Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

ТОВ «Веллфін» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики в розмірі 49485,16 грн., а також судові витрати у розмірі 1921.00 грн. В своєму позові позивач посилається на те, що 11.07.2016 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] був укладений договір позики № 54344 в електронній формі, відповідно до якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика була надана строком на 30 днів. Позивачем відповідно до договору позики на картковий рахунок [PERSON] була перерахована сума позики в розмірі - 1201,00 грн., що підтверджується повідомленням від 22.07.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо переведення грошових коштів. Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: -1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; -1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 цього Договору; -3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. ТОВ «Веллфін» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу позику у розмірі встановленому договором. Взяті на себе зобов`язання за договором позики № 54344 від 11.07.2016 відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 08.08.2019 загальна заборгованість за кредитом, складає 49485,16 грн., з яких: 1201,00 грн. - основний борг; 25655,75 грн. - заборгованість по відсоткам; 22628,41 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 30.08.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу по наявних у ній доказах. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 11.07.2016 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] був укладений договір позики № 54344 в електронній формі, відповідно до якого, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1201,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика була надана строком на 30 днів. На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором позики № 54344 від 11.07.2016, укладеного між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] електронну заявку на отримання кредиту, копію правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», копію договору позики № 54344 від 11.07.2016, довідку щодо заборгованості від 08.08.2019, Повідомлення № 4106-ВП від 22.07.2019 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про надання послуг за доручення ТОВ «Веллфін» щодо переведення грошових коштів в сумі 1201 грн. власнику картки [PERSON] . Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 207 та 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином , якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації, Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. При нарахуванні заборгованості позивач посилається на електронну заявку на отримання кредиту, копію правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», копію договору позики № 54344 від 11.07.2016, однак, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що з цими документами ознайомився відповідач і він їх підписував, а тому, дані документи не можна вважати складовою та самим договором позики. Це положення узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку суд враховує при винесенні даного рішення. Крім того, позивач не навів обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути з відповідача, який повинен містити відомості щодо розміру залишку непогашеного кредиту, розміру відсоткової ставки, порядку нарахованих відсотків, пені, суми коштів, які надходили в рахунок погашення заборгованості, суму використаних коштів, періоду нарахування, відомості щодо розміру простроченого зобов`язання. Додана ТОВ «Веллфін» до позовної заяви довідка щодо заборгованості від 08.08.2019 про розрахунок заборгованості за договором № 54344 від 11.07.2016, укладеного між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] не може бути підтвердженням існування боргу, оскільки він не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», а саме, не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Зазначені обставини унеможливлюють встановлення судом суми отриманого відповідачем кредиту, умов кредитування, тривалості пільгового періоду по кредиту, розміру процентної ставки за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу та розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, проведення розрахунку заборгованості. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «Веллвін». Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки даний позов задоволенню не підлягає, то суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed