Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що не перебуваючи у шлюбі з відповідачем [INFO] народила дочку [PERSON], батьком якої є відповідач [PERSON]. Його батьківство встановлено за рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.07.2001 року, яке набрало законної сили 26.12.2001 року. З часу народження дитини відповідач ніколи не бачив доньки, не піклувався про неї, не брав жодної участі в її житті. Присуджені аліменти на утримання дитини не сплачує. Вона сама займається утриманням та вихованням дочки. На даний час дочка навчається в Івано-Франківському природничо-математичному ліцеї і діти з її групи вже неодноразово їздили в туристичні поїздки на пільгових умовах закордон, а також в поїздки закордон в порядку обміну учнями та для участі в спільних міжнародних проектах на підставі укладених угод про співпрацю із загальноосвітнім ліцеєм в м. Нова Суль (Польща) та українським ліцеєм ім. Шевченка в м. Сигет (Румунія). За період навчання одногрупники дочки відвідали чимало країн, а вона не мала такої змоги, оскільки для цього потрібна нотаріально посвідчена згода батька. Крім того, вона хотіла б відвезти дочку на оздоровлення в Болгарію, куди запланована поїздка в літній час усією сім"єю. Однак відповідач не надає їй на це дозволу, шантажує її, висуваючи умову - за отримання дозволу відмовитись від стягнення з нього аліментів. Зважаючи на те, що у добровільному порядку вирішити спірні правовідносини не вдається, просить надати дозвіл на виготовлення документів для виїзду дитини за кордон, а також на вивезення дитини за кордон без згоди батька. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, у зв'язку з чим судом ухвалено провести розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Його батьківство встановлено за рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.07.2001 року, яке набрало законної сили 26.12.2001 року. Відповідач, як батько, не цікавиться життям дочки та не спілкується з нею. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231. У відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 - річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач діями, що спрямовані на відмову у дачі дозволу на виїзд дитини закордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. Окрім того, як встановлено судом виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батьків на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. На підставі наведеного, враховуючи обставини справи та інтереси неповнолітньої [PERSON], зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку, оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу її батька, в супроводі матері або осіб, уповноважених нею. Беручи до уваги наведене, на підставі ст.ст.150, 155 Сімейного кодексу України, ст.4 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved