Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 35250 грн., 3% річних в сумі 367 грн. 95 коп. та 5571 грн. 01 коп. інфляційних втрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 04 квітня 2015 року позичив для [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США, що на дату позики було еквівалентно 35250 грн. Відповідач зобов»язався повернути борг до 14 квітня 2015 року, про що написав відповідну розписку. Проте, до цього часу [PERSON] позичені кошти не повернув і в добровільному порядку повертати не збирається. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у гривневому еквіваленті з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за період прострочення з 14 квітня 2015 року по дату подачі позову - 18 серпня 2015 року. В судове засідання позивач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з»явився, натомість його представник - адвокат [PERSON] подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задоволити, а у разі відсутності відповідача - ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 22 вересня 2015 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове зсідання не з"явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2015 року [PERSON] позичив для [PERSON] 1500 доларів США, які останній зобов»язався повернути 14 квітня 2015 року, проте у визначений строк кошти не повернув. Ці обставини підтверджуються оригіналом розписки, яка власноручно була написана [PERSON] 04 квітня 2015 року та зберігалась у позивача. Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав належним чином зобов»язання з повернення позики, а тому сума боргу підлягає стягненню з нього на користь позивача. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З урахуванням заявлених позовних вимог, суд стягує на користь позивача еквівалент суми позики у національній валюті, що за курсом НБУ станом на дату позики з розрахунку 1 долар США = 23,5 грн. становить 35250 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою відповідальності за ст.625 ЦК України є сам факт порушення грошового зобов»язання, яке випливає з прострочення боржника та неповернення грошових коштів в установлений строк. Оскільки строк виконання відповідачем зобов»язання з повернення грошових коштів [PERSON] настав 14 квітня 2015 року і зобов»язання залишається не виконаним на час звернення до суду - 18 серпня 2015 року, тобто має місце факт прострочення грошового зобов»язання, тому з врахуванням положень ст.253 ЦК України за період з 15 квітня 2015 року по 18 серпня 2015 року включно відповідач має право на стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Сума 3% річних за період з 15 квітня 2015 року по 18 серпня 2015 року включно становить 364 грн. 65 коп. (3% : 365 : 100 х 126 х 35250 = 364 грн. 65 коп., де 3%- проценти, 365- кількість календарних днів року, 126 - кількість днів прострочки, 35250 грн. - сума боргу). Нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ визначено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Оскільки грошове зобов»язання визначено сторонами у іноземній валюті - сума позики 1500 доларів США, тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 35250 грн. боргу за договором позики та 364 грн. 65 коп. 3% річних, а всього 35614 грн. 65 коп. При подачі позову [PERSON] сплатив 411 грн. 90 коп. судового збору. Оскільки його позов задоволено частково на суму 35614 грн. 65 коп., тому на підставі ст.88 ЦПК України на його користь з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 356 грн. 15 коп.

Outcome: approved