Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів позики. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог пояснила, що відповідач [PERSON] її колишній чоловік, а [PERSON] - свекруха. Шлюб ними був зареєстрований 18 жовтня 2003 року. Рішенням суду від 02 серпня 2013 року їхній шлюб був розірваний. Перебуваючи у шлюбі, вони мали намір придбати будинок і, згідно договору купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, придбали будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську. Придбаний будинок їм належить на праві спільної часткової власності: по 1/2 частині кожному. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] до неї та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, ще до розлучення, їй стало відомо, що, згідно розписок колишнього чоловіка, 06 липня 2011 року для придбання будинку він у матері позичив 14 000 доларів США, а 09 жовтня 2011 року - 50 000 гривень для ремонту придбаного будинку.Борг чоловік, згідно розписок, зобов*язався повернути у липні 2016 році. Будинок ними був придбаний у період шлюбу та за спільні кошти, отримані від продажу квартири, яка належала їм на праві власності і гроші, які їм надали їхні батьки. Її батьки гроші давали відповідачці, але вона не пам*ятає яку суму грошей давали її батьки та батьки чоловіка. Вона була присутня при огляді будинку. На той час стосунки між ними були хороші і чоловік не міг не сказати їй, що у борг взяв гроші. Особисто вона грошей від свекрухи не отримувала, згоди на позику грошей чоловіку не надавала, при написанні розписок присутньою не була. Куди чоловік витратив гроші вона не знає. Після розірвання шлюбу стосунки між ними стали неприязненними. Вважає, що розписки були виготовлені після її звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу у травні 2013 року. Договори позики є фіктивними. Вона не була стороною цих договорів. Укладені чоловіком договори позики не мали реальних наслідків, які ними передбачались і тому повинні бути визнані недійсними. Вона не бажає виплачувати гроші яких не брала. Всі рішення, які судами приймались раніше неправильні.Просить позов задовольнити. Представник позивачки підтримав пред*явлений позов та також вважає, що позов підлягає задоволенню. Пояснив, що укладені чоловіком позивачки договори позики виходять за межі дрібних побутових, що чоловік не поставив у відомість позивачку про укладення вказаних договорів, що позивачка згоди на укладення договорів не надавала, грошей не отримувала, не була присутня при написанні розписок та про існування вказаних договорів їй стало відомо у 2013 році після пред*явлення свекрухою позову про стягнення боргу за вказаними договорами. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] пред*явленого позову не визнав та пояснив, що гроші він позичав зі згоди позивачки, своєї на той час дружини, що позивачці була відома обставина про позику у його матері грошей для придбання та ремонту будинку. Гроші позичали за взаємною згодою. Ними їхня квартира була продана за 9 700 доларів США, а будинок придбаний за 19 500 доларів США. На придбання будинку грошей у них не було. Якби вони не позичили у його матері грошей, то не придбали б будинку. Гроші матір*ю були передані у присутності свідка. Відповідачка [PERSON] також пред*явленого позову не визнала і пояснила, що позивачка до суду з настоящим позовом звернулась, щоб уникнути від сплати боргу, який наступає у 2016 році. Позивачкою та її чоловіком будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську був придбаний 07 липня 2011 року за 19 500 доларів США. Однокімнатна квартира, яка їм належала на праві власності, ними була продана за 9 700 доларів США. Таким чином, у них не було коштів для придбання та ремонту будинку, який знаходився у занедбаному стані. Вони, подружжя,за взаємною згодою позичили у неї гроші для придбання будинку, його ремонту. Позивачка не була присутня при написианні розписок. Однак, гроші позичались за її згодою.Тому у задоволенні позолву просить відмовити. Представник [PERSON] пояснив, що сторонами будинок був придбаний у період шлюбу. Для придбання будинку та його ремонту відповідачем зі згоди дружини, позивачки по справі, були позичені гроші. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Так, із розписки від 06 липня 2011 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON], тобто позичив, 14\~000 доларів США для придбання будинку № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську. Повернути позику зобов*язався до 06 липня 2016 року /а.с.14/. При цьому, із договору купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, тобто, наступного дня після отримання позики, вбачається, що Березанська /Тягнирядно/ [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, придбали у приватну спільну часткову власність, тобто, по ? частині кожний, житловий будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Із розписки від 09 жовтня 2011 року також вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON], тобто позичив, 50\~000 гривень для ремонту будинку № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську, придбаного 07 липня 2011 року. Повернути позику зобов*язався до 09 жовтня 2016 року /а.с.15/. У судовому засіданні була оглянута цивільна справа № 207/2219/13-ц; № 2/207/950/13 за позовом [PERSON] до [PERSON]К та [PERSON] про стягнення боргу. Із матеріалів оглянутої у судовому засіданні цивільної справи вбачається, що у травні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]К та [PERSON], сторін по справі, про стягнення боргу за договором позики у сумі 162 000 гривень. У липні 2013 року [PERSON] позовні вимоги уточнила та просила стягнути на її користь з [PERSON] та [PERSON] на її користь по 81\~000 гривень з кожного. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що суд дійщов до висновку про недоведення факту, що договори позики укладались [PERSON] саме в інтересах сім*ї і отримані за договорами позики кошти витрачені на придбання спільної сумісної власності подружжя або майна, що належить особисто [PERSON], що станом на день розгляду справи по суті сторонами не надано доказів припинення шлюбу шляхом його розірвання, що не надано доказів поділу майна подружжя та виділення частки майна відповідача в натурі на яку можливо було б звернути стягнення, що визначені у розписках відповідача терміни повернення боргів не настали і обставини, на які посилається позивачка, вимагаючи дострокового повернення боргу, договорами позики не передбачені. Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року апеляційна скарга [PERSON] була задоволена частково. Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 вересня 2013 року було змінено. Із мотивувальної частини рішення було виключено висновок суду про недоведеність боргових зобов*язань [PERSON] перед [PERSON]. В решті рішення суду було залишено без змін. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року касаційна скарга [PERSON] була відхилена. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року було залишено без змін. Було встановлено, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Докази та обставини, на які посилалась [PERSON], були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми процесуального та матеріального права. Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують. Відповідно до ст.60 ЦПК України: «Кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.» Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини." Із рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2013 року вбачається, що районний суд при постановленні рішення не врахував, що за договором купівлі-продажу від 07 липня 2011 року, тобто, на наступний день після отримання [PERSON] у [PERSON] грошей, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON], придбали по ? частині житлового будинку № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську у приватну спільну часткову власність, що у своїй сукупності з умовами укладених між [PERSON] та [PERSON] договорів позики, згідно розписок, свідчить про придбання ними цього майна в інтересах сім*ї саме за отримані у [PERSON] в борг гроші чого [PERSON] ніякими доказами не спростувала. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України: «Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім*ї, створює обов*язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім*ї». У судовому засіданні було встановлено, що гроші, отримані [PERSON], згідно наданих суду розписок від 06 липня 2011 року та 09 жовтня 2011 року, за договорами позики у [PERSON], були використані саме в інтересах сім*ї. Подружжям, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, по ?, був придбаний будинок № 37 по вулиці Київській у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Також подружжям був проведений ремонт придбаного будинку. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивачку.

Outcome: dismissed