Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.09.2008р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №KF52504 з додатками та доповненнями, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 35.000,00 доларів США зі сплатою відсотків 12,50% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 22.09.2033р. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі, видавши відповідно до Заяви на видачу готівки №1722 від 25.09.2008р., проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на час звернення до суду має заборгованість 24.337,75 доларів США (382.363,11 грн.), з яких 23.450,79 доларів США (368.428,35 грн.) - заборгованість за кредитом; 844,53 доларів США (13.268,16 грн.)- заборгованість по відсотках, а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВІЕС Банк» заборгованість за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав письмову заяву від 09.06.2015р., в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, оскільки між ними не досягнуто домовленості щодо досудового врегулювання даного спору, а справу розглянути у його відсутності. Відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленні про місце і час розгляду справи судовими повістками, які отримали особисто (а.с.70,71), в судове засідання не з»явились та не подали до суду заяв про причини своєї неявки, або про відкладення справи, у зв»язку з чим суд, зі згоди представника позивача, викладеній в заяві, ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. При цьому суд бере до уваги позицію відповідачки, викладеній нею у письмовому запереченні проти позову (а.с.44-45), згідно якого вона не виплачує кредит, оскільки в неї склались важкі матеріальні обставини- її торгова точка, де вона проводила свою підприємницьку діяльність 01.10.2013р. згоріла, вона сама виховує неповнолітню дочку, яка на даний час навчається на 2-му курсі Берегівського медучилища, і вона наданий час не може в повній мірі сплачувати кредит. Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до переконання, що позов підставний та підлягає до повного задоволення з наступних підстав. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст.8 Конституції України. Відповідно до норм ст.ст.1,2 цього Закону судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом, і реалізується шляхом здійснення суддями правосуддя в рамках відповідних судових процедур та в межах наданих повноважень. Стаття 7 зазначеного Закону гарантує кожному захист його права, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов»язків цивільного характеру передбачено і п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до приписів ст..9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України. Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі і повноваженнями щодо вирішення і кредитних спорів, а відтак суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові коти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до приписів ст.1048 зазначеного Кодексу. Аналіз зазначених норм дає суду підстав прийти до висновку, що у разі прострочення позичальником сплатити чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплатити всієї суми позики, яка залишилась несплаченою, тобто вважаються такими, що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Суд встановив, що всупереч цьому, відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором № KF52504. Так, як достовірно встановлено з матеріалів справи 24.09.2008р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №KF52504 з додатками та доповненнями, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 35.000,00 доларів США зі сплатою відсотків 12,50% за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 22.09.2033р. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі, видавши відповідно до Заяви на видачу готівки №1722 від 25.09.2008р. відповідачу кредит, проте останій в порушення вимог кредитного договору станом на час звернення до суду має заборгованість 24.337,75 доларів США (382.363,11 грн.), з яких 23.450,79 доларів США (368.428,35 грн.) - заборгованість за кредитом; 844,53 доларів США (13.268,16 грн.)- заборгованість по відсотках. Обгрунтовуючи свої заперечення відповідачка вказувала на те, що в неї склались важкі матеріальні обставини- її торгова точка, де вона проводила свою підприємницьку діяльність 01.10.2013р. згоріла, вона сама виховує неповнолітню дочку, яка на даний час навчається на 2-му курсі Берегівського медучилища, у зв»язку з чим вона наданий час не може в повній мірі сплачувати кредит, проте суд не може погодитись з такими аргументами, оскільки в даному випадку мова йде не про невідповідність вимогам законодавства змісту укладеного між сторонами правочину (кредитного договору), або неправомірності дій банку, а про ускладнення, які виникли у відповідачки на стадії виконання нею взятого на себе обов»язку відповідно до умов укладеного кредитного договору. При цьому, аналіз матеріалів справи свідчить проте, що волевиявлення сторін в момент укладення спірного кредитного договору було вільним, відповідало їх внутрішній волі, зміст кредитного договору не суперечить вимогам ЦК та іншим актам цивільного законодавства, був укладений за вільною згодою сторін. Окрім того, суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Крім цього, згідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Отже, суд вважає, що банк відповідно до закону та умов укладеного кредитного договору у зв»язку з простроченням відповідачкою повернення чергової частини кредиту правомірно пред»явив вимоги до позичальника про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, тобто позичальник повинен сплатити зазначені вище суми. Суд також вважає, що судові витрати по справі (а.с.1,2), які поніс позивач, слід стягнути з відповідачки, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ст.ст.525,554,1048,1050,1054 ЦК України та

Outcome: approved