Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 серпня 2008 року між банком та [PERSON] укладений кредитний договір № VOKVGA0000001668, відповідно до умов якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 29 260,76 доларів США з процентною ставкою 15% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 12.08.2018 року. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON], яка є дружиною позичальника, укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 2022, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 134,50 кв.м., житловою 94,10 кв.м. У зв'язку з тим, що загальна заборгованість за кредитом станом на 22 січня 2014 року складає 35 639,43 дол. США, що за курсом валют становить 284759,00 грн, ПАТ КБ «Приватбанк» просить в рахунок погашення даної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідних установах, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають в будинку. В судовому засіданні представник позивача Місюра І.В. (довіреність № 2060-К-О від 26 червня 2014 року) позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просить не приймати до уваги висновок судово-економічної експертизи, проведеної на клопотання відповідача, а вважати вірним розрахунок боргу, виконаний позивачем, та з метою погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки і виселити відповідача разом з іншими мешканцями. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що визначена позивачем сума заборгованості є вочевидь завищеною, оскільки вони з чоловіком вносили кошти на повернення кредиту та приблизно розраховували для себе кредитний залишок. Заперечила також проти звернення стягнення на будинок, оскільки в ньому проживають неповнолітні діти, які були зняті з реєстрації лише з метою отримання кредиту. [PERSON], як третя особа що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, проти позову також заперечив з аналогічних підстав. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] у задоволенні позову просить відмовити, покликаючись на введення мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у справі доказах. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, приходить до такого висновку. Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що 12 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № VOKVGA0000001668 про надання позивачем [PERSON] кредиту у розмірі 29 260,76 доларів США з процентною ставкою 15% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 12.08.2018 року. Згідно п. 8.1 Кредитного договору кредит в розмірі 29 260,76 дол. США банк зобов'язується надати у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на наступні цілі - 26069,16 дол. США на споживчі цілі, з них 25000 дол. США на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, а 750 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 188,36 дол. США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна за перший рік дії кредиту, 130,80 дол. США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування за перший рік дії кредиту - шляхом перерахування коштів на користь банку та страхової компанії, ще 3191,60 дол. США надається для сплати страхових платежів у випадку і порядку передбаченому п. 2.1.3, 2.2.7 договору. Як пояснив в судовому засіданні представник банку кошти в сумі 3191,60 дол. США резервуються банком і використовуються у разі несплати позичальником страхових платежів самостійно. У разі сплати страхових платежів за рахунок зарезервованих коштів, вони включаються в тіло кредиту. Повернення кредиту повинно відбуватись щомісячно у сім 492,53 дол. США згідно графіку погашення кредиту (додаток №2 до Кредитного договору). Щомісячний платіж складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Пунктом 5 Договору передбачена відповідальність сторін, так у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору, за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривневому еквіваленті по курсу НБУ по дату сплати. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову. Строк позовної давності по кредиту, відсоткам, неустойці, штрафах визначено тривалістю 5 років. На виконання укладеного договору ПАТ КБ «Приватбанк» видав позичальнику готівкою кошти в сумі 25000 дол. США, що підтверджується випискою по рахунку, та визнається сторонами. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язання за Основним кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки майна, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 2022, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 134,50 кв.м., житловою 94,10 кв.м. 22.08.2011 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшити на 676,91 дол. США, а саме відсотки - 0, комісія - 0, пеня - 676,91 дол. США. Пункт 8.1 Основного договору викладено у наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12.08.2008 р. по 12.08.2018 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 34 965,97 дол. США на наступні цілі: 25000 дол. США на споживчі цілі, 750 дол. США на винагороду за надання фінансового інструменту , 9215,97 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та порядку передбаченому п. 2.1.3,2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 кредитного договору. Починаючи з 22.08.2011 року розмір щомісячного платежу становить 628,27 дол. США, період сплати з 10 по 15 число кожного місяця. У разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 676,91 дол. США. При порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Графіку за цим договором, понад 1460 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що термін повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 1461 дня порушення вважається простроченою. 31 жовтня 2012 року між банком та [PERSON] укладено другу додаткову угоду, за умовами якої сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшити на 1863,64 дол. США, а саме відсотки - 0, комісія - 0, пеня - 1863,64 дол. США. Пункт 8.1 Основного договору викладено у наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12.08.2008 р. по 12.08.2018 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 39 558,13 дол. США на наступні цілі : 25000 дол. США на споживчі цілі, 750 дол. США на винагороду за надання фінансового інструменту, 13 808,13 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та порядку передбаченому п. 2.1.3,2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 кредитного договору. Починаючи з 31.10.2012 року розмір щомісячного платежу становить 761,75 дол. США., період сплати з 25 по 30 число кожного місяця. У разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених в графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує штраф у розмірі 1863,64 дол. США. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В силу ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» банк вправі вимагати одночасно з ухваленням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки також виселення мешканців. У зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] своїх договірних зобов'язань ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому суму заборгованості визначив в розмірі 35 639,43 дол. США, яка складається із заборгованості по тілу кредита - 29711,68 дол. США, заборгованості по процентах - 3493,98 дол. США, заборгованості по комісії - 363,87 дол. США, заборгованості по пені - 343,09 дол. США, штрафів - 31,29 дол. США (фіксована складова) та 1695,63 дол. США (процентна складова), що за курсом НБУ станом на 22 січня 2014 року становить 284759,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження вказаної заборгованості представником позивача подано розрахунок боргу. В судовому засіданні представник позивача уточнення чи зміну розрахунку не проводив, курс валют просив застосовувати станом на 22.01.2014 року. Заперечуючи проти позову в частині існування визначеної позивачем заборгованості відповідач клопотав про призначення судово-економічної експертизи. За висновком судово-економічної експертизи № 09490 від 10.09.2014 року сума заборгованості наведена позивачем у розрахунку боргу документально підтверджена частково. Згідно проведеного експертом дослідження фактична сума заборгованості складає 28 756,43 дол. США, в тому числі: - заборгованість за кредитом 26454,78 дол. США, - заборгованість за відсотками 2101,42 дол. США, - заборгованість по комісії 96,36 дол. США, - заборгованість по пені 103,87 дол. США. Оцінюючи висновок експерта у сукупності з іншими доказами, в тому числі аналізуючи виписки по рахунках, суд приходить до переконання про правильність проведених експертом розрахунків. Так, банком при розрахунку боргу не враховані виконані позичальником згідно квитанції № 88CVO16GL3 від 12.05.2009 р. платежі на суму 5250 грн. (а.с.103 т.1), відсутня інформація про зарахування коштів по квитанціях від 22.10.2008 р. (а.с.101-107 т.1), виявлені регулярні затримки частини сплачених коштів на транзитному рахунку, внаслідок чого банком штучно затримано деякі оплати, що призвело до додаткових нарахувань по відсотках. В розрахунку заборгованості банка містяться операції по збільшенню зобов'язань, які не відповідають умовам додаткових угод від 22.08.2011 року та 31.10.2012 року, внаслідок чого необґрунтовано збільшено зобов'язання по кредиту на 6067,45 дол. США 16.08.2011 р. тіло кредиту - 22734,46 дол. США, а 22.08.2011 р. - 28801,91 дол. США), та на 5549,27 дол. США (25.10.2012 р тіло кредиту -26277,46 дол. США, а 31.10.2012 р. - 31826,73 дол. США). Як пояснив представник позивача банк зарахував в тіло кредиту заборгованість по відсотках та комісії. Однак допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що таке зарахування не передбачено додатковими угодами, за умовами додаткових угод збільшувалась сума зарезервованих коштів для погашення страхових платежів, в той же час, позичальником укладено лише договір особистого страхування, договір страхування майна іпотекодавцем не укладався, оскільки він не скріплений підписами сторін. Не надано банком і будь-яких платіжних документів про перерахування страхових платежів за рахунок зарезервованих коштів на рахунок страхової компанії ЗАТ «СК «Інгосстрах» за №26507050000686, як це передбачено у договорі особистого страхування. У представлених суду меморіальних ордерах одержувачем коштів визначений Приватбанк. Даючи пояснення з приводу поданого банком заперечення проти експертизи експерт [PERSON] також вказав на те, що банк не у відповідності з умовами додаткових угод розрахував суму пені, фактично була відсутня на час укладення додаткових угод визначена банком заборгованість, а відповідно і пеня. Відповідають матеріалам справи та положенням законодавства зауваження експерта щодо відсутності договору страхування майна. Відповідно до ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Як встановлено судом сторони договір страхування майна не підписали, істотні умови договору не погодили. [PERSON] самостійно коштів на виконання даного договору не сплачувала. Представник позивача в судовому засіданні підтвердила те, що банк надав експерту на дослідження усі наявні виписки по рахунках та платіжні документи, не змогла пояснити відсутність відомостей про зарахування страхових платежів на рахунок страхової компанії Враховуючи викладене суд вважає доведеною суму заборгованості станом на 22.01.2014 року в розмірі 28 756,43 дол. США, що еквівалентно 229763,88 грн., в тому числі заборгованість за кредитом 26454,78 дол. США, заборгованість за відсотками 2101,42 дол. США, заборгованість по комісії 96,36 дол. США, заборгованість по пені 103,87 дол. США. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Позивач не ставить вимогу про стягнення кредитної заборгованості із позичальника, а вимагає звернути стягнення на предмет іпотеки, визначаючи відповідачем іпотекодавця, відмінного від позичальника. Однак, така вимога задоволенню не підлягає у зв'язку із дією встановленого Законом № 1304-VII від 03.06.2014 року мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке є предметом застави згідно із ст. 4 закону України "Про заставу" або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому кредитними установами та за умови, що таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З матеріалів справи безспірно вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS], на який просить звернути стягнення позивач, є предметом іпотеки, якою забезпечено зобов'язання [PERSON] за споживчим кредитом в іноземній валюті. Загальна площа будинку 134,50 кв.м. Судом встановлено, що вказаний будинок є постійним та єдиним житлом відповідача, третьої особи, він же позичальник, а також їх неповнолітніх дітей. Окрім того, суд звертає увагу на невідповідність положенням ст. ст. 36, 38 Закону України «Про іпотеку» обраного позивачем способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від імені відповідача, а не від імені іпотекодержателя. В ході розгляду справи суд роз'яснював дані положення представнику позивача, з'ясовував чи не бажає він уточнити позовні вимоги. Представником позивача позовні вимоги не змінювались і не уточнювались, а суд не вправі вийти за межі позовних вимог, що є також підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного: Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, витрати понесені відповідачем на проведення судово-економічної експертизи в розмірі 4900 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Окрім того, Київською незалежною судово-економічною установою пред'явлено до сплати 800 грн. витрат, пов'язаних із викликом експерта в судове засідання, що потягло витрати на проїзд експерта з іншого населеного пункту та відривом від звичайних занять. Відповідно до ст. 86 ЦПК України такі витрати сплачуються стороною не на користь якої ухвалено рішення. В даному випадку позивачем. При цьому, пред'явлена до оплати сума підтверджена документально - згідно квитків вартість проїзду 120,70 грн + 166,64 грн., а компенсація за відрив судового експерта від звичайних занять визначена в межах затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2013 р. №239/5 щодо вартості експерт години. На підставі викладеного та

Outcome: approved