Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON], третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про виключення майна з акту опису й арешту, визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог вказували, що 27.11.2014 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 711/6795/13 виданого 17.01.2014 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 85559,05 грн. Із метою примусового стягнення боргу з [PERSON] 28.01.2015 року державними виконавцями було проведено опис й арешт майна, яке знаходилось за адресою: [ADDRESS]. Дане приміщення належить [PERSON], [PERSON] є одним із засновників ТОВ «Резиденція плюс». 04.10.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Резиденція плюс» було укладено договір найму приміщення під офіс, відповідно до умов якого ТОВ «Резиденція плюс» є орендарем приміщення. Між Позивачами та ТОВ «Резиденція плюс» було укладено цивільно-правові договори. Із метою належного виконання умов цивільно-правових договорів позивачі за своїм бажання та за власні кошти облаштували офісне приміщення за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Глущенко О.С. та позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснивши суду, що під арешт та вилучення потрапило майно, яке жодного відношення до зобов'язань [PERSON] не має, а так його вилучення є незаконним, а тому це майно має бути повернуто його дійсним власникам. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції - Недоступ Д.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що при складанні актів опису та арешту майна від 28.01.2015 року державний виконавець діяв в межах чинного законодавства. При цьому пояснив, що вихід здійснювався за місцем здійснення підприємницької діяльності боржника, а саме: [ADDRESS], де й фактично знаходиться ТОВ «Резиденція плюс». Будь-яких зауважень, а також заяв, під час проведення опису та арешту майна не надходило. Державному виконавцю не було надано жодного документу щодо належності описаного майна іншим особам, а не [PERSON] Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.11.2014 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 711/6795/13, виданого 17.01.2014 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 85559,05 грн. В межах вказаного виконавчого провадження, з метою примусового стягнення боргу з [PERSON] державними виконавцями Назаренком Д.С. та Недоступом Д.М. проведено опис й арешт майна (акти опису й арешту майна від 28.01.2015 року), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: мультифункціональний пристрій чорного кольору марки «Epson» модель ХР-103; ноутбук марки «Hewlett-Packard» модель OLV7-8165dx; тумбочки на коліщатах темно-коричневого кольору у кількості 2 шт.; диван темно-коричневого кольору; стіл темно-коричневого кольору, офісний в кількості 6 шт.; мультифункціональний пристрій чорного кольору марки «Canon» модель MF 3010; шафа для документів темно-коричневого кольору; монітор чорного кольору марки «Belnea» модель ВВ10001; системний блок чорного кольору марки «Bravo»; стіл офісний коричневого кольору; стільці офісні чорного кольору у кількості 11 шт.; холодильник білого кольору, двокамерний марки «RAINFORD», модель KG-2232W; стіл кухонний коричневого кольору; металева напольна вішалка. Відповідно до п. 5.1.4. Інструкції "Про проведення виконавчих дій затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві власності. В ході розгляду справи судом встановлено, що приміщення за адресою: [ADDRESS], не належить боржнику [PERSON], а належить [PERSON] , а [PERSON] є одним із засновників ТОВ «Резиденція плюс», яка орендує вказане приміщення. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 96 Цивільного кодексу України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. 04.10.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Резиденція плюс» укладено договір найму приміщення під офіс, відповідно до умов якого ТОВ «Резиденція плюс» є орендарем приміщення. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Резиденція плюс» укладено цивільно-правові договори. Так, договір з [PERSON] укладено 18.08.2014 року, договір з [PERSON] - 26.08.2014 року, договір з [PERSON] укладено 01.09.2014 року. За умовами вище вказаних договорів [PERSON], як директор ТОВ «Резиденція плюс», виступила замовником, а позивачі виступили виконавцями послуг. Замовник доручив, а виконавці взяли на себе зобов'язання надавати послуги замовнику, що пов'язані виключно зі статутною діяльністю ТОВ «Резиденція плюс». Із метою належного виконання умов цивільно-правових договорів позивачі за своїм бажанням та за власні кошти облаштували офісне приміщення за адресою: [ADDRESS]. Із заяви [PERSON] від 26.08.2014 року, адресованої директору ТОВ «Резиденція плюс» [PERSON] вбачається, що [PERSON] просила дозволу у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] використовувати своє особисте майно, а саме: тумбочки на коліщатах темно-коричневого кольору у кількості 2 шт.; столи темно-коричневого кольору, офісні в кількості 2 шт.; мультифункціональний пристрій чорного кольору марки «Canon» модель MF 3010; холодильник білого кольору, двокамерний марки «RAINFORD», модель KG-2232W; стіл кухонний коричневого кольору; стільці офісні чорного кольору у кількості 3 шт. За результатами розгляду заяви, директором ТОВ «Резиденція плюс» видано наказ від 29.08.2014 року, яким надано дозвіл під час виконання службових обов'язків у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] використовувати особисте майно. [PERSON] із наказом ознайомилась, про що свідчить пояснювальний напис та підпис [PERSON] Із заяви [PERSON] від 03.09.2014 року, адресованої директору ТОВ «Резиденція плюс» [PERSON] вбачається, що [PERSON] просила дозволу у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] використовувати своє особисте майно, а саме: ноутбук марки «Hewlett-Packard» модель OLV7-8165dx; диван темно-коричневого кольору; стіл темно-коричневого кольору, офісний в кількості 2 шт.; шафа для документів темно-коричневого кольору; металева напольна вішалка; стільці офісні темно-сірого кольору у кількості 4 шт. За результатами розгляду заяви директором ТОВ «Резиденція плюс» видано наказ від 03.09.2014 року, яким надано дозвіл під час виконання службових обов'язків у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] використовувати особисте майно. [PERSON] із наказом ознайомилась, про що свідчить пояснювальний на та підпис [PERSON] З аналогічною заявою до директора ТОВ «Резиденція плюс» звернулась 11.09.2014 року [PERSON] щодо надання дозволу у службовому приміщенні адресою: [ADDRESS] використовувати своє особисте майно, а саме: стіл темно-коричневого кольору, офісний в кількості 2 шт.; мультифункціональний пристрій чорного кольору марки «Epson» модель ХР-103; монітор чорного кольору марки «Belnea» модель ВВ10001; системний блок чорного кольору марки «Bravo»; стіл офісний коричневого кольору; стільці офісні темно-сірого кольору у кількості 4 шт. За результатами розгляду заяви директором ТОВ «Резиденція плюс» видано наказ від 11.09.2014 року, яким надано дозвіл під час виконання службових обов'язків у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS], використовувати особисте майно. [PERSON] із наказом ознайомилась, про що свідчить пояснювальний напис та підпис [PERSON] Належність переліченого вище майна саме позивачам підтверджено наявними в матеріалах справи доказами: відповідними розписками та квитанціями до прибуткових касових ордерів. У ході розгляду справи суду не надано та не добуто належних і допустимих доказів того, що спірне майно не належить позивачам, а подані ними документи сфальшовані, недійсні чи підробні. Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч. 5). Частиною 1 ст. 55 Закону передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Частиною 1 ст.57 Закону встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Отже, як вбачається з перелічених норм закону, державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні. Згідно з ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» місцем виконання рішення являється місце проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходження його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржник. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved