Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про тлумачення заповіту (встановлення предмету заповіту) та визнання права на спадщину за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.10.2002 року [PERSON] склав заповіт в якому зазначив про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження:- належне йому право на земельну частку (пай) в розмірі 3,17 умовних кадастрових гектарів в СТОВ «Україна» с.Лемешівка згідно сертифікату [NUMBER] заповідає [PERSON]. Даний заповіт було зареєстровано в реєстрі за № 95 та посвідчено 07.10.2002 року секретарем Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,8110 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Вона є спадкоємицею за заповітом, посвідченим 07.10.2002 року секретарем Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області і зареєстрованого в реєстрі за № 95, в якому заповідач [PERSON] заповів земельну частку (пай) в розмірі 3,17 умовних кадастрових гектарів в СТОВ «Україна» с.Лемешівка згідно сертифікату [NUMBER]. Спадщину після смерті [PERSON], вона у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України прийняла, оскільки звернулась з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Крім неї, спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] є його дочка-відповідачка по справі-Чирка В.В., яка не претендує на майно, яке було їй завіщено згідно заповіту. Однак, оформити свої спадкові права за заповітом після смерті [PERSON] вона позбавлена можливості, оскільки на час складання заповіту у користуванні спадкодавця перебувала земельна частка (пай) в розмірі 3,17 умовних кадастрових гектарів в СТОВ «Україна» с.Лемешівка, посвідчена сертифікатом на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Взамін цього сертифіката при поділі земель колективної власності реформованого КСП «Україна» с.Лемешівка на підставі розпорядження Калинівської райдержадміністрації від 28.12.2005 року №531 на ім'я [PERSON] 18.07.2006 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. В даній ситуації яка склалася вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти їй земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом. Однак, пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, він не вніс до заповіту відповідних змін, не будучи обізнаним у суттєвості різниці між поняттями земельна частка (пай) та земельна ділянка, розуміючи їх як одне й те саме. Фактично в заповіті та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] йдеться мова про одну й ту саму земельну ділянку, розміри якої були уточнені в процесі виготовлення технічної документації для видачі Державного акта. За вказаних обставин, вона вимушена звертатись в суд з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання також не з'явилася, згідно заяви, позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за її відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засідання з достовірністю встановлено, що 07.10.2002 року [PERSON] склав заповіт в якому зазначив про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження:- належне йому право на земельну частку (пай) в розмірі 3,17 умовних кадастрових гектарів в СТОВ «Україна» с.Лемешівка згідно сертифікату [NUMBER] заповідає [PERSON]. Даний заповіт було зареєстровано в реєстрі за № 95 та посвідчено 07.10.2002 року секретарем Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,8110 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Позивачка є спадкоємицею за заповітом, посвідченим 07.10.2002 року секретарем Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області і зареєстрованого в реєстрі за № 95, в якому заповідач [PERSON] заповів земельну частку (пай) в розмірі 3,17 умовних кадастрових гектарів в СТОВ «Україна» с.Лемешівка згідно сертифікату [NUMBER]. Спадщину після смерті [PERSON], позивачка у відповідності до вимог ст.1269 ЦК України прийняла, оскільки звернулась з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Крім позивачки, спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] є його дочка-відповідачка по справі [PERSON], яка не претендує на майно, яке було завіщено позивачці згідно заповіту. Однак, оформити свої спадкові права за заповітом після смерті [PERSON] позивачка позбавлена можливості, оскільки на час складання заповіту у користуванні спадкодавця перебувала земельна частка (пай) в розмірі 3,17 умовних кадастрових гектарів в СТОВ «Україна» с.Лемешівка, посвідчена сертифікатом на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. Взамін цього сертифіката при поділі земель колективної власності реформованого КСП «Україна» с.Лемешівка на підставі розпорядження Калинівської райдержадміністрації від 28.12.2005 року №531 на ім'я [PERSON] 18.07.2006 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1256 передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що [PERSON] не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON], оскільки в заповіті вказана земельна частка (пай), а не земельна ділянка в натурі. Отже суд вважає, що з метою захисту права [PERSON] на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 07.10.2002 року на користь [PERSON] При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку [NUMBER], однак на момент відкриття спадщини це майно йому вже не належало, оскільки на підставі даного сертифікату було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавцем [PERSON] не було внесено змін до заповіту. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], тобто 18 липня 2006 року, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 3,8110 га, розташовану на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] у [PERSON] виникло після одержання ним зазначеного вище державного акта та його реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за [NUMBER]. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку та на час смерті [PERSON], на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 18 липня 2006 року Калинівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження №531 від 28.12.2005 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,8110 га, розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER], був власником земельної ділянки площею 3,8110 га, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON], [PERSON] заповідав їй саме земельну ділянку, власником якої він був. Враховуючи, що відповідачка позовні вимоги визнала, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин суд вважає за можливе розтлумачити заповіт та визнати за позивачкою, як спадкоємицею за заповітом право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON], померлого [INFO] в с.Малі Кутищі Калинівського району Вінницької області. На підставі викладеного та

Outcome: approved