської державної академії культури і мистецтв, що збігається із даними трудової книжки (ас 5-12). Не оспорюється сторонами, що позивачка є застрахованою особою і за неї роботодавцем повністю сплачено Фонду відповідні внески. У березні 2014 року позивачка отримала травму, - не пов'язану з нещасним випадком на виробництві і до 16.10.2014 року перебувала на лікарняному. Листки непрацездатності за цей період, а саме: АГБ581925 за період з 17.04.2014р. по 23.05.2014р.; АГБ 558468 за період з 24.05.2014р. по 27.06.2014р.;АГБ558696 за період з 28.06.2014р. по 16.07.2014р.; АГБ632959 за період з 17.07.2014р. по 14.08.2014р.; АГБ633878 за період з 15.08.2014р. по 21.09.2014р; АГБ234294 за період з 22.09.2014р по 16.10.2014р. нею були здані за місцем роботи, а Академією надані до Луганського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до припинення його функціонування на території м. Луганська, що випливає із даних Реєстру (ас 13). Незважаючи на зусилля позивачки дотепер матеріальне забезпечення не виплачено (ас 14-23). Згідно довідки від 08.12.2014 року (ас24) позивачка є особою, тимчасово переміщеною з окупованої території. Відповідно до Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі цей Порядок визначає умови та розмір оплати власником або уповноваженим ним органом перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві (далі - дні тимчасової непрацездатності), за рахунок коштів підприємства, установи, організації чи фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників. Така виплата провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати за робочі дні (години) згідно з графіком роботи, що припадають на дні тимчасової непрацездатності. Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності. Обчислення розміру заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності провадиться у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, роботодавець оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності працівнику внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснює за рахунок коштів підприємства, установи, організації та повинен вчинити для цього певні дії, зокрема - отримати лікарняний лист від працівника; провести розрахунок суми оплати за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок своїх коштів та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності; заповнити та подати до Фонду соціального страхування заяви-розрахунку про нараховані застрахованій особі суми матеріального забезпечення за їх видами; отримати фінансування від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок, що відкривається роботодавцем, та здійснити виплату лікарняних позивачу. Однак, в порушення вищевказаних вимог законодавства, відповідач не виконав свого обовязку по виплаті позивачеві коштів по лікарняним листам у сумі 32525,89 грн за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової непрацездатності. А тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позов в цій частині суд приймає до уваги встановлений факт, що позивач здала лікарняні до бухгалтерії організації, і не з її вини оригінали залишилися на непідконтрольній українській владі території. З цих підстав та з огляду на наведені приписи законодавства про захист прав тимчасово переміщених осіб суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо відсутності первинних документів для нарахування позивачеві соціальних виплат. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (ст.ст.3,4,11,31 ЦПК України). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Вказана правова позиція зазначена і у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі 6-23цс12. Згідно роз'яснень, які містяться в п.13Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно дост. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виплачував протягом тривалого часу та натепер не виплатив нараховані позивачу суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, тим самим було порушено конституційні та трудові права позивача. А відтак, позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих зв'язків, а саме позивач, яка є тимчасово переміщеною особою, весь час за відсутності невиплачених відповідачем за рахунок Фонду соціального страхування коштів за лікарняними листами переживала з приводу свого існування та членів своєї сімї, була позбавлена нормального ритму життя, можливості купувати необхіді для неї ліки, продукти харчування, одяг, предмети побуту. Суд, враховуючи вимоги справедливості та об"єктивності, вважає доведеною заподіяну позивачеві моральну шкоду, яку завдано тривалою бездіяльністю відповідача щодо своєчасного вчинення відповідних дій, направлених на отримання позивачем суми допомоги по тимчасовій непрацездатності з Фонду соціального страхування, але в меншому розмірі і погоджується з її розміром в 25000 гривень. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1378 грн.

Outcome: partial