Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із дійсним позовом, в якому просила відібрати від відповідача дитиниу - неповнолітню [PERSON] [INFO] , яку вона має від шлюбних відносин із відповідачем, посилаючись на те, що є рішення суду першої та апеляційної інстанцій про визначення місця проживання дитини із нею. Просить допустити негайне виконання рішення в частини відібрання та передачі їй дитини . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Попаснянського районного суду від 25 квітня 2017 року, було визначено місце проживання їх спільної із відповідачем доньки [PERSON] [INFO] за її місцем проживання , яке було залишено без змін Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017року, саме в частині визначення місця проживання дитини . Відповідач не виконує рішення суду, утримує дитину у себе, перешкоджає нормальному спілкуванню її із дитиною. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, просила задовольнити позов. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували щодо поданого позову, стверджуючи, що відповідач має кращі можливості для забезпечення дитини, а позивачка не має достатнього часу для нормального догляду за донькою, тому що вона зайнята на роботі та у неї на руках хворий батько. В письмовому запереченні , яке надано представником відповідача , зазначено, що їх спільна із позивачкою донька - проживає із ним протягом двох років, після розлучення із позивачкою, а також зазначено, що відповідач не забирав доньку від позивачки самочинно, а всі дії відповідача спрямовані на добробут доньки. В заперечення зазначено про відсутність доказів щодо створенню перешкод з боку відповідача у спілкування позивачки із донькою. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, свідка, представника органу опіки та піклування, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає повному задоволенню . Предметом даного позову являється вирішення питання про відібрання дитини матір»ю у батька, при наявності рішення суду про визначення місця проживання дитини, що регулюється положеннями Сімейного Кодексу України та нормами міжнародних стандартів. Згідно ч.2.\~ст. 163 Сімейного кодексу\~Украиїни батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої' особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як встановлено судом, Рішенням Попаснянського районного суду 25 квітня 2017р., Рішенням Апеляційного суду Луганської області 03 липн 2017 року - місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] було визначено за місцем проживання її матері позивачки [PERSON]. У судовому засіданні відповідач не заперечував, що їх із позивачкою неповнолітня донька [PERSON] проживає із ним, стверджував що позивачка не може належним чином її утримувати, при цьому зазначив, що він не перешкоджає позивачці бачитись із дитиною, але позивачка приходить до дитини за його місцем проживання і іноді перебуває в стані алкогольного сп»яніння. При цьому, суд зазначає, що в письмовому заперечення представника відповідача зазначено, що позивачкою не доведено, що відповідач перешкоджає нормальному спілкування позивачки та доньки, але таке ствердження спростовується тим, що позивачка надала суду копії її звернень до поліції , що також підтвердили у судовому засідання представник органу опіки та піклування та свідок батько відповідача. Так, представник органу опіки та піклування [PERSON] пояснювала, що сторони дійсно не можуть знайти добровільне вирішення питання щодо проживання їх малолітньої дитини [PERSON], але і позивачка і відповідач мають всі належні умови для утримання та виховання своєї дитини, натомість є Рішення відповідних судів , якими визначено місце проживання дитини і тому представник органу опіки та піклування підтвердив, що відповідач дійсно таке рішення не виконує. При цьому, представник органу опіки та піклування також зазначив, що на цей час відповідач проживає із іншою жінкою, її неповнолітнім сином та із донькою [PERSON] (від шлюбу із позивачкою) винаймають житло за адресою : м.Попасна вул..Пролетарська 35. Умови для проживання там неповнолітньої [PERSON] задовільні. (було встановлено в ході проведення перевірки комісією органу опіки та піклування , вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов від 27.11.2017р.) Свідок [PERSON] батько відповідача у судовому засіданні підтвердив також, що його син - відповідач по справі - має іншу сім»ю, проживає окремо, а також зазначав, що син із позивачкою дійсно не можуть знайти домовленості щодо проживання їх спільної дитини . До цього, ж свідок [PERSON] підтвердив, що у липні 2017 року, до нього приходив працівник поліції - [PERSON] , [PERSON] пояснював, що дійсно, за рішенням суду неповнолітня [PERSON] повинна проживати із матір»ю [PERSON] позивачкою у справі, але його син не може знайти із позивачкою домовленості з цього питання і не дає доступ щоб позивачка мала можливість бачити дитину ( вбачається також із копії письмового пояснення [PERSON] на а.с.63) Зазначені відомості підтверджують, що після звернення позивачки до органів поліції, проводились відповідні перевірки, і це спростовує ствердження представника відповідача про те, що позивачка безпідставно стверджує про створення перешкод відповідачем щодо її спілкування із дитиною. Факт того, що відповідач дійсно чинить перешкоди у спілкування позивачки із дитиною свідчить наявність копій звернень позивачки до Головного територіального Управління юстиції в Луганській обл. з приводу примусового виконання рішення суду ВДВС (а.с.64), копії звернення позивачки до органів поліції ( а.с. 65,66) та копія висновку Попаснянськогого ВП від - 01.08.2017р. про проведену перевірку звернення [PERSON] з приводу перешкод її колишнім чоловіком [PERSON] у спілкуванні із спільною дитиною [PERSON] [INFO] та невиконання рішення суду щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] У зазначеному висновку встановлено, що [PERSON] відмовляється віддавати дитину [PERSON] за рішенням Попаснянського районного суду від 25.04.2017 року, від пояснень на момент перевірки [PERSON] відмовився. У висновку зазначено, що спірне питання сторони можуть вирішити в порядку суспільно- правових відносин. Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно не виконує рішення суду з приводу визначення проживання їх із позивачкою спільної неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], донька дійсно ним утримується, проживає із ним і цього не заперечує сам відповідач, посилаючись на надумані підстави про відсутність у позивачки можливостей щодо утримання дитини, які нічим у судовому засіданні не підтвердив. При тім, представник органу опіки та піклування у судовому засіданні підтвердив, що рішенням Попаснянського районного суду від 25 квітня 2017 року, яке було залишено без змін Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017року, саме в частині визначення місця проживання дитини, а саме місце проживання неповнолітньої доньки сторін [PERSON] 10.09.2012р.н. було визначено з матірю - позивакою у справі [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, тому що ґрунтуються на вимогах закону. Суд при винесенні рішення вважає, що\~єдиною підставою для відібрання дитини у батька є рішення Попаснянського районного суду від 25 квітня 2017 року, яке було залишено без змін Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017року, саме в частині визначення місця проживання дитини, так як в судовому засіданні сторонами не надано доказів про неправомірну поведінку будь кого з батьків після винесення\~ відповідних рішень, що цілком відповідає вимогам ч.2.\~ст. 163 Сімейного кодексу\~України. При цьому, згідно положень ст.141 ЦПК України - судовий збіпр покладається на відповідача у разі задоволення позову , в зв"язку з чим, судовий збір у розмірі 640-00, сплачений позивачкою при подачі позову небхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. Беручи до уваги\~рішення Попаснянського районного суду від 25 квітня 2017 року, яке було залишено без змін Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017року, на підставі ст..163 Сімейного Кодексу ,

Outcome: approved