Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У поданому позові [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського, у зв"язку з чим потребує матеріальної допомоги. Проте, добровільно відповідач допомоги не надає хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований і отримує заробітну плату. [PERSON] звернулася з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У поданому відзиві вказав, що не заперечує утримувати повнолітню доньку, але в розмірі 2007 грн. на місяць, оскільки вже сплачує аліменти на неповнолітню дитину від другого шлюбу - 25% заробітку. Третя особа [PERSON] також просить розглядати справу без неї, вимоги підтримує. Суд, дослідивши представлені докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на таке. Відповідно до частин 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Згідно з правозастосовними орієнтирами постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п.20) - обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За приписом ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із матеріалів справи вбачається, що батьками повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-10, 12). Шлюб між сторонами розірваний (а.с.11). Відповідач офіційно працює і отримує стабільний дохід у виді заробітної плати із якого сплачує аліменти на неповнолітню дитину від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] (а.с.28, 30). Отже, [PERSON] спроможний утримувати і повнолітню доньку [PERSON] , яка продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги наявність у відповідача на утриманні малолітньої дитини, а також обов`язок обох батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання. З огляду на викладене слід дійти висновку, що позивачем не доведена спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, а тому суд приходить до переконання про необхідність призначення аліментів в розмірі 1/6 частини доходу, частково задовольнивши вимоги. При цьому пропозиція відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не заслуговує на уваги суду, оскільки він має постійну роботу і стабільний заробіток. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача у прибуток держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial