Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON], Першої Житомирської державної нотаріальної контори, Управління Держгеокадастру у Житомирському районі, Житомирської області та просять: визнати недійсним договір №1-248 від 27.04.1995 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0816 га, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31/1, укладеного між [PERSON] та [PERSON] посвідчений Першою нотаріальною державною конторою та скасувати його; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0816 га, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31/1, виданий на імя [PERSON] та скасувати його; визнати недійсним та скасувати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-1801659172015 від 08.05.2015 року та кадастровий номер 1810136600:04:005:0086 на земельну ділянку площею 0,0816 га, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31/1 та належить на праві власності [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу від 17.09.1963 року [PERSON] купила будинок, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провулок 1-й Мануїльського, 31. 18.03.1964 року [PERSON] померла. Після її смерті в будинку залишилися проживати [PERSON] (її син) та батько позивачів [PERSON], однак прийняття спадщини в установленому законом порядку вони не оформили. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2006 року встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] та встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті дружини [PERSON] та визнано за ним право на 1/2 частину зазначеного будинковолодіння. 22.12.2004 року помер батько позивачів [PERSON] Після його смерті в установлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, 22.06.2015 року у телефонній розмові невідомий чоловік запропонував продати земельну ділянку, яку позивачі успадкували від батька, та повідомив, що більша частина земельної ділянка була продана [PERSON] іще в 1995 році. Позивачі вважають, що батько ([PERSON]І.) не міг продати земельну ділянку, оскільки в установленому порядку не оформив права власності на спадщину та не мав документів, які б підтверджували, що він є власником. Також вказали, що у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку від 22.06.1995 року зазначено, що земельна ділянка розташована за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31/1, однак такої адреси не існує та вважають, що відповідачем [PERSON] підроблені документи на право власності на земельну ділянку з метою її незаконного відчуження. Ухвалою суду від 24.03.2017 року позовні вимоги про визнання недійсним та скасування витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та кадастрового номеру на земельну ділянку площею 0,0816 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського, 31/1 та належить на праві власності [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належно. В своїх запереченнях на позов від 01.09.2015 року представник відповідача [PERSON] зазначив, що позивачі не являються сторонами оспорюваного договору купівлі-продажу №1-248 від 27.04.1995 року та не мають до вказаного правочину жодного відношення, більше того їх права та інтереси жодним чином не порушені вказаним правочином. Також вказав, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2006 року було встановлено факт прийняття [PERSON] 1/2 частини будинковолодіння, яке знаходиться в м. Житомирі пер. 1-й Мануїльського, 31, що було придбане [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.09.1963 року. Тобто, і в рішенні суду і в договорі купівлі-продажу житла не значиться про земельну ділянку. Крім того, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.05.2015 року оспорювана земельна ділянка знаходиться за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31/1, а згідно рішення суду будинковолодіння знаходиться за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31. Вважає, що позивачі не вказали та не послалися на жодну правову норму, яка б вказувала на недійсність оспорюваного правочину (а.с. 92-96, том 1). Також, заявою від 01.09.2015 року представник відповідача [PERSON] просив застосувати строк позовної давності. Заяву мотивував тим, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу за №1-248 від 27.04.1995 року. Однак, лише 23.06.2015 року позивачі звернулися з даним позовом до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову (а.с.91, том 1). Представник відповідача - Першої Житомирської державної нотаріальної контори у судове засіданні не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялася належно, в листі від 13.07.2015 року просить розгляд справи проводити без її участі. Також зазначає, що згідно відповіді Житомирського обласного державного нотаріального архіву від 10.07.2015 року №992, договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 27.04.1995 року за реєстром №1-248, в архіві відсутній. Крім того повідомляє, що згідно вищевказаної відповіді в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Першої Житомирської державної нотаріальної контори від 27.04.1995 року за реєстровим №1-248/ вчинена інша нотаріальна дія щодо інших осіб (а.с.56, том 1). Представник відповідача - Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирській області у судове засіданні не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялася належно. У своїх поясненнях на позов від 29.03.2016 року представник відповідача [PERSON] вказав, що відповідно до наявного переліку других примірників державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по м. Житомиру та Житомирському районі станом на 01.01.2013 року відомості щодо видачі та реєстрації державного акта на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського, 31/1 [PERSON] в Управлінні Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області відсутні. Відповідно до Книги №1 реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 01.09.1993 року під записом №371 здійснено запис про державну реєстрацію державного акта серії ЖТ, виданого на імя [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів від 24 березня 1994 року №165 (а.с.215-219, том 1). Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі обрання нею невірного способу захисту свого цивільного права чи інтересу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 17.09.1963 року, який посвідчено нотаріально, [PERSON] (мати позивача [PERSON]Л.) купила незакінчений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в м. Житомирі, пер.1-й Мануїльського №31, готовність будинку становить 65% (а.с.22, том 1). 18 березня 1964 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №252128 (а.с.13, том 1). 18 грудня 2004 року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ТП №261000 (а.с.14, том 1). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06.02.2006 року встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері та факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті дружини і визнано за останнім право на 1/2 частину будинковолодіння, яке знаходиться в м. Житомирі, пров. 1-й Мануїльського, 31 (а.с15, том 1). Ухвалою цього ж суду від 14.04.2006 року рішення суду від 06.02.2006 року розяснено, а саме, що зазначеним рішенням встановлено факти прийняття спадщини після смерті [PERSON] її чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] та у звязку з цим за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину вище вказаного домоволодіння (а.с.16, том 1). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 08.08.2007 року визнано будинок №31 по пров. 1-му Мануїльському в м. Житомирі спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного жилого будинку (18-19, том 1). Постановою державного нотаріуса Першої житомирської державної нотаріальної контори від 15.05.2014 року №886/02-31 та постановою від 15.05.2014 року №887/02-31 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку №31 по пров. 1-му Мануїльському в м. Житомирі, після померлого батька у звязку з тим, що разом із правовстановлюючими документами не був поданий витяг про його державну реєстрацію в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був невідємною частиною правовстановлюючого документа або витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.131-135, том 2). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 2, 3 п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Таким чином, позивачі як спадкоємці, правомірно звернулися до суду за даним позовом. Вирішуючи заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору №1-248 від 27.04.1995 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0816 га, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31/1, укладеного між [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. З роз'яснень, викладених у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року вбачається, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Листом №1383/01-16 від 13.07.2015 року Перша Житомирська державна нотаріальна контора повідомляє, що згідно відповіді Житомирського обласного державного нотаріального архіву №992 від 10.07.2015 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 27.04.1995 року за реєстровим №1-248 в архіві відсутній (а.с.57, том 1). А також, повідомляє, що згідно вищевказаної відповіді в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Першої Житомирської державної нотаріальної контори від 27.04.1995 року за реєстровим №1-248 вчинена інша нотаріальна дія щодо інших осіб (а.с.56, том 1). Також, Житомирський обласний державний нотаріальний архів своїм листом №1875 від 04.12.2015 року повідомляє, шо за наданими відомостями щодо посвідчення Першою Житомирською державною нотаріальною конторою договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.04.1995 року зареєстрованого за №1-248 між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] перевіривши дані в наряді справ «Договори відчуження» за квітень місяць 1005 року, такий договір відчуження є відсутній. Також повідомляє, що перевіривши дані за реєстром для реєстрації вчинення нотаріальних дій Першої Житомирської державної нотаріальної контори за 1995 рік за реєстраційним №1-248 нотаріусом зроблено запис про вчинення іншої нотаріальної дії щодо інших осіб (а.с.177, том 1). В своєму листі №1891/13 від 17.06.2016 року Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради повідомляє, що в управлінні відсутні відомості про прийняття рішень виконавчим комітетом Житомирської міської ради по зміні адреси житлового будинку по пров. 1-му Мануїльського, 31 (згідно рішення 1963 року) на будь-яку іншу адресу. Також вказує, що є всі підстави стверджувати, що адреса житлового будинку, який був придбаний [PERSON] пров. 1-й Мануїльського, 31, а не пров. 1-й Мануїльського, 29-а (а.с.6, 178. том. 2). Суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір №1-248 від 27.04.1995 року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0816 га, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, пер. 1-й Мануїльського, 31/1, при цьому відсутня копія самого договору, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними, оскільки правочин, який не вчинено не може бути визнаний недійсним. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0816 га, яка знаходиться за адресою: м. Житомир. пер. 1-й Мануїльського, 31/1, виданий на імя [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу Української РСР (1991р.), встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно ст. 23 Земельного кодексу Української РСР (1991 р.), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (1991 р.) встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України (2001р.) визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Листом №01-12/1142 від 06.10.2015 року Управління регулювання земельних відносин повідомляє, що рішень про надання дозволу виготовлення технічної документації із землеустрою, передачу у власність та користування земельної ділянки за адресою: пров. 1-й Мануїльського, 31/1 станом на 06.10.2015 року міською радо не приймалось (а.с.136, том 1). Відповідно до листа виконавчого комітету Житомирської міської ради №15/11532 від 07.12.2015 року вбачається, що станом на 04.11.2015 року рішення щодо передачі земельної ділянки за адресою: пров. 1-й Мануїльського, 31 та пров. 1-й Мануїльського 31/1 у власність або користування міською радою не приймалось (а.с. 163, том 1) Суд зазначає, що відповідно до копії державного акта серії ЖТ на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0816 га, що розташована за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського, 31/1 його було видано на ім'я [PERSON] 22.06.1995 року видано на підставі договору купівлі-продажу посвідченого першою нотаріальною державною конторою за №1-248 від 27.04.1995 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №371 (а.с.80-81, том 1). Однак, як встановлено судом, такого договору не укладалося. Як вбачається з відповіді Управління Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області №9-603-0.6-10477/2-15 від 18.08.2015 року, відповідно до наявного переліку других примірників державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по м. Житомиру та Житомирському районі, Книг записів державних актів на право приватної власності на землю, відомості щодо видачі та реєстрації державного акту на право приватної власності на землю гр. [PERSON], адреса земельної ділянки: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського, 31/1, площа земельної ділянки: 0,0816 га в Управлінні Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області відсутні (а.с.67, том 1). Крім того, у своєму листі від 29.03.2016 року представник Управління Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області зазначає, що власник землі і землекористувачі зберігають видані їм державні акти і договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) як документи постійного зберігання. Другі примірники державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу і реєстрацію. Відповідно до наявного переліку других примірників державних актів на право власності та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по м. Житомиру та Житомирському районі станом на 01.01.2013 року відомості щодо видачі та реєстрації державного акта на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського, 31/1 [PERSON] в Управлінні Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області відсутні. Відповідно до Книги №1 реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 01.09.1993 року під записом №371 здійснено запис про державну реєстрацію державного акта серії ЖТ, виданого на імя [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів від 24 березня 1994 року №165 на право приватної власності на земельну ділянку, що підготовчі роботи; встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); складання плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта (а.с.215-219, том 1). Також, в судовому засіданні судом було оглянуто оригінал книги №1 реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 01.09.1993 року (копія якої долучена до матеріалів справи) з якої вбачається, що за № 371 зареєстровано державний акт серії ЖТ, виданий на імя [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів від 24 березня 1994 року №165 на право приватної власності на земельну ділянку площею, 0,0725 га, яка розташована за адресою: м. Житомир, вул. Островського, 22 (а.с. 197-200, том 1). Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради №2999/13 від 28.09.2015 року вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради депутатів трудящих №728 від 01.10.1968 року «Про зміни нумерації будинків, назви вулиць, провулків та проїздів в місті Житомирі» в місті Житомирі існував обєкт нерухомості за адресою: провулок 1-й Мануїльського, 31. Інформація щодо існування в місті обєкту нерухомості за адресою: провулок 1-й Мануїльського, 31/1 в управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища міської ради відсутня (а.с.137, том 1). Відповідно до висновку експерта №335/16 від 30.11.2016 року, виконаного судовим експертом [PERSON], встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1810136600:04:005:0086, яка розташована за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського, 31/1 була виділена з земельної ділянки за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Мануїльського, 31. Також, експертом було встановлено, що дані земельні ділянки між собою не розмежовані парканами та мають взаємне положення площин, тобто накладаються одна на одну. Площа накладки становить 0,0816 га. (а.с.15-32 том 2). З матеріалів спадкової справи №207/2005, яка була заведена до майна померлого 18 грудня 2004 року [PERSON] вбачається, що 04.02.2005 року до нотаріальних органів м.Житомира звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с.76, том 2). Також, 09.06.2005 року до Першої Житомирської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с.86, том 2). Отже, позивачі намагалися реалізувати свої права спадкоємців та вчиняли дії щодо оформлення їх спадкових прав після померлого [PERSON]. Однак, державний акт, який було видано на підставі неіснуючого договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0816 га по пров. 1-й Мануїльського, 31/1, порушує права позивачів як спадкоємців. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно постанови Верховного Суду України від 19.06.2013 року у справі № 6-57цс13 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Таким чином порушене право позивачів підлягає захисту шляхом визнання державного акту недійсним. Що стосується поданої представником відповідача [PERSON] заяви про застосування строку позовної давності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України визначено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була могла) довідатися про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що позивачем був пропущений строк позовної давності, оскільки з матеріалів справи та в судовому засіданні було встановлено, що позивачі дізналися про порушення своїх прав лише 22.06.2015 року після дзвінка з пропозиції купити земельну ділянку. Інших відомостей про те, що позивачам було відомо або могло бути відомо про укладення договору купівлі-продажу та існування державного акту не встановлено, тому строк позовної давності ними не пропущено. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та кадастровий номер на земельну ділянку залишено без розгляду, в частині позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки слід відмовити, при цьому підлягають задоволенню лише вимоги в частині визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, що виданий на ім'я [PERSON], тому судовий збір слід стягнути з відповідача [PERSON] в розмірі 243,60 грн. на користь [PERSON], який його оплачував.

Outcome: partial