Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

У липні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття, тобто до [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що із 1999 року по 2003 рік перебували із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON] . На даний час шлюб між сторонами розірвано. Після реєстрації шлюбу 12.07.2018 року із [PERSON] прізвище позивача змінено із [PERSON] на [PERSON] . Син [PERSON] проживає із позивачем та тривалий час знаходиться лише на її матеріальному утриманні, яка займається його вихованням, дбає про нього, вирішує в міру своїх матеріальних можливостей нагальні життєві потреби. Із 02.09.2019 року по теперішній час син [PERSON] навчається в державному закладі професійної (професійно-технічної) освіти «Центральноукраїнський професійний будівельний ліцей», форма навчання денна, безоплатне, строк навчання з 02.09.2019 року по 30.06.2022 року та отримує соціальну стипендію в розмірі 450,00 грн., щомісячно, як дитина, батько якого має статус учасника бойових дій. Грошові кошти в розмірі біля 4500,00 грн. на місяць, які син отримує від держави як соціальну допомогу на період навчання, призначену йому, як дитині відповідача, який має статус учасника бойових дій є проявом того, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки щодо матеріального утримання свого неповнолітнього сина, оскільки лише така матеріальна допомога не є достатнім матеріальним утриманням. Тому, вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, оскільки потребує від нього матеріальної допомоги на його утримання. Крім того, вказує, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, а отже відповідно відповідач також має обов`язок брати участь в утриманні свого неповнолітнього сина /а.с. 1-4/. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи /а.с. 11/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін /а.с. 14-15/. 26 серпня 2020 року, через канцелярію суду, надійшов від відповідача відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява [PERSON] , якою просить стягнути із [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1 / 3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову вказував, що зметою уникнення конфліктів та принизливих судових проваджень щодо стягнення аліментів запропонував відповідачу сплату аліментів добровільно. Крім того, на випадок відсутності коштів на сплату аліментів вирішив забезпечити сина житлом. Тому, 19.08.2008 року за договором дарування передав у власність сину в обмін на аліменти свою однокімнатну квартиру [ADDRESS] ). [PERSON] три роки з 27.02.2017 року перебував в зоні АТО за контрактом. До його повернення син проживав то у бабусі, то у своїй квартирі і тільки іноді бував у матері. У березні 2020 року позивач після закінчення контракту повернувся додому. З цього часу проживає вдвох із сином в його квартирі. Вважає, що його вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який проживає з ним є дією правомірною та підлягають задоволенню. Крім того, вказав, що на даний час має скрутне матеріальне становище, оскільки приїхав з антитерористичної операції. Хворіє, має ряд травм та хронічних хвороб, в зв`язку з чим потребує тривалого лікування, оздоровлення в санаторії за направленням лікаря. Не працевлаштований, перебуває на обліку в службі зайнятості. Крім того, є студентом, закінчує навчання у двох ВУЗах /а.с. 21, 22-48/. Від представника позивача 04 вересня 2020 року отримано судом відповідь на відзив, яким враховуючи той факт, що син [PERSON] проживає з позивачем, відповідач не надає жодну матеріальну допомогу на утримання сина просив задовольнити позов про стягнення аліментів на утримання дитини у повному обсязі /а.с. 54-58/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.12.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів об"єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.02.2021 року /а.с. 77-78/. 17.12.2020 року представником позивача подано відзив на зустрічний позов, згідно якого просив відмовити у його задоволенні, позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити у повному обсязі /а.с. 81-84/. Ухвалою суду від 09.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Справу призначенодо судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 95-96/. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином, через канцелярію суду надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила розгляд справи провести без її участі. Проти зустрічного позову заперечила, оскільки дитина [PERSON] , 2004 року народження проживає разом із нею. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся /а.с. 97, 119/, подав клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із загостренням хвороб, отриманих ним під час служби в АТО, проходження лікування та деяких медичних обстежень, необхідності 17.05.2021 року о 11:20 год. з`явитись на прийом до лікаря. Крім того, 30.03.2021 року подав заяву про відкладення, у зв`язку з його перебуванням на амбулаторному лікуванні наслідків перенесеної хвороби вірусу. Як вбачається із матеріалів справи 30.03.2021 року відповідач не перебував на амбулаторному лікуванні, а знаходився на прийомі у лікаря кардіолога, де отримав консультацію. 17.05.2021 року перебував на прийомі у лікаря невролога з 11:00- 13:00 год. Викладене свідчить про відсутність поважних причин неявки до суду, оскільки 17.05.2021 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 14:00 год. За змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» та «Нун`єш Діаш проти Португалії»). Вирішуючи питання про можливість відкладення розгляду справи, суд приймає до уваги те, що межі відкладення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Беручи до уваги викладене, враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги первісного позову підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області 26.05.2008 року, копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Кіровограда 01.07.2003 року, копія свідоцтва про шлюб виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 12.07.2018 року /а.с. 5, 6, 7/. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). У відповідності до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За статтею 19 Конвенції, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов`язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частини першої статті 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша - третя статті 181 Сімейного кодексчу України). За роз`ясненнями, наданими у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається із довідок №1773 від 11.03.2020 року та №3498 від 24.07.2020 року виданих начальником КП «ЖЕО №4 Міської ради міста Кропивницького» [PERSON] в тому, що він дійсно зареєстрований в [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] - власник, [INFO] , [PERSON] - брат, [INFO] , [PERSON] - мати, [INFO] , та з 20.07.2020 року [PERSON] - батько, [INFO] /а.с. 8, 38/. Згідно акту обстеження умов проживання сім`є [PERSON] від 01.07.2020 року, працівниками управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького проведено перевірку умов проживання. Сім`я проживає у найманому помешканні, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , мають всі комунальні зручності, меблі та побутова техніка, одяг, продукти харчування. Для виховання та розвитку дітей є місце для відпочинку та навчання. За цією адресою проживають: [PERSON] , [INFO] - мати, [PERSON] , [INFO] - батько, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син. Неповнолітній [PERSON] повідомив, що йому комфортно проживати з матір`ю та вітчимом /а.с. 72/. 12.11.2020 року головою квартального комітету №11 Подільського району м. Кропивницького видано [PERSON] довідку за №288 про те, що вона проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з нею проживають: [PERSON] - чоловік, [INFO] ; [PERSON] - син, [INFO] ; [PERSON] - син, [INFO] . За цією адресою усі проживають без реєстрації /а.с. 92/. Крім того, адміністрацією державного закладу професійної (професійно - технічної) освіти «Центральноукраїнський професійний будівельний ліцей» у листопаді 2020 року повідомлено, що в освітньому закладі з 1 вересня 2019 року навчається неповнолітній учень групи №14 [PERSON] , [INFO] . [PERSON] навчається у ліцеї на середньому рівні, з цікавістю відноситься до обраної професії, активно та завзято працює на уроках виробничого навчання; не має пропусків уроків без поважних причин; серед одногрупників має авторитет, з повагою ставиться до педпрацівників закладу. [PERSON] проживає з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Мати учня постійно цікавиться успіхами у навчанні сина та підтримує зв`язок з керівниками навчальної групи. Зі слів учня відомо, що вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається тільки мама, батько займає пасивну позицію у житті [PERSON] /а.с. 91/. Доводи позивача за зустрічним позовом про те, що наразі дитина проживає з ним спростовується вище викладеними доказами та заявою неповнолітнього [PERSON] від 22.03.2021 року /а.с. 103/. Крім того, додані до матеріалів справи 13.04.2021 року позивачем за зустрічним позовом фото сина у квартирі [ADDRESS] /а.с. 112-117/ не є свідченням того, що дитина перебуває на утриманні [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку, що право на отримання аліментів на утримання спільного сина сторін має саме мати, з якою проживає син. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач за первісним позовом є повнолітньою, працездатною особою, батьком, який за законом зобов`язаний утримувати свою дитину до повноліття. При цьому, до твердження позивача за зустрічним позовом про те, що ним було подаровано в рахунок аліментів квартиру [ADDRESS] суд відноситься критично. Так, 19.08.2008 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , що діє на підставі Рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №854 від 09.06.2008 року та як законний представник від імені та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (обдарований) укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] в особі представника прийняв безоплатно у власність зазначену квартиру. Відповідно до ст.190 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. Згідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за рішенням суду» батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК України). Таким чином, зазначеною нормою права передбачений конкретний порядок для набуття дитиною або дитиною і тим з батьків, з ким вона проживає права власності на нерухоме майно за рахунок припинення права на аліменти. Однак, договір дарування квартири від 19.08.2008 року не відповідає вищезазначеним вимогам. Крім того, договір, як будь-який правочин про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно повинен, відповідати вимогам, встановленим ст.203 ЦК України, додержання яких є необхідною умовою чинності правочину. При цьому, укладення даного договору, відповідно до положень ст.8 СК України, застосовуються відповідні норми ЦК України, зокрема розділу ІІ книги п`ятої ЦК України, яка регулює загальні положення про договір. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Свобода договору є однією з загальних засад цивільного законодавства. Таким чином, договір, передбачений ст.190 СК України, є двостороннім договором, який наділяє правами та обов`язками обидві його сторони та є проявом їх вільного волевиявлення. Крім того, та обставина, що неповнолітній отримує соціальну стипендію, соціальну допомогу /а.с. 10/ жодним чином не звільняє батька від обов`язку утримувати свою дитину, брати участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні тощо. Разом з цим, дитина досягає повноліття у вересні 2022 року, відтак визначення розміру аліментів у розмірі, заявленому позивачем за первісним позовом не призведе до значного, стійкого погіршення матеріального стану відповідача. Таким чином, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази та те, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено свої позовні вимоги, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей, їх вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача за первісним позовом, який за станом здоров`я є працездатним, суд приходить до висновку, щонаявні правові підстави для задоволення первісного позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.07.2020 року та продовжуючи до повноліття дитини, тобто до [INFO] . У задоволенні вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів суд вважає за необхідне відмовити. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, відповідач за первісним позовом не позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів, за наявності вказаних обставин. У відповідності до ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача - 840,80 грн. судового збору на користь держави, та рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved