Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачки звернулись до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON], відділу громадянства,еміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право на мешкання в квартирі. В обґрунтування позовних вимог позивачки посилаються на те, що вона , відповідно до договору міни та технічного паспорту є власником квартири [ADDRESS] , що знаходиться по вул. Асхарова, м. Харків, в якій і по сьогоднішній день проживає та продовжує бути зареєстрованою.Разом з нею, в даній квартирі зареєстрована дитина [PERSON]. а також [PERSON].Як зазначає позивачка з відповідачем вони продовжують перебувати в шлюбних відносинах, але ці відносини носять лише формальний характер, оскільки відповідач не проживає з нею однією сім'єю та фактично проживає в іншому місті, яке їй не відомо. Зі слів банківських працівників відповідач проживає за іншою адресою. Вже понад п'ять років відповідач не збирається повертатися для того , щоб жити однією сім'єю. По телефону та за допомогою інтернету сторони не спілкуютсья, листи один одному не пишуть. Відповідач не цікавиться долею сім'ї та її утриманням. Факт не проживання відповідача понад п'яти років можуть підтвердити чисельні свідки: знайомі, сусіди по квартирі. Позивачка просить задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право на поживання в квартирі. В судове засідання сторони не з'явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином. Позивачка просила розглядати справу за її відсутності,Ю наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов'язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у травні 014 року, на справу " Писатюк проти України ", в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що " розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідачів належним чином було повідомлено про місце і час судового засідання, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутність відповідачів та ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідачів, відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про обгрнтованість позовних вимог. При цьому суд виходить з того, що статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що Відповідно до договору міни від 24.03.1998 року позивачка є власницею квартири за адресою [ADDRESS], даний договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровано за № 799. Згідно технічного паспорту на дану квартиру, власником квартири вказана позивачка, паспорт виготовлено 06.01.1998 року. Згідно довідки № 34 від 13.05.2014 року, виданої ЖК « Олексіївський-3» відповідач [PERSON] не мешкає за даною адресою більше п'яти років. Відповідно до заяв [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не мешкає в даній квартирі більше п'яти років. Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири мас право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права га обов'язки. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається із роз'яснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" із подальшими змінами та доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Причиною відсутності відповідача встановлені строки за вказаною адресою є фактичне його зникнення з невідомих для позивачки причин. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартири не проживає більше року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею. Підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто, отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від І 1.12.2003 р. № 1382-1V. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved