Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до Рівненського міського суду із вищевказаним позовом, згідно якого просить шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 02 вересня 2008 року Ситненською сільською радою Радивилівського району Рівненської області, актовий запис №5; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття; неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею; після розірвання шлюбу залишити прізвище "Кот". Витрати по оплаті судового збору покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 вересня 2008 року Ситненською сільською радою Радивилівського району Рівненської області між сторонами зареєстровано шлюб. Від спільного проживання в шлюбі з відповідачем має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. На даний час, вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Згоди про добровільне матеріальне забезпечення сина, який проживає з нею, між ними не досягнуто. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримала повністю. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів зменшила та просила стягнути аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1000 грн., щомісячно. Відповідач позовні вимоги визнав повністю з урахуванням зменшення розміру аліментів, а саме не заперечив проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1000 грн., щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 вересня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб Ситненською сільською радою Радивилівського району Рівненської області, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 036222. Свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №185515, актовий запис №11 підтверджується, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Суд, з урахуванням думки позивачки прийшов до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON], 17 жовтня 2011 року, з матір"ю. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Судом встановлено, що відповідач в даний час безробітний однак працездатний, а тому вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Також судом встановлено, що відповідач з 08 серпня 2016 року по даний час знаходився на обліку в Рівненському МЦЗ як безробітний. Згідно довідки Рівненського МЦЗ від 25 жовтня 2016 року дохід відповідача в період з серпня 2016 року по вересень 2016 року становить 1922 грн. 16 коп.. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, а також враховуючи те, що відповідачем визнані позовні вимоги, і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1000 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved