Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Дніпровський районний відділ головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі переселенського квитка, виданого 03.08.1977 року. Його син [PERSON], 28 жовтня 2011 року зареєстрував шлюб із відповідачкою [PERSON], від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що син розірвав шлюбні стосунки із відповідачкою, вона у січні 2017 року забрала свої речі та доньку [PERSON] та пішла жити до іншого чоловіка. Таким чином, відповідачка, будучи зареєстрована у належному йому домоволодінні, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, а тому він вимушений звернутися до суду із даним позовом. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], яка також діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У відкритому судовому засіданні відповідач не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування заперечувала проти, позовних вимог, що стосуються визнання неповнолітньою такою, що втратила право користування житлом . Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, встановив наступне. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] В матеріалах справи є довідка видана ЖКП «Комунальник» Дніпровського району Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року №888, з якої вбачається, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] має такий склад сім'ї: [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON] [INFO] син, [PERSON], [INFO] - онука, [PERSON], [INFO] - невістка. Згідно Акту про не проживання від 21 липня 2017 року складеного ЖКП «Комунальник», встановлено що з січня 2017 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. В матеріалах справи є копія рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 червня 2017 року, з якого вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до положень ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Малолітня дитина не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з відсутністю її в ньому без поважних причин понад один рік відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України. Таким чином судом достовірно встановлено, що позивач є власником житла, у 2012 р. році відповідач була зареєстрована як член сім»ї власника, вселена та проживала у спірному помешканні. Як доказ не проживання відповідача, позивач надає довідку та акт про не проживання з січня 2017 року. Отже, судом не було встановлено обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме не проживання відповідачки разом зі своєю неповнолітньою дитиною більш як один рік без поважних причин у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], оскільки з даними вимогами позивач міг звернутися після січня 2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed