Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про поділ в натурі частки домоволодіння між співвласниками та визначення порядку користування земельною ділянкою. Позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, останній раз у жовтні 2016 року. В уточненій позовній заяві позивач [PERSON] просила визначити порядок користування земельною ділянкою площею 257 кв.м за адресою: [ADDRESS], між нею - [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] відповідно до часток співвласників в праві власності на домоволодіння [ADDRESS], а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що їй - [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 14.11.2001 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3767, належить ? частина домоволодіння [ADDRESS]. Право власності на цю частку домоволодіння було зареєстровано Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2001 року в реєстровій книзі № 528 за № 162. ? частина домоволодіння [ADDRESS] була подарована їй її батьком [PERSON], який в свою чергу отримав цю частину домоволодіння в спадщину після смерті матері [PERSON] Станом на 1989 рік її бабуся [PERSON] проживала в домоволодінні по [ADDRESS] і в її користуванні знаходилися самочинно побудовані: житлові прибудови: Б1-1, Б2, сіни: б2-1, б3-1, сарай Д, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на 07 квітня 1989 року. Домоволодіння [ADDRESS] знаходилося на земельній ділянці площею 758 кв.м. Згідно рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 24 листопада 1989 року № 655/25 було вирішено узаконити житлові прибудови Б1-1, Б2-1, сіни: б1-1, б2-1, б3-1, сараї Г та Д, поділене домоволодіння [ADDRESS] на 2 самостійних двора та затверджені акти ідеальних часток. Зокрема, п. 2 вказаного рішення було узаконено житлові прибудови Б1-1, Б2-1, сіни: б2-1, б3-1, сарай Д, які належали [PERSON] з визнанням за нею права власності на квартири №4 та № 5 з кількістю кімнат - 2, житловою площею - 20,6 кв.м, загальною - 39,0 кв.м. Також згідно п. 3 (б) вказаного рішення за житловим будинком, означеним на генплані літ.-Б-1, житловими прибудовами Б1-1, Б2-1, який належить громадянам [PERSON] та [PERSON], закріплена земельна ділянка площею 257 кв.м та присвоєний [ADDRESS]. Згідно п. 5 рішення були затверджені акти ідеальних часток по [ADDRESS] та визнано за [PERSON] та [PERSON] по 50/100 часток від всього домоволодіння. Відповідно до акту від 07 квітня 1989 року, затвердженого начальником МБТІ, та затвердженого рішенням виконкому від 24 листопада 1989 року № 655/25, в користуванні [PERSON] знаходяться: житлова прибудова А1-1 кімната 4-2, житлова прибудова А-1 кімнати 5-2, 5-3, сіни б-1 приміщення 4-1, сіни б-1 приміщення 5-1, сарай Д. В користуванні [PERSON] знаходяться житловий будинок А-1 кімнати 3-3, 3-4, сіни - б-1 приміщення 3-2, сіни б1-1 приміщення 3-1, козирьок а, сарай Г. В спільному користуванні залишилися вбиральні Ж, паркани - 6, 4, хвіртка 7, 8. Відповідачі є власниками частини домоволодіння, яке раніше належало [PERSON] Таким чином, спірне домоволодіння поділено між співвласниками в натурі з визначенням часток рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 24.11.1989 року № 655/25 і немає підстав для позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі. За станом на 10.10.1990 року був виготовлений технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську на виконання вищевказаного рішення № 655/25, в якому була вказана площа земельної ділянки 257 кв.м, а також, зокрема, надвірні будівлі і споруди, які знаходяться в спільному користуванні. Г - вбиральня, №1-4 споруди. Вказані обставини підтверджуються копією договору про забудування від 10.07.1929 року, копією акту від 07 квітня 1989 року, копією схеми розділу домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних двора, копією рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 24.11.1989 року №655/25. Таким чином, згідно технічного паспорту, виготовленого за станом на 15.03.2013 року в будинку їй належать приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, що складають квартиру № 2 житловою площею 20,6 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м., а також сарай Б, а в спільному користуванні з відповідачами - вбиральня Г та споруди №1-4. Посилаючись на ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, зазначила, що у зв'язку з тим, що порядок користування земельною ділянкою не визначений, вона має право на користування всією земельною ділянкою. Але відповідачі перешкоджають їй користуватися земельною ділянкою, порушуючи її законні права та інтереси. Вони на свій розсуд, без її згоди встановили порядок користування земельною ділянкою таким чином, як зазначено в плані земельної ділянки в технічному паспорті. Відповідачі залишили позивачу хвіртку та частину вільної земельної ділянки шириною 0,40 м, як прохід до будинку, прохід за будинком, якого недостатньо для того, щоб нормально проходити та використовувати його для перенесення різних речей, в тому числі і побутової техніки. Вона вимушена протискатися між парканом та будинком для того, щоб пройти до входу в свою квартиру. Вбиральня Г є також і її власністю, але вона взагалі не має можливості нею користуватися. При таких обставинах порядок користування спільною земельною ділянкою повинен бути визначений в судовому порядку. У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом. 11 червня 2018 року у судовому засіданні позивач знову уточнила позовні вимоги та просила визначити порядок користування земельною ділянкою площею 257 кв.м. за адресою: [ADDRESS], між нею - [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] відповідно до часток співвласників в праві власності на домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпро: виділити [PERSON] в користування земельну ділянку площею 123,6 кв.м. (на схемі в Додатку №2 до висновку експерта № 3136-17 виділено синім кольором); виділити відповідачам [PERSON] та [PERSON] в користування земельну ділянку площею 123,6 кв.м (на схемі в Додатку №2 до висновку експерта № 3136-17 виділено жовтим кольором); земельну ділянку площею 9,8 кв.м. залишити в спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (на схемі в Додатку №2 до висновку експерта № 3136-17 виділено червоним кольором). В обгрунтування уточненої позовної заяви позивачем зазначено, що позивачу на праві власності належить ? частина домоволодіння [ADDRESS]. Станом на 1989 рік бабуся позивача - [PERSON] проживала в домоволодіння по [ADDRESS] і в її користуванні знаходилися самочинно побудовані: житлові прибудови: Б'-І, Б", сіни: б-1, б-1, сарай Д. Згідно рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 24 листопада 1989 року №655/25 було вирішено узаконити житлові прибудови Б'-І, Б"-1, сіни б'-І, б -1,6 -1, сараї Г та Д, поділене домоволодіння [ADDRESS] на 2 самостійних двора та затверджені акти ідеальних часток. Зокрема, п. 2 вказаного рішення було узаконено житлові прибудови Б'-І: сіни б б-1, сіни -б-1, сарай Д, які належали [PERSON] з визнанням за нею права власності на квартири №4 та №5 з кількістю кімнат - 2, житловою площею 20,6 кв.м, загальною - 39,0 кв.м. Також, згідно п.3 (б) вказаного рішення за житловим будинком, означеним на генплані літ.-Б-І, житловими прибудовами Б'-І, Б"-1, який належить громадянам [PERSON] та [PERSON], закріплена земельна ділянка площею 257 кв.м. та присвоєний [ADDRESS]. Згідно п. 5 рішення були затверджені акти ідеальних часток по [ADDRESS] та визнано за [PERSON] та [PERSON] по 50/100 часток від всього домоволодіння. Відповідно до акту від 07 квітня 1989 року, затвердженого начальником МБТІ та затвердженого рішенням виконкому від 24 листопада 1989 року № 655/25, в користуванні [PERSON] знаходяться: житлова прибудова А'-1 кімната 4-2, житлова прибудова А-1 кімнати 5-2, 5-3, сіни б-1 приміщення 4-1, сіни б-1 приміщення 5-1, сарай Д. В користуванні [PERSON] знаходяться житловий будинок А-1 кімнати 3-3, 3-4, сіни -б-1 приміщення 3-2, сіни б'- 1 приміщення 3-1, козирьок а, сарай Г. В спільному користуванні залишились вбиральні Ж, паркани - 6,4, хвіртка № 7, 8. Відповідачі є власниками частини домоволодіння, яке раніше належало [PERSON] Таким чином, спірне домоволодіння поділено між співвласниками в натурі з визначенням часток рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів від 24 листопада 1989 року №655/25. Станом на 10.10.1990 року був виготовлений технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську на виконання вищевказаного рішення № 655/25, в якому була вказана площа земельної ділянки 257 кв.м, а також, зокрема, надвірні будівлі і споруди, які знаходяться в спільному користуванні: Г - вбиральня, №1-4 споруди. Таким чином, згідно технічного паспорту, виготовленого за станом на 15.03.2013 року в будинку позивачу належать приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, що складають квартиру № 2 житловою площею 20,6 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м., а також сарай Б, а в спільному користуванні з відповідачами - вбиральня Г та споруди №1-4. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №3136-17 визначений один варіант поділу земельної ділянки. Згідно Додатку №2 до висновку експерта кожному співвласнику виділяється земельна ділянка площею 123,6 кв.м ( [PERSON] на схемі - синім кольором; відповідачам [PERSON] та [PERSON] - жовтим кольором). В спільному користуванні сторін залишається земельна ділянка площею 9,8 кв.м. Вважає, що такий порядок користування земельною ділянкою не буде порушувати законні права та інтереси жодної із сторін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року для участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено Дніпропетровську міську раду (т. 2, а.с. 92). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року до участі у справі як правонаступника відповідача [PERSON] було залучено [PERSON], [INFO] (т. 2, а.с. 238). 04 квітня 2018 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що вона вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими і такими, що суперечать нормам діючого законодавства виходячи з наступного. Згідно договору дарування від 14 листопада 2001 року 1/2 частина житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці площею 257 кв.м., за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 1990 року відповідачем [PERSON] була придбана інша 1/2 частина житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться на земельній ділянці площею 257 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року проведено розділ домоволодіння [ADDRESS] згідно другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи від 21 липня 2003 року, відповідно до якого відповідачу [PERSON] виділено в житловому будинку «А-1» приміщення 1-4 (12,7 кв.м.), приміщення 1-1 (6,7 кв.м.), а також дворові будівлі та споруди: 1/2 частина вбиральні літ. «2 Г», 1/2 частина сараю літ. «В», 1/2 частина огороджень № 1, № 2, № 4, та визнано за нею право власності на 54/100 частин вказаного домоволодіння; [PERSON] виділено в житловому будинку «А-1» приміщення 1-2 (6, 9 кв.м.), приміщення 1-3 (10,1 кв.м.), а також дворові будівлі та споруди: 1/2 частина вбиральні літ. «Г», 1/2 частина сараю літ. «В», 1/2 частина огороджень № 1, № 2, № 4, та визнано за ним право власності на 46/100 частин вказаного домоволодіння. Вказане рішення суду набрало законної сили 09 березня 2004 року. Отже, рішенням суду, що набрало законної сили та має преюдиційне значення для вирішення справи, проведено поділ між нею та [PERSON] 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] (Дніпрі) з чітким визначенням дворових будівель та споруд, що перейшли у їх власність. Протягом тривалого часу між сторонами встановлено фактичне використання земельної ділянки площею 257 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. В ході розгляду справи за ухвалою суду була проведена судова земельно-технічна експертиза, за висновком якої № 3136-17 від 05 лютого 2018 року запропоновано єдиний оптимальний варіант порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS]. Проте вказаний висновок судової земельно-технічної експертизи № 3136-17 від 05 лютого 2018 року суперечить матеріалам справи, технічній документації на домоволодіння та рішенню Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року, що набрало законної сили та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення для вирішення справи, яким виділено у її власність та власність [PERSON] сарай літ. «В» по 1/2 частині кожному. У зв'язку з цим вказаний висновок є хибним і порушує наші права. Позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які підтвердили б порушення її прав на користування спірною земельною ділянкою, та не надала суду належних та допустимих доказів щодо можливого іншого порядку користування спірною земельною ділянкою співвласниками домоволодіння, ніж встановленого на протязі тривалого часу. У зв'язку з викладеним просила суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити. 20 червня 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги останньої уточненої позовної заяви [PERSON] суперечать нормам закону, являються недоведеними і спростовуються письмовими доказами. Доопрацьований висновок судової земельно-технічної експертизи № 3136-17 від 05 лютого 2018 року, на підставі якого заявлені уточнені позовні вимоги, суперечить матеріалам справи та складений на припущеннях. Так, з доопрацьованого висновку судової земельно-технічної експертизи № 3136-17 від 05 лютого 2018 року вбачається, що на дослідження не були надані правовстановлюючі документи та документація із землеустрою на земельну ділянку. В судовому засіданні судовий експерт [PERSON] зазначив, що він не виходив на об'єкт дослідження для подальшого складення об'єктивного висновку судової земельно-технічної експертизи. Доопрацьований висновок судової земельно-технічної експертизи № 3136-17 від 05 лютого 2018 року суперечить рішенню Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року, що набрало законної сили, а саме: у даному висновку не враховані та взагалі відсутні дворові будівлі та споруди: вбиральня літ. «2 Г», вбиральня літ. «Г» та огородження № 1, № 2, № 4, які за рішенням суду належать [PERSON] та [PERSON]. Крім того, доопрацьований висновок судової земельно-технічної експертизи № 3136-17 від 05 лютого 2018 року не містить межі земельних ділянок, якими сторони мають користуватися. 05 лютого 2018 року експерт вийшов за межі поставлених питань, зазначивши про те, що необхідно зобов'язати [PERSON] та [PERSON] надати безперешкодний доступ та можливість [PERSON] самостійно влаштувати вхід до належної їй земельної ділянки з [ADDRESS]. Такий висновок експерта порушує право власності відповідачів на огородження № 1, № 2, № 4, які виділено їм за рішенням суду. Позивач [PERSON] в порушення вимог ст. 12, 78, 81 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів, які підтвердили б порушення її праві на користування спірною земельною ділянкою, та не надала суду належних та допустимих доказів щодо можливого іншого порядку користування спірною земельною ділянкою співвласниками домоволодіння, ніж встановленого на протязі тривалого часу. У зв'язку з викладеним просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Крім того, 16 квітня 2018 року відповідач [PERSON] надала на адресу суду заяву, в якій просила застосувати до позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою трьохрічний строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю в три роки. [PERSON] знала про існування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року, яким виділені в натурі їй та [PERSON] частки у домоволодінні [ADDRESS]. Вважає, що з цього часу - 06 лютого 2004 року (з 2004 року) почався перебіг строку позовної давності, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. [PERSON] знала про існування вказаного рішення суду, про що свідчить її розписка від 04 лютого 2003 року. Позивачем не надано доказів наявності поважних причин пропущення строку позовної давності. Клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не заявлено. Таким чином, пред'явивши позов 03 квітня 2014 року [PERSON] пропустила трьохрічний строк позовної давності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених в уточненій позовній заяві від 11.06.2016 року, та просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників в праві власності на домоволодіння [ADDRESS], за варіантом запропонованим експертом у висновку експерта № 3136-17 від 05 лютого 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона 11 років назад заселилася у домоволодіння і з тих пір вона вимушена добиратися до двору та своєї частини будинку через вузький прохід шириною 40 см. між стіною будинку та парканом, тобто обходити увесь будинок збоку, щоб потрапити до своєї частини. Розписку у справі про поділ майна [PERSON] вона написала за проханням [PERSON], однак участі у тій справі не брала та не знає що там відбувалося. Власником будинку вона стала у 2001 році, однак заселилася та почала проживати у 2007 році. Такий порядок користування порушує її права на вільне користування своєю частино земельної ділянки та безперешкодний доступ до своєї частини домоволодіння. Вона вимушена докладати значних зусиль для того, щоб занести до дому якусь крупно габаритну побутову техніку, винаймати робітників та додатково їм платити, щоб вони її занесли, оскільки доступу до двору не має, та вона не може скористатися входом з вулиці, яким користуються тільки відповідачі. А посередині двір перегороджений парканом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Пояснила, що їй належить сарай В, у позивача по справі - сарай Б. Після розділу належної частини з її чоловіком на підставі рішення 2004 року у їх домоволодінні відбулося багато перебудов та перепланувань, якісь старі споруди могли бути зруйновані. Визнала той факт, що вони здійснюючи добудову будинку вийшли за межі їх земельної ділянки та самовільно зайняли частину, яка виходить ближче до [ADDRESS]. В її частині двора розташована вбиральня Г, однак вона розташована не утому місця, на якому позначена на плані. Такий порядок користування земельною ділянкою був встановлений ще давно, і коли вони купили частину будинку був саме такий порядок, який всіх влаштовував. Зазначила, що їй не було відомо про те що прийде експерт. З висновком експерта вона не згодна, оскільки в такому випадку через їх двір буде ходити позивач. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи - Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитаний в судовому засіданні в якості експерта [PERSON] складений ним висновок підтримав. Зазначив, що під час дослідження відповідачі не надали йому доступу до їх частини домоволодіння, хоча він їх повідомляв. Він дослідив лише частину позивача та виготовив висновок на підставі наявних в нього матеріалів, оскільки про це було зазначено в ухвалі суду про призначення експертизи. Висновок він робив на підставі тих документів та технічних паспортів, які містяться в матеріалах справи, та на підставі кадастрової зйомки, зробленою спеціалістом по фактичному користуванню. Зазначив, що споруда під літерою «Н», площею 2,23 кв.м., яка згідно висновку виділяється у користування відповідачам, була виділена згідно наданої йому кадастрової зйомки (т. 2 а.с. 194), і скоріш за все є саме тією вбиральнею - Г, однак оскільки відповідачами не було забезпечено доступ до їх частини двору, достовірно про це йому не відомо. У висновку він враховував самий новий технічний паспорт. Про вбиральню Г. та огорожі він не зазначив у висновку, оскільки доступ до частини відповідачів йому надано не було. Також зазначив, що відповідачі [PERSON] самовільно зайняли значну частину земельної ділянки, яка на плані зафарбована смугастими чорно-білими полосами. Вказана частина земельної ділянки не враховувалися при визначенні порядку користування. Зауважив, що запропонований ним висновок є найбільш оптимальним та об'єктивним, враховуючи забудову на місцевості та розташування споруд. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ в натурі частки домоволодіння між співвласниками та визначення порядку користування земельною ділянкою - змінено в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову (т. 1, а.с. 188-189). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року - скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1, а.с. 239-241). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження (т. 2 ,а.с. 3). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження (т. 2, а.с. 129-130). У зв'язку з необхідністю надання експерту додаткових матеріалів провадження по справі неодноразово відновлювалося та зупинялося. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року провадження по справі відновлено та призначено до розгляду на 30 травня 2018 року (т. 2, а.с. 205). Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, допитавши експерта, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 14 листопада 2001 року позивач [PERSON], на підставі договору дарування від 14 листопада 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-3767, прийняла у дар від [PERSON] ? частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. На садибній земельній ділянці мірою 257 кв.м. знаходиться житловий будинок А-1, шлакобетонний, житловою площею 43,4 кв.м. та такі будівлі та споруди: Б - сарай шлакоблоковий, В - сарай дерев'яний, ? обкладений цеглою, Г - вбиральня, 1-7 - огорожі, дерев'яні, металеві, І - мостіння - асф. бет. (т. 1, а.с. 54 ). При цьому зі слів позивача [PERSON] отримав цю частину домоволодіння у спадщину після смерті його матері - [PERSON]. Право приватної власності на ? частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] було зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2001 року, записано в реєстрову книгу № 528 за реєстровим № 162 (т. 1, а.с. 54 (зворотній бік)). На підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3-2136, відповідач [PERSON] купила у [PERSON] іншу ? частину жилого будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у м. Дніпропетровську, по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці мірою 257 кв.м. На присадибній ділянці знаходяться: жилий шлакоблоковий будинок А-1, жилою площею 43,4 кв.м., сарай шлакоблоковий - Б, сарай дощатий - В, убиральня дощата - Г, огорожі дощаті № 1-4 (т. 1, а.с. 107-108). Право власності на ? частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] було зареєстровано Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 23 травня 1990 року, записано в реєстрову книгу під № 528-162 (т. 1, а.с. 108 (зворотній бік)). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, було задоволено позовну заяву [PERSON]; проведено розділ належної [PERSON] частки домоволодіння [ADDRESS] згідно другого варіанту судової будівельно-технічної експертизи від 21 липня 2003 року, відповідно до якого відповідачу [PERSON] виділено в житловому будинку А-1 приміщення 1-4 (12,7 кв.м.), приміщення 1-1 (6,7 кв.м.), а також дворові будівлі та споруди: 1/2 частину вбиральні літ. 2 Г, 1/2 частину сараю літ. В, 1/2 частину огороджень № 1, № 2, № 4, та визнано за нею право власності на 54/100 частин вказаного домоволодіння; [PERSON] виділено в житловому будинку А-1 приміщення 1-2 (6, 9 кв.м.), приміщення 1-3 (10,1 кв.м.), а також дворові будівлі та споруди: 1/2 частину вбиральні літ. Г, 1/2 частину сараю літ. «В», 1/2 частину огороджень № 1, № 2, № 4, та визнано за ним право власності на 46/100 частин вказаного домоволодіння (т. 1, а.с. 105). Вказане рішення суду набрало законної сили 09 березня 2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2015 року було роз'яснено рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в частині виділення та визнання за [PERSON] 54/100 частин, а за [PERSON] 46/100 частин від ? частини домоволодіння [ADDRESS], яка належить подружжю на праві спільної сумісної власності (т. 1, а.с. 230). Судом встановлено, що [INFO] року відповідач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 24 квітня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 789 (т. 2, а.с. 226). Після смерті відповідача [PERSON] заяву про прийняття спадщини за законом подала донька відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 14 червня 2018 року № 1791/02-14 (т. 2, а.с. 230). У вказаній довідці зазначено, що до складу спадкоємців, що прийняли спадщину за законом входить лише [PERSON] У зв'язку з цим у Третій дніпровській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 356, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52281767 від 14 червня 2018 року (а.с. 231). [PERSON] (дошлюбне прізвище - «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 26 серпня 2017 року Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 736 (т. 2, а.с. 228)) є донькою померлого відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану при 93 управлінні коменданту гарнізону радянських військ 25 квітня 1984 року, актовий запис № 550, у якому зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON] (т. 2, а.с. 229). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2018 року до участі у справі як правонаступника відповідача [PERSON] було залучено [PERSON], [INFO] (т. 2, а.с. 238). На теперішній час триває процедура видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Інших спадкоємців майна [PERSON] не було, спадщину прийняла тільки його дочка - [PERSON], [INFO], що підтвердила в судовому засіданні відповідач [PERSON] та про що також зазначено у довідці державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 14 червня 2018 року № 1791/02-14 (т. 2, а.с. 230). Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: позивачу [PERSON] - ? частина домоволодіння, а інша ? частина належить відповідачу [PERSON] - 54/200 частин домоволодіння, відповідачу [PERSON] (як єдиному спадкоємцю [PERSON].) - 46/200 частин домоволодіння. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого ФОП [PERSON] станом на 15 березня 2013 року (т. 1, а.с. 55-58), на території вказаного домоволодіння розташовані наступні будівлі та споруди: літ. А-1 - житловий будинок, літ. Б - сарай, літ. В - сарай, літ. Г - вбиральня, літ. 1-7, І - споруди, замощення. При цьому, житловий будинок літ. А-1 складається з двох окремих квартир - [ADDRESS] та [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] За даними вказаного технічного паспорту, вищевказаного договору дарування від 14.11.2001 року, а також вищевказаного договору купівлі-продажу від 20 квітня 1990 року - домоволодіння [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці загальною площею 257 кв.м. Вказана обставина визнавалася обома сторонами. Слід зазначити, що у попередніх власників домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] право користування земельною ділянкою виникло на підставі договору про забудування від 10 липня 1929 року, укладеного з однієї сторони - Дніпропетровським міським відділом комунального господарства, а з другої сторони - громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], згідно якого останнім було надано право забудови земельної ділянки, розташованої на той час у [ADDRESS], загальною площею 718,9 кв.м. Відповідно до умов договору забудовники зобов'язалися побудувати на наданій їм земельній ділянці одноповерховий двохквартирний будинок (а.с. 60-65). Судом встановлено, що у подальшому 24 листопада 1989 року виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради народних депутатів було прийнято рішення №655/25 (т. 2 а.с. 67-68), яким було вирішено: 1) узаконити сіни б'-І, сарай Г за гр. [PERSON] по [ADDRESS] (гр. [PERSON] померла); 2) узаконити житлові прибудови Б'-І, Б"-1, сіни б2-І, б3-1, сарай Д, що належить гр. [PERSON], визнати за нею право власності на квартири №4 та №5 з кількістю кімнат - 2, житловою площею 20,6 кв.м, корисною - 39,0 кв.м.; 3) розділити домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних двори наступним чином: а) за житловим будинком, означеним на генплані літ. А-1, який належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], закріпити земельну ділянку площею 501 кв.м., присвоїти поштову адресу - [ADDRESS]; б) за житловим будинком, означеним на генплані літ.-Б-І, житловими прибудовами Б'-І, Б"-1, який належить громадянам [PERSON] та [PERSON], закріпити земельну ділянку площею 257 кв.м. та присвоєний [ADDRESS]; 4) затвердити акт ідеальних часток по [ADDRESS] та визнано: за [PERSON] - 48/100 часток; за [PERSON] - 7/100 часток; за [PERSON] - 15/100 часток; за [PERSON] - 15/100 часток; за [PERSON] - 15/100 часток від всього домоволодіння; 5) затвердити акт ідеальних часток по [ADDRESS] та визнати: за [PERSON] (померлою) - 50/100 часток: за [PERSON] - 50/100 часток від всього домоволодіння; 6) зобов'язати вищевказаних громадян внести дані зміни та оформити правовстановлюючі документи у Міжміськінвентарбюро. 07 квітня 1989 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради було складено схему розподілу домоволодіння [ADDRESS] на два самостійних двори, у якій, серед іншого, також зазначено, що загальна площа ділянки - 758 кв.м.: № 1 [ADDRESS] - виділити земельну ділянку площею 501 кв.м., [ADDRESS] - виділити земельну ділянку площею 257 кв.м. (т. 2, а.с. 80). Крім того, відповідно до Акту від 07 квітня 1989 року, затвердженого начальником Міжміського бюро технічної інвентаризації (т. 2, а.с. 78-79): у користуванні [PERSON] знаходяться: житлова прибудова А'-1 кімната 4-2, житлова прибудова А2-1 кімнати 5-2, 5-3, сіни б2-1 (приміщення 4-1), сіни б3-1 (приміщення 5-1), сарай Д.; в користуванні [PERSON] знаходяться житловий будинок А-1 кімнати 3-3, 3-4, сіни б-(приміщення 3-2), сіни б'- 1 (приміщення 3-1), козирьок а, сарай Г.; в спільному користуванні залишились вбиральня Ж, паркани - 6,4, хвіртка № 7, 8. Отже, домоволодіння розташоване за адресою: м. Дніпро, [ADDRESS] було поділено між співвласниками в натурі на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 655/25 від 24 листопада 1989 року. Крім того, згідно вказаного рішення, був затверджений акт ідеальних часток щодо домоволодіння, якому була присвоєна адреса: [ADDRESS] та визнано за кожним з співвласників по ? частині. Під час розгляду справи позивач відмовилася від позовних вимог в частині поділу домоволодіння в натурі та просила залишити їх без розгляду. Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Отже, у зв'язку з набуттям у встановленому законом порядку позивачем та відповідачами права власності на домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], у рівних частках по ? частині за кожним, до них також перейшло і право користування земельною ділянкою загальною площею 257 кв.м. на якій розташоване це домоволодіння за адресою: [ADDRESS], також у рівних частках по ? частині за кожним. Згідно висновку Приватного геодезичного центру «Азимут» щодо встановлення площ володінь [ADDRESS] та 2 (т. 2, а.с. 114), загальна площа обох земельних ділянок (згідно технічних паспортів БТІ від 17.04.1989 року, від 10.10.1990 року, від 15.03.2013 року та виконаних геодезичних робіт) складає 257 кв.м., а фактична склала 321 кв.м., тому що володарі кв. 1 (відповідачі - [PERSON]) встановили паркан за межами планів БТІ на 4,8 м. та 5,2 м. Площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], яка належить громадянці [PERSON] складає 101 кв.м. Площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], складає 220 кв.м. Згідно з технічним паспортом БТІ від 10.10.90р. за договором дарування АЕЕ № 986215 від 14 листопада 2001 року доля громадянки [PERSON] складає ? частину, тобто 128,5 кв.м. Також, факт самовільного виходу за межі наданої земельної ділянки визнавався відповідачем [PERSON] у судовому засіданні. Отже, виникла така ситуація, коли сторони по справі маючи рівні частки у праві власності на домоволодіння по ? частині кожна, а отже і рівні права щодо користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння, мають у користуванні різні частки земельної ділянки, а саме: у користуванні позивача перебуває земельна ділянка площею 101 кв.м., а в користуванні відповідачів земельна ділянка площею 220 кв.м., оскільки вони самовільно зайняли ще 64 кв.м. При цьому, кожна із сторін має право на користування ? частиною земельної ділянки, тобто по 128,5 кв.м. кожна (257/2 = 128,5). У квітні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, яку згодом неодноразово уточнювала, в якій просила визначити порядок користування земельною ділянкою площею 257 кв.м за адресою: [ADDRESS], між нею - [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON], у подальшому - [PERSON], відповідно до часток співвласників в праві власності на домоволодіння [ADDRESS], оскільки порядок користування земельною ділянкою не визначений, відповідачі перешкоджають їй користуватися земельною ділянкою, порушуючи її законні права та інтереси, відповідачі на свій розсуд, без згоди позивача встановили порядок користування земельною ділянкою, та вона вимушена потрапляти до своєї частини будинку через хвіртку та прохід шириною приблизно 40-50 см., між парканом та стіною будинку, що порушує її законні права на рівне використання земельної ділянки, яке перебуває у спільному користуванні із відповідачами. Хвіртка та прохід, якими користується позивач з метою доступу до своєї частини домоволодіння, зображені на Додатку № 1 до висновку експерта (т. 2, а.с. 200-201). Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Тобто, кожний із співвласників має право користуватися тією частиною земельної ділянки, яка відповідає його частці у праві власності на домоволодіння, яке розташоване на такій земельній ділянці. У даному випадку, кожна із сторін має право на користування ? частиною земельної ділянки від її загальної площі, яка становить 257 кв.м. Відповідач [PERSON] та [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень посилалися на те, що протягом тривалого часу між сторонами встановлено фактичне використання земельною ділянкою площею 257 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], а тому жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідачі позивачу не чинять. Такий порядок користування існував на протязі багатьох років, ще під час володіння будинком попередніми власниками. Коли вони купували будинок, жодних претензій до такого порядку не було, а позивач на протязі тривалого часу також була не проти такого порядку. Однак, на теперішній час позивач з порядком користування земельною ділянкою який встановлений між сторонами не погоджується, та просить суд виділити їй у користування земельну ділянку саме у розмірі відповідно до її частки у домоволодінні [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2017 року (т. 2, а.с. 129-130) у вказаній цивільній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої було поставлено наступні питання: 1. Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів визначити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 257 кв.м. за адресою: [ADDRESS] відповідно до часток співвласників в праві власності на домоволодіння? 2. Які варіанти користування земельною ділянкою загальною площею 257 кв.м. за адресою: [ADDRESS] можливі відповідно до вимог нормативно-правових актів та часток співвласників: [PERSON] - ? частка, [PERSON] (54/100) та [PERSON] (46/100) - ? частка? 10 травня 2018 року на адресу суду, після доопрацювання, надійшов висновок експерта № 3136-17 від 05 лютого 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 204/2185/14-ц (т. 2, а.с. 192-204). За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи по справі судовий експерт [PERSON] прийшов до наступних висновків. По першому питанню: беручи до уваги конфігурацію земельної ділянки, площу, яка приходиться на частки співвласників, розташування будівель та споруд, існує технічна можливість визначити порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS]. По другому питанню: загальна площа земельної ділянки, що підлягає визначенню порядку користування складає - 257 кв.м. Враховуючи щільність забудови земельної ділянки будівлями та господарськими спорудами та фактичний порядок користування будинком та господарськими спорудами між співвласниками домоволодіння, а також необхідність вільного доступу до конструкцій житлового будинку, для найбільш зручного та раціонального подальшого використання, експертом на розгляд суду пропонується один оптимальний варіант порядку користування земельною ділянкою з максимальною ізоляцією співвласників. В користування співвласнику ? частки, що належить [PERSON] виділяється земельна ділянка, загальною площею 123,6 кв.м. (47,64 кв.м. + 12,29 кв.м. + 58,77 кв.м. + 4,9 кв.м.), а саме: під житловим будинком «А-1» (кв. № 2), сарай літ. «Б», вільна від забудови, частина земельної ділянки, що виділяється в спільне користування по 1/2 частині. У додатку № 2 на плані земельна ділянка забарвлена синім кольором (т. 2, а.с. 204). В користуванням співвласникам ? частки (54/200 частки та 46/200 частки, що належать [PERSON] та [PERSON] відповідно) виділяється земельна ділянка, загальною площею 123,6 кв.м. (46,96 кв.м. + 2,23 кв.м. + 10,08 кв.м. + 59,43 кв.м. + 4,9 кв.м.), а саме: під житловим будинком «А-1» (кв. № 1), під спорудою літ. «Н» площею 2,23 кв.м. згідно наданої кадастрової зйомки, сарай літ. «В», вільна від забудови, частина земельної ділянки, що виділяється в спільне користування по 1/2 частині. У додатку № 2 на плані земельна ділянка забарвлена жовтим кольором (т. 2, а.с. 204). Відповідно до визначеного варіанту порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS], загальною площею 257 кв.м., реальні частки співвласників наступні: співвласник [PERSON] - ідеальна частка - ? (100/200); співвласник [PERSON] та [PERSON] - ідеальна частка - ? (54/200 + 46/200). Земельна ділянка площею 9,8 кв.м., яка згідно висновку виділяється сторонам в спільне користування, по ? частині кожній із сторін, у Додатку № 2 на плані забарвлена червоним кольором (т. 2, а.с. 204). Дослідивши висновок судової земельно-технічної експертизи суд приходить до висновку, що запропонований судовим експертом варіант користування сторонами спільною земельною ділянкою передбачає виділення в користування позивача та відповідачів земельних ділянок площею у рівних частках по 123,6 кв.м. кожному, тобто відповідно до реальних часток співвласників домоволодіння [ADDRESS], забезпечить позивачу та відповідачам безперешкодне обслуговування належних їм на праві власності частин домоволодіння, та вирішить питання окремого землекористування між сторонами. При проведенні експертизи та складенні за її результатами висновку експерта, експертом було додержано вимоги законодавства, висновок експерта узгоджується з наявними у справі матеріалами. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що висновок експерта не узгоджується з наявними у справі матеріалами судом до уваги не приймаються, оскільки вони є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами. Крім того, вказані посилання сторони відповідача були зроблені ще до того, як експерт усунув недоліки та орфографічні помилки, які містилися у висновку. Посилання представник відповідача [PERSON] на те, що судовий експерт в судовому засіданні повідомляв, що він не виходив на місце для проведення дослідження, суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки вбудь-яких доказів на підтвердження цих обставин ним суду не надано, та вони спростовуються наявними матеріалах справи доказами та допитом експерта, який суду повідомив, що здійснював вихід для дослідження земельної ділянки на місцевості. Посилання представник відповідача [PERSON] на те, що у висновку експертом не було враховано дворові будівлі та споруди, вбиральня літ.2Г, вбиральня літера Г, та огородження №№ 1-4, які згідно рішення суду належать відповідачам, суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки вказані споруди та огорожі були розділені між відповідачами станом на 2004 рік, та будь-яких доказів існування зазначених будівель та споруд станом на момент проведення експертизи, стороною відповідача суду не надано. Крім того, з пояснень відповідача [PERSON] судом встановлено, що за час з 2004 року у домоволодінні відбулося багато перебудов та перепланувань, і якісь господарські споруди могли бути зруйновані, або переплановані. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 судам роз'яснено, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Під час розгляду справи судом встановлено, що для позивача можливість проходу на подвір'я до своєї частини домоволодіння обмежена існуючим порядком користування земельною ділянкою, оскільки відповідачами посередині подвір'я встановлений паркан, який ділить двір на дві частини, у зв'язку з чим, позивач вимушена потрапляти до свого подвір'я, обходячи увесь будинок по вузькому проходу між стіною будинку та парканом з сусідами. На переконання суду, це порушує принцип рівності сторін у користуванні спільною частковою власністю. Запропонований у висновку судової земельно-технічної експертизи варіант порядку користування земельною ділянкою повністю забезпечує захист земельних прав сторін та, на думку суду, є прийнятним для нормального користування сторонами належними їм частинами будинку і здійснення догляду за ним. Також, при визначенні варіанту порядку користування земельною ділянкою експертом було враховано розташування господарських будівель і споруд, що належать сторонам. Суд вважає, що запропонований експертом варіант користування земельною ділянкою забезпечить дотримання рівності прав як позивача так і відповідача, оскільки відповідачі при здійсненні своїх прав користування земельною ділянкою зобов'язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, в даному випадку права позивача. Як вже було встановлено судом, земельні ділянки що перебувають у фактичному користуванні позивача та відповідачів значно різняться, в користуванні у позивача - 101 кв.м., а у відповідача 220 кв.м., при чому частки у праві власності на житловий будинок є рівними та становлять по ? частині. Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Не можна користуватися спільною власністю без згоди іншого співвласника, якщо це завдає йому незручностей та порушує його права. Суд виходить з того, що положення щодо користування власністю також повинні застосовуватись до майнових прав на майно, зокрема до права користування земельною ділянкою. Відтак, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд виходить з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо під час розгляду справи суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд повинен установити порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Доказів того, що між сторонами було у передбаченій законом формі досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, матеріали справи не містять. Позивачу заперечує проти фактично існуючого порядку користування земельною ділянкою, оскільки це порушує її права землекористувача. Суд вважає, що оскільки фактично існуючий між сторонами порядок користування земельною ділянкою не влаштовує позивача, порушує його права та принци рівності сторін, він повинен бути змінений з метою встановлення балансу, справедливості та рівності у користуванні кожною із сторін, належною їй на праві користування частиною земельної ділянки. Суд констатує, що існуючий між сторонами фактичний порядок користування земельної ділянкою, порушує принцип рівності співвласників на право рівного та пропорційного користування земельною ділянкою, порушує право позивача на вільний та безперешкодний доступ до своєї частини домоволодіння, яка вимушена потрапляти до своєї частини подвір'я будинку слідуючи проходом шириною меншою за півметра між стіною будинку та парканом з сусідами, в той час як відповідачі мають вільний доступ до двору з вулиці і не обмежені такими незручностями, а перебуваюча у їх фактичному користуванні земельна ділянка, більш ніж у два рази більше за земельну ділянку, якою користується позивач. За наведених обставин суд вважає, що оскільки відповідачами були порушені права позивача на безперешкодне, рівне та пропорційне користування частиною земельної ділянки, вправа позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а встановлення між сторонами порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], є доцільним. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідач [PERSON] вважає, що перебіг строку позовної давності за вимогами [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою почався з 06 лютого 2004 року, коли [PERSON] довідалась про наявність рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року, яким виділені в натурі [PERSON] та [PERSON] частки у домоволодінні [ADDRESS]. Крім того, відповідач [PERSON] посилається на розписку [PERSON] від 04 лютого 2003 року, у якій зазначено, що вона копію позовної заяви отримала, до позову відношення не має, рішення просить прийняти на розсуд суду (т. 2, а.с. 169). Однак, твердження відповідача [PERSON] про те, що перебіг строку позовної давності за вищевказаними вимогами слід рахувати від вказаної дати є помилковими, надуманими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності був поділ між сторонами ? частини будинку [ADDRESS], яка придбана відповідачами у період шлюбу, та визнання за [PERSON] права власності на ? часину вказаного майна. З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року вбачається, що позивач [PERSON] не була стороною у вказаній справі. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2004 року жодним чином не вплинуло на права, інтереси та обов'язки [PERSON] Порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] вказаним рішенням не встановлювався. Крім того, доказів того, що позивач [PERSON] отримала копія вказаного рішення, на що посилається відповідач, матеріали даної справи не містять. Отже, у суду відсутні підстави вважати, що перебіг строку позовної давності за вказаними позовними вимогами слід рахувати саме з дати прийняття Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 06 лютого 2004 року рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, а тому підстав для застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою відсутні. Таким чином судом встановлено, що відповідачами було порушено право позивача на безперешкодне, рівне та пропорційне користування частиною земельної ділянки, (яка відповідає розміру частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння), на якій розташовані належна їй частина житлового будинку, господарських будівель та споруд. Отже, з метою захисту порушених прав позивача, необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою площею 257 кв.м., розташованою за адресою: [ADDRESS], згідно висновку експерта № 3136-17 від 05 лютого 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, виділивши в користування: [PERSON] земельну ділянку площею 123,6 кв.м., що позначена синім кольором у додатку № 2 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 3136-17, а саме: під житловим будинком «А-1» (кв. № 2), сарай літ. «Б», вільна від забудови, частина земельної ділянки, що виділяється в спільне користування по 1/2 частині; [PERSON] та [PERSON], (як єдиному спадкоємцю - [PERSON]) 123,6 кв.м., що позначена жовтим кольором у додатку № 2 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 3136-17, а саме: під житловим будинком «А-1» (кв. № 1), під спорудою літ. «Н» площею 2,23 кв.м. згідно наданої кадастрової зйомки, сарай літ. «В», вільна від забудови, частина земельної ділянки, що виділяється в спільне користування по 1/2 частині; земельну ділянку площею 9,8 кв.м. залишити в спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що позначена червоним кольором у додатку № 2 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 3136-17. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем [PERSON] за позовною вимогою про визначення порядку користування земельною ділянкою було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], то судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, по 121,80 грн. з кожного відповідача. На підставі ст.ст. 15, 254, 256, 257, 261, 318, 319, 356, 377, 1268 ЦК України, ст.ст. 120, 152 Земельного кодексу України, та

Outcome: approved