Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1994 року. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності. 11.01.2008 року без дозволу та відома позивачів в даній квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON], який до цього часу був зареєстрованим та проживав разом з дружиною і двома дітьми в належній йому на праві приватної власності квартирі в [ADDRESS]. Однак відповідач шлюб розірвав, квартиру продав, після чого зареєструвався до квартири позивачів. Відповідач декілька років зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали, сварки, виганяє позивачку [PERSON], яка є престарілою, хворою людиною та такою, що знаходиться у важкому стані після перенесеного інсульту, з її ж квартири, б'є її, не дозволяє позивачці [PERSON] доглядати за нею. 22.03.2013 року вироком Виноградівського районного суду відповідача було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за заподіяння позивачці [PERSON] тілесних ушкоджень. Даним вироком було затверджено угоду про примирення з умовою, що відповідач припинить злочинні дії і виїде з квартири. Однак відповідач свою поведінку не змінив. На такі дії відповідача позивачі зверталися з відповідними заявами в поліцію і 24.02.2016 року постановою Виноградівського районного суду відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї. Крім цього позивачі вказують, що загальна площа квартири становить 57,6 кв.м., така складається з двох житлових кімнат, які потрібні позивачам та їхній сім'ї. Відповідач проживає в квартирі без згоди позивачів, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, своїми діями руйнує квартиру, розбиває двері, спричиняє позивачам збитки, добровільно виселитися з квартири не бажає, тому позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON], [PERSON] належним чином своєчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність та про підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, клопотань, заяв про відкладення судового розгляду від нього не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивачі не заперечують щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1994 року позивачі [PERSON], [PERSON] являються власниками квартири [ADDRESS]. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності. 11.01.2008 року без дозволу та відома позивачів в даній квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON], який до цього часу був зареєстрованим та проживав разом з дружиною і двома дітьми в належній йому на праві приватної власності квартирі в [ADDRESS]. Відповідач шлюб розірвав, квартиру продав, після чого зареєструвався до квартири позивачів. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На сьогоднішній день у спірній квартирі проживає відповідач [PERSON], який своєю поведінкою створює перешкоди позивачам у користуванні (проживанні) та розпорядженні своїм майном. Зокрема суд встановив, що відповідач тривалий час зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали, сварки, виганяє позивачку [PERSON], з належної їй квартири. Позивачка [PERSON] знаходиться у важкому стані після перенесеного інсульту, а відповідач своєю поведінкою завдає їй психічного та фізичного болю, не дозволяє позивачці [PERSON] доглядати за нею. 22.03.2013 року вироком Виноградівського районного суду відповідача було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за заподіяння на грунті неприязних стосунків позивачці [PERSON] тілесних ушкоджень. Однак після притягнення до кримінальної відповідальності відповідач свою поведінку не змінив. Він продовжує зловживати спиртними напоями, влаштовує вдома сварки, скандали, псує майно, належне позивачам. На такі дії відповідача позивачі зверталися з відповідними заявами в органи поліції. Постановою Виноградівського районного суду від 24.02.2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї) та накладено адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України, виселення із найманого жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За таких обставин, враховуючи, що позивачі є законними власниками квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] зареєстрований в житлі, належному позивачам без їхньої згоди, жодних угод між ним та власниками квартири не укладено, він систематично руйнує та псує жиле приміщення позивачів, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, а заходивпливу на нього виявились безрезультатними, суд приходить до висновку, що відповідач проживаючи в квартирі позивачів, чинить їм перешкоди у користуванні власним житлом, а тому підлягає виселенню з вказаної квартири. За таких обстави, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою [PERSON] при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 552 грн., які відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню на її користь із відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved