Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, посилаючись на те, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.07.2017 по справі № 465/3795/17, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального Кодексу України. Ухвалою суду встановлено, що відповідач 09 грудня 2016 року близько 20 години 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «Форд Фіеста» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним у місті Львові, по вулиці Кульпарківській, в напрямку виїзду за межі міста, порушив вимоги чинних розділів Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, а саме: Р. 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); Р.2 п.2.3 (б, д); Р.12 п.п. 12.3 та Р.18 п.18.1., які виразились в тому, що під час руху був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться неподалік будинку №28 вище зазначеної вулиці, по якому в цей час справа на ліво, по ходу руху автомобіля, рухалась у темпі спокійного кроку пішохід [PERSON], яка зупинилася на смузі руху автомобіля «Форд Фієста», з метою надати дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку автомобілю «Форд Фієста», своєчасно не зменшив швидкості та не зупинив керований ним автомобіль, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON] В результаті порушення вимог Правил дорожнього руху [PERSON], пішохід [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи від 27.12.2016 року, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я. Дії обвинуваченого [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст.286 КК України, оскільки, обвинувачений порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження. Як вбачається з листа Комунальної міської клінічної лікарні швидкої допомоги, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в 1 - травматологічному відділенні з 09.12.2016 по 29.1 2.2016., загальна сума затрачених коштів на лікування [PERSON] становить 3 726,69 гри. та станом на день пред'явлення позову відповідачем не відшкодовані. Представник Львівської місцевої прокуратури №3 в судовому засіданні позов підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити . Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, заперечив щодо стягнення з нього суми судового збору,оскільки,не був повідомлений про необхідність відшкодування коштів за лікування потерпілої. Представник Львівської міської ради та 3 особи комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в судове засідання не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, на підставі ст. 169 ЦПК України слухати у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.07.2017 по справі № 465/3795/17, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Ухвалою суду встановлено, що відповідач 09 грудня 2016 року близько 20 години 20 хвилин, керуючи автомобілем марки «Форд Фіеста» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним у місті Львові, по вулиці Кульпарківській, в напрямку виїзду за межі міста, порушив вимоги Правил дорожнього руху України,, а саме: Р. 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); Р.2 п.2.3 (б, д); Р.12 п.п. 12.3 та Р.18 п.18.1., які виразились в тому, що під час руху був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться неподалік будинку №28 вище зазначеної вулиці, по якому в цей час справа на ліво, по ходу руху автомобіля, рухалась у темпі спокійного кроку пішохід [PERSON], яка зупинилася на смузі руху автомобіля «Форд Фієста», з метою надати дорогу автомобілю, який рухався у зустрічному напрямку автомобілю «Форд Фієста», своєчасно не зменшив швидкості та не зупинив керований ним автомобіль, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON] В результаті порушення вимог Правил дорожнього руху [PERSON], пішохід [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров'я. Згідно листа Комунальної міської клінічної лікарні швидкої допомоги, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в 1 - травматологічному відділенні з 09.12.2016 по 29.1 2.2016р, загальна сума затрачених коштів на лікування [PERSON] становить 3 726,69 гри. ,які станом на день пред'явлення позову відповідачем не відшкодовані. Згідно ст. 1206 Цивільного кодексу України, особа, що вчинила злочин зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Окрім того, відповідно до п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід маги на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Частиною 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України визначено підстави звільнення від доказування, і передбачено, що вирок у кримінальнійсправі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. З огляду на вказане, беручи до уваги, що вина Відповідача у вчинені кримінального правопорушення підтверджена ухвалою суду, що набрала законної сили, останній зобов'язаний відшкодувати до місцевого бюджету м. Львова кошти в розмірі 3 726,69 грн., понесені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 89 Бюджетного Кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим ^та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать, окрім іншого, видатки на охорону здоров'я. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved