Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Представник АТ КБ «Приват Банк» за довіреністю, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 20.11.2017 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 63000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка зобов`язалася на підставі п.2.1.1.5.7 Договору слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а також, погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Однак, взяті на себе зобов"язання відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в розмірі 115693,59 грн. В судове засідання представник АТ КБ «Приват Банк» не з`явився, однак, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кулешір С.О. в судове засідання не з?явилися, представник відповідача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги банку визнають частково в розмірі 33914,21 грн. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно анкети-заяви б/н від 20.11.2017 року (а.с.8), позивач оформив на ім`я відповідача кредитну картку, на якій було встановлено кредитний ліміт. Відповідач ознайомився і погодився з тим, що дана заява разом з Пам?яткою клієнта, із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Проте, у анкеті заяві не вказано ні суми кредитного ліміту, ні відсоткової ставки за користування кредитом та порядку його повернення. При цьому, у позовній заяві вказано, що сума кредитного ліміту становить 63000 грн. Однак, даний факт не відповідає дійсності, оскільки, із наданої банком копії виписки по рахунку за період з 01.11.2017 року по 09.07.2019 року (а.с.81-82), видно, що на день оформлення [PERSON] анкети-заяви (тобто 20.11.2017 року), кредитний ліміт було встановлено у розмірі 7000 грн., далі, кредитний ліміт було збільшено: 18.12.2017 року до суми 9000 грн., 28.03.2018 року до 48000 грн., а 16.04.2018 року до 63000 грн. У відповідності\~до положень\~ч.2\~ст.1054\~ЦК України\~та згідно\~ч.1\~ст.1048\~ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до\~ч.2\~ст.\~625\~ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно з розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.11.2017 року станом на 24.03.2019 року, наданої суду АТ КБ «Приват Банк» (а.с.6-7), який подано у вигляді таблиці здійснення операцій по картці відповідача [PERSON] , загальна сума заборгованості становить 115693,59 грн., зокрема: заборгованість за кредитом 86976,10 грн.; заборгованість за процентами 22732,08 грн.; заборгованість по судовим штрафам 5985,41 грн. У відповідності до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши подану банком позовну заяву та заперечення на позов представника відповідача, суд приходить до переконання про врахування при вирішенні даного спору правових позицій викладених у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису боржника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зауважила, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з фізичною особою АТ КБ «Приват Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приват Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, а також вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] повинен повернути банку отримані ним в кредит грошові кошти. Водночас, зважаючи на те, що із розрахунку заборгованості наданого банком неможливо однозначно визначити ні отриману позичальником суму кредитних коштів, ні суму повернених ним коштів, суд вважає за доцільне провести такий розрахунок по наданій банком виписці по кредитному рахунку відповідача (а.с.81-82). Проаналізувавши та провівши математичні розрахунки, суд прийшов до наступних висновків. Протягом 20.11.2017 року 28.06.2019 року, відповідачем [PERSON] було знято (в т.ч. проводив розрахунки у магазинах, тощо) із свого кредитного рахунку грошові кошти на суму 67249,62 грн. За зняття вказаних коштів готівкою, банком було списано з його рахунку 1768,34 грн. комісії. Далі, протягом цього ж періоду (20.11.2017 року 28.06.2019 року), відповідачем було внесено кошти на поповнення кредитного рахунку на загальну суму 52232,55 грн. Тобто, [PERSON] було фактично отримано суму кредитних коштів у розмірі 67249,62 грн., з яких він протягом часу користування ними, повернув на рахунок кошти у розмірі 52232,55 грн. Решта ж коштів із вказаної банком загальної суми заборгованості (115639,59 грн.) це списані з рахунку відсотки, плата за несвоєчасне погашення кредитного ліміту, щомісячний платіж за послугою «миттєва розстрочка» (в розмірі 2683,20 грн.), щомісячна комісія за обслуговування карти (400 грн.), тощо, порядок нарахування та періоди списання яких не мали систематичного характеру, і відбувалося списання вказаних коштів одразу ж після поповнення відповідачем кредитного рахунку в порядку погашення кредитної заборгованості. При цьому, суд звертає увагу на те, що банк, вважаючи, що позичальник належним чином не погашає кредитну заборгованість, не лише не застосував відповідних заходів по захисту своїх прав, але ще й протягом року тричі збільшував ліміт кредитних коштів на рахунку із початкової суми 7000 грн. до суми 63000 грн., саме з якої і проводив нарахування процентів, сприяючи таким чином до збільшення розміру заборгованості позичальника перед банком. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача слід би було стягнути на користь банка різницю між фактично отриманими ним коштами та повернутими. Однак, беручи до уваги подані електронною поштою письмові пояснення представника відповідача від 13.02.2020 року про часткове визнання позову в розмірі 33914,21 грн., суд приходить до переконання про задоволення позову саме в такому розмірі (33914,21 грн.). Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути і оплачений позивачем судовий збір у розмірі 1921 грн., який не може бути поділено пропорційно до заявлених вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046-1054 ЦК України та

Outcome: partial