Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позором в якому просила надати дозвіл [PERSON] на виїзд її сина, [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувають, проте мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні в позивача та проживає разом з нею, що підтверджується довідкою форми №3, виданою ТОВ «НОВОБУДОВА» житлово-експлуатаційною дільницею №5. Позивач зазначила, що спільний син з відповідачем сильно хворіє, тому потребує оздоровлення за кордоном, а також з метою розширення світогляду дитини за письмовими згодами відповідача син у її супроводі здійснював тимчасові поїздки за кордон. Проте на даний час, відповідач ухиляється від надання нового дозволу на виїзд дитини за кордон, посилаючись на брак часу та коштів для відвідування нотаріуса, адже він проживає у Федеративній Республіці Німеччина, хоча знає, що син потребує оздоровлення та створення всебічних сприятливих умов для зростання та розвитку дитини. В подальшому позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила надати дозвіл без згоди та супроводу батька [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі території України [PERSON], [INFO], у супроводу матері [PERSON], або у супроводі осіб, які уповноважені нею, у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, кожний тривалістю не більше двох місяців, до таких країн світу: Королівство Марокко, Республіка Туніс, Російська Федерація, Турецька Республіка, Арабська Республіка Єгипет, Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії, Королівство Таїланд, Демократична Соціалістична Республіка Шрі-Ланка, Соціалістична Республіка В'єтнам, Республіка Грузія, Республіка Білорусь, країн-учасників Договору «Про Скасування Паспортного митного контролю між країнами Європейського Союзу» (Шенгенської угоди), в тому числі, Королівство Іспанія, Грецька Республіка, Французька Республіка, Італійська Республіка, Федеративна Республіка Німеччина з метою відпочинку, оздоровлення, розширення світогляду, ознайомлення з культурою інших народів, відвідування своїх родичів за кордоном, у тому числі батька. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Ппозивачка в судове засідання не з'явилась, але через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Крім того позивачка надано заяву від відповідача про розгляд справи без його участі та нотаріально завірену згоду відповідача на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Зважаючи на клопотання відповідача про розгляд справи у його відсутність, та визнання позову, яке є засвідченим у встановленому порядку за місцем його проживання на икпмирпфї Німеччіни, судом ухвалено про розгляд справи у його відсутність, у загальному порядку. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, але до суду направила заяву в якій при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду, просила справу розглядати без участі її представника, врахувати інтереси малолітнього [PERSON], [INFO]. Суд, врахувавши заяви представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувають, проте мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом РАЦС Солом"янського районного управління юстиції у м.Києві 22 січня 2005 року, актовий запис № 142. З матеріалів справи вбачається, що позивач самостійно матеріально утримує та піклується про здоров'я малолітньої дитини, про його духовний та моральний розвиток. Позивачка посилається на те, що дитина хворіє, тому потребує оздоровлення за кордоном, а також на необхідність розширення світогляду дитини. Матеріали справи свідчать, що відповідачем були надані короткотермінові дозволи на виїзд дитини за кордон без його згоди. Проте, відповідач ухиляється від надання нового дозволу на виїзд дитини за кордом, посилаючись на брак часу та коштів для відвідування нотаріуса, адже він проживає у Федеративній Республіці Німеччина. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON], не надає згоди на виготовлення проїзних документів дитині для виїзду за кордон за межі України, позивач просила надати дозвіл на виїзд за межі території України неповнолітнього сина, разом з нею, без згоди батька, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об'єднаних націй «Про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року) В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи відповідальні за піклування про дітей або їх захист. Відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного органу. Так при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначати відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, надання одноразового дозволу на виїд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного з батьків, а не на неодноразові виїзди без визначення країни та проміжку часу, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон, неодноразовості дозволу на такий виїзд та терміну дозволу. (Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.07.2010 року). Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно абз. 2 п. 4 цих же Правил, за наявності вимог з боку держави, до якої здійснюється виїзд, чи вимог міжнародної організації, для участі в заходах якої здійснюється виїзд, паспорт може бути оформлено до досягнення громадянином 18-річного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню, оскільки задоволення позову буде відповідати фізичному, духовному та моральному розвитку дитини. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються з суми судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved