Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є батьками трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років відповідачі стали зловживати алкогольними напоями, що негативно вплинуло на стан виховання і догляду дітей. Діти часто залишаються голодними та недоглянутими. Перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, мати дітей грубо поводиться з дітьми, б'є їх, діти часто стають свідками сварок між батьками. Позивач доводиться дітям рідною бабусею, вона часто забирає їх до себе, вони живуть в її родині, неохоче повертаються до батьків. Сім'я перебуває під постійним контролем опікунської ради, проводилися профілактичні заходи. На теперішній час діти постійно проживають у позивача. Тому позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей, а також призначити позивача опікуном. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що просить суд про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти відібрання дітей строком до 1 року замість позбавлення батьківських прав. Представник органу опіки та піклування Привовчанської сільської ради в інтересах дітей просив вирішити питання про вилучення дітей терміном до 1 року без позбавлення батьківських прав. Представник служби у справах дітей Павлоградської районної державної адміністрації просив прийняти рішення про відібрання дітей замість позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Просить не позбавляти її батьківських прав, а обмежити їх строком на 1 рік. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Прокурор Павлоградської місцевої прокуратури просив прийняти рішення про відібрання дітей, а не позбавлення відповідачів батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе позов задовольнити частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що відповідачі є батьками трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.7,8,10/. Позивач доводиться дітям рідною бабусею, оскільки є матір'ю відповідача [PERSON] Як вбачається з довідки-характеристики КДНЗ "Привовчанські ясла-садок "Ромашка", діти відповідачів [PERSON] та [PERSON] відвідують вказаний дитячий заклад, дітей часто придять та забирають дідусь або бабуся, при контакті з [PERSON] від неї часто було чути запах алкоголю, про що вихователями неодноразово робилися зауваження /а.с.12/. Згідно довідки-характеристики сім'ї [PERSON]-[PERSON], відповідачі проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом зі своїми трьома неповнолітніми дітьми. Обоє відповідачів зловживають алкоголем. У періоди, коли відповідач [PERSON] не вживає алкоголь, у будинку прибрано, наявні продукти харчування, діти доглянуті і нагодовані. Коли батьки перебувають у стані алкогольного сп'яніння, діти залишаються голодними, без нагляду, тому дітей забирає бабуся [PERSON], яка добре про них піклується /а.с.13-14/. Неповнолітній син сторін [PERSON], [INFO], перебуває на "Д"-обліку з діагнозом: аплазія пальців правої стопи, гемангіома спини, затримка фізичного розвитку, відкрите овальне вікно /а.с.15,16/. Органом опіки та піклування Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно всіх трьох дітей, оскільки вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків /а.с.19-22/. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] - [PERSON] сім'я проживає у будинку з глини, опалення пічне, в кімнатах є меблі, покриття на підлозі, але санітарний стан приміщень бажає бути кращим. Всі члени сім'ї забезпечені необхідним одягом, але в недостатній кількості. Під час відвідування сім'ї спостерігалися різні ситуації: інколи було прибрано і приготована їжа, а інколи - в домі безлад і відсутні продукти харчування /а.с.17/. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1998 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують її та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, фактично піклуванням, вихованням дітей займається позивач, натомість відповідачі належним чином не виконують свої батьківські обов'язки, зловживають алкоголем. У відповідності до ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а також враховуючи думку представника органу опіки, служби у справах дітей та прокурора, які вважали за необхідне вирішити питання саме щодо відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, думку матері дітей, яка просила не позбавлять її батьківських прав, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відібрання дітей та передати їх позивачу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.4 ст.170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки відповідачі є батьками неповнолітніх дітей, які проживають у сім'ї позивача суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначення розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дітей, їх матеріальне становище, матеріальне становище відповідачів та стан їх здоров'я. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, з кожного, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Згідно ч. 2 ст. 183 СКУ, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення. Крім того, згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір за вимогами майнового характеру про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial