Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Державна міграційна служба України, про зняття з місця реєстрації. Позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру виданого 01.02.2006 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, у якій вона й проживає. З 16.06.2005 року у вказаній квартирі зареєстрована її внучка - [PERSON], [INFO]., разом з тим у вказаній квартирі вона давно не проживає, що підтверджується актом фактичного не проживання особи за місцем реєстрації ЖБК № 68. З моменту добровільної зміни відповідачем місця проживання та до цього часу позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою знятися з реєстраційного обліку вищевказаної квартири, оскільки відповідач має інше місце проживання за адресою [ADDRESS], а позивач є пенсіонером і їй доводиться багато коштів сплачувати по рахункам, однак відповідач відмовилася. Відтак, з наведеного вбачається, що відповідач добровільно змінила своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та з цього приводу втратила право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі викладеного просить позов задоволити. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, подали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч. 1ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи згоду позивача та її предщставника і наявність достатніх даних для вирішення спору, суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на квартиру виданого 01.02.2006 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності. Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 11.04.2017р. №34 виданої ЖБК № 68 в квартирі зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син та [PERSON] - внучка. Як вбачається з акту фактичного не проживання особи за місцем реєстрації від 27.03.2017 року складеного ЖБК № 68 при обстеженні квартири [ADDRESS] на предмет фактичного не проживання [PERSON], 1989 р.н., встановлено, що остання дійсно не проживає за вищевказаною адресою . Окрім того, як вбачається із листа відповіді Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області №164 від 25.04.2017 року, відповідно до актового запису про шлюб № 1693 від 19.07.2016 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та отримала прізвище " [PERSON]". Крім того, відповідач фактично проживає без реєстрації за іншою адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖБК " Житлович - С" від 31.08.2016 року № 2508. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.48 ЦК України Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється судом. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Факт непроживання відповідача по справі за спірною адресою понад шести місяців без поважних причин підтверджується документами, доданими до позовної заяви. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вищевказаного, враховуючи те, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] протягом тривалого часу, що підтверджується актом складеними ЖБК № 68, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги всі обставини, викладені позивачем в позовній заяві, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить необхідним позов задовольнити. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України , якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved