Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом (із змінами) в якому просить стягнути з відповідача: - аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення повноліття донькою [PERSON] , тобто до [INFO] ; - аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою [PERSON] 3-х років, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 16.07.2016 року проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, матеріальну допомогу відповідач не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у справах сім`ї участі не приймає. 21.08.2019 року від відповідача надійшло заперечення, згідно якого просить стягнути з нього аліменти на його доньку [PERSON] не в розмірі 1/3 частини, а в розмірі ј частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших заперечень стосовно позовних вимог він немає (а.с. 24-25). Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Підтримала вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини (а.с. 34). Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян та на утримання дружини в розмірі ј частини не заперечував, згодний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дружини та дитини (а.с. 35). Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що з 16.07.2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2). З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Згідно довідки, виданої Олександрівською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області № 2769 від 26.06.2019 року, дитина проживає та знаходиться на утриманні позивача (а.с. 6). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз?яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня донька від їх шлюбу з відповідачем, останній згоден сплачувати аліменти на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved