Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивачка 20.10.2016 р. звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що з березня 2016 р. вони з чоловіком припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів сумісне життя і збереження шлюбу вважає неможливим. Від шлюбу сторони мають двох дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON] [INFO], які проживають з позивачкою та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання в розмірі 1/2 частини від усіх видів доходу та до повноліття дітей. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала, зазначила, що з березня 2016 р. вона разом з дітьми проживає окремо, відповідач з цього часу сім"ю не забезпечує, вихованням дітей не займається. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 15.09.2000 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 564, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER]. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві 05.07.2001 р., та малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 13.01.2006 р. Сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження є неможливим, оскільки взаємопорозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. Між сторонами майнового спору на даний час немає, діти залишаються проживати з матір'ю. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Крім цього, встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Діти проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні. Так, згідно зі ст.180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки [PERSON], [INFO], враховуючи, те що позивачка одна несе витрати по утриманню дітей, а відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Так, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. Разом з тим, згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Виходячи з того, що відповідач відомості про дохід та наявність інших утриманців за законом не надав, але як батько зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.10.2016р. та до повноліття дітей. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст.367 ЦПК України. Також відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial