Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу, мотивуючи тим що 15.12.2014 року ПРАТ «СК «Арсенал страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 397/14-Т/ЛВ, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження, або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 04.02.2015 року на перехресті вул. Липинського - Вербова, в м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вище згаданого автомобіля та автомобіля, під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Буського районного суду Львівської області вказана дорожньо- транспортна пригода сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України [PERSON]. Згідно рахунку-фактури № 23315 від 23.02.2015 р., наданого ТзОВ «Західно-Український Автомобільний дім» вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mersedes» склала 100730,50 грн., та було виплачене позивачем. ПРАТ «Саламандра-Україна» відшкодувала ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» 49490,00 грн. - розмір страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом АІ 6273270, решту різницю суми, а саме 51240,50 грн. просить стягнути з відповідача, винуватця ДТП. Позивач надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою добровільно відшкодувати завдані ним збитки, однак така добровільно не виконана. Також просить стягнути суму, сплаченого при подачі заяви, судового збору в розмірі 1218,00 грн. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до початку судового засідання подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, заперечень проти позову немає. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представника третьої особи, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15.12.2014 року ПРАТ «СК «Арсенал страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 397/14-Т/ЛВ, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження, або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 04.02.2015 року на перехресті вул. Липинського - Вербова, в м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідкт ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження. Згідно постанови Буського районного суду Львівської області від 16.02.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої вона ухвалена, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1194 ЦК України регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила пошкодження автомобіля [NUMBER], та завдала йому майнової шкоди є доведеною. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Вищевказаним законом регламентовано, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди. Відповідно до положень ст.22 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Так, згідно Звіту № Ю-01317 від 14.02.2015 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля [NUMBER], в результаті його пошкодження в ДТП, склала 106217,15 грн. Проте, за страховим актом № 397/14-Т/ЛВ-1 від 26.02.2015 року, розрахунку від 24.02.2015 року, страхове відшкодування становить 100730,50 грн. Дану суму позивач перерахував на рахунок Західно Українського автомобільного дому (платіжне доручення № 8172 від 27.02.2015 року). Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ч.1 ст.22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно п.38.1.1 в ст. 38 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн..

Outcome: approved