Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-OAJ/039/2008, згідно умов якого відповідач отримала 88000 дол. США зі сплатою процентної ставки 4,49% + FIDR, з кінцевим терміном повернення до 20.02.2035 року. Одержання кредиту підтверджує валютний меморіальний ордер №1 від 20.02.2008 р., валютний меморіальний ордер №2 від 26.02.2008 р. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків відповідач повинен був здійснювати у валюті, що відповідає валюті кредиту згідно п.1.11.1 частини №2 кредитного договору, щомісяця у розмірі та в строки, визначені у Графіку Платежів, який є невід»ємним додатком №1 до кредитного договору. Вказують, що 16.04.2008 р. між банком та позичальником укладений додатковий договір до кредитного договору, відповідно до якого ануєтетний графік змінений на стандартний. 10.03.2009 р. укладений наступний додатковий договір до кредитного договору, відповідно до якого на період з 20.03.2009 р. по 19.10.2009 р. встановлена відсоткова ставка 7%. 20.11.2009 р. укладено ще один додатковий договір, відповідно до якого на період з 20.11.2009 р. по 20.04.2010 р. встановлена відсоткова ставка 7,36 %. 21.06.2010 р. укладено черговий додатковий договір, відповідно до якого на період з 21.06.2010 р. по 22.11.2010 р. встановлена відсоткова ставка 9,50 %. Додатковим договором від 25.02.2011 р. до кредитного договору змінено порядок страхування. Вказують, що станом на 11.11.2016 р. у відповідача існує заборгованість перед банком за кредитним договором в сумі 103365,80 доларів США, що еквівалентно 2 649 306,80 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 14.11.2016 р., яка складається з залишку заборгованості за кредитом в сумі 82858,60 дол. США (2123699,06 грн.), суми несплачених відсотків за користування кредитом, яка розрахована за період з 20.01.2015 р. по 10.11.2016 р., 20507,20 дол. США (525607,74 грн.). В зв»язку з недотриманням відповідачем умов кредитного договору, банком 19.12.2016 р. було направлено вимогу дострокового виконання зобов»язань за кредитним договором в повному обсязі, яка залишилася не виконаною. Зазначають, що 20.02.2008 року було укладено договір поруки №SR-OAJ/039/2008 з відповідачем [PERSON], яка зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов»язань, при цьому несе відповідальність як солідарний боржник. 10.03.2009 р., 20.11.2009 р. та 21.06.2010 р. укладені додаткові договори до договору поруки у зв»язку із змінами кредитного договору. 14.12.2016 р. [PERSON] було надіслано повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, однак у визначений строк не було виконано. Просять стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість в сумі 103365,80 доларів США, що еквівалентно 2 649 306,80 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 14.11.2016 р. , а також витрати по сплаті судового збору в сумі 39739,60 грн. 19 жовтня 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON], від імені яких діє представник Мустяца І.М., звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан Віра Данилівна про захист прав споживачів, посилаючись на те, що кредитний договір №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 р. є таким, що не відповідає чинному законодавству, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним. Зазначають, що [PERSON] не отримувала від відповідача повної інформації про умови кредитування, а також про орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору у письмовій формі, в момент укладення договору банк не надав позичальнику другого оригіналу Додатку №1 «Графік платежів» із зазначенням сум погашення основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. Перед підписанням кредитного договору [PERSON] не отримала інформаційного листа у відповідності до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Всупереч Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10.05.2007 р. договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні складає 26,97 грн. за 1 дол.США, тоді як договір укладався за курсом 5,05 грн. за 1 дол.США, таким чином за умови відсутності дзеркальної норми, яка б захищала права позивача у разі інфляції є несправедливим по відношенню до споживача. Банк не попередив позичальника про те, що він несе валютні ризики. Отже умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача. Крім того, зазначає, що банк змінив процентну ставку щодо збільшення в односторонньому порядку, що означає, що під час підписання договору позивачу було надано неповну інформацію про сукупну вартість кредиту та обов»язки. Застосування згідно умов договору плаваючої ставки, в яку входить FIDR, є підставою для визнання договору недійсним, що укладений під впливом помилки щодо істотних умов договору. Також зазначає, що в порушення законодавства про захист прав споживачів в договорі відсутні положення (методика), що детально регулює порядок обчислення процентів. Проаналізувавши умови кредитного договору щодо процентної ставки та інформацію на сайті банку щодо плаваючої процентної ставки, можна дійти висновку, що плаваюча ставка FIDR не відповідає ні одній із відомих формул банківського розрахунку, так як така ставка існує тільки в деяких банках і не є загальноприйнятою. Таким чином, вважає, положення кредитного договору щодо обчислення процентних ставок дискримінаційними і такими, що суперечать ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вважає, що було порушено права позивача, як споживача, на отримання достатньої інформації щодо наданої послуги, що закріплене п.4 ч.1 ст.4 зазначеного закону. Зазначають, що в забезпечення виконання договору споживчого кредиту між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено договір іпотеки № РМL-QAJ/2008 від 25 лютого 2008 року, який було нотаріально посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №835. Відповідно до договору іпотеки №РМL-QAJ/2008 від 25 лютого 2008 року позивачем в іпотеку було передано нерухоме майно - будинок загальною плщею 130.60 кв.м. вартістю 333906 грн. та земельну ділянку загальною площею 0.100 гектари, вартістю 58075 грн., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Іпотекою забезпечувалось виконання усіх грошових зобов'язань за кредитним договором. Просили визнати недійсними: договір споживчого кредиту №ML - ОАJ/039/2008 від 20 лютого 2008, додатковий договір до кредитного договору №ML - ОАJ/039/2008/1 від 16 квітня 2008 року, додатковий договір №1 до кредитного договору від 10 березня 2009 року, додатковий договір №2 до кредитного договору від 20 листопада 2009 року, додатковий договір №3 до кредитного договору від 21 червня 2010 року, додатковий договір №4 до кредитного договору від 25 лютого 2011 року, які укладені між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк»; визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку площею 130.60 м.кв та земельної ділянки площею 0.100 га №РМL-ОАJ/2008 від 25 лютого 2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» та посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №835; визнати недійсним договір поруки №SR-OAJ/039/2008 від 20 лютого 2008 року та додаткового договору до договору поруки №1 від 10.03.3009 р., додаткового договору до договору поруки №2 від 20.11.2009 р., додаткового договору №3 до договору поруки від 21.06.2010 р., які укладені між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк»; зобов'язати приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Коржан В.Д. виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження житлового будинку площею 130.60 м.кв. та земельної ділянки площею 0.100 га, що розташовані в [ADDRESS]. В запереченнях проти доводів ПАТ «ОТП Банк» зазначив, що із зустрічним позовом не згідні, твердження боржника про те, що банк не надав всієї інформації про сукупну вартість кредиту, чим не виконав вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідає дійсності, оскільки підписанням анкети-заяви підтвердила, що банк надав в письмовій формі та в повному об»ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. В судові засідання представник позивача за первісним позовом не з'явився, надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] - адвокат Мустяца І.М. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, а за зустрічним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в зустрічному позові. Просив в задоволенні первісного позову відмовити, а позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі. Заслухавши представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні вимог за первісним та зустрічним позовами слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-OAJ/039/2008, згідно умов якого відповідач отримала 88000 дол. США зі сплатою процентної ставки 4,49% + FIDR, з кінцевим терміном повернення до 20.02.2035 року, що підтверджено копією кредитного договору в 2-х частинах та копією графіку погашення. Згідно п.4 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником Ануїтетних платежів. Вбачається, що кожна сторінка кредитного договору в 2-х частинах підписана позичальником. З копій валютних меморіальних ордерів №№1,2 вбачається, що [PERSON] 20.02.2008 року та 26.02.2008 року згідно кредитного договору №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 року отримано кредитні кошти в сумі 45631,57 дол. США та 42368,43 дол. США відповідно. 16.04.2008 р. між банком та позичальником [PERSON] укладено додатковий договір до кредитного договору, яким внесено зміни до п.4 в частині №1 кредитного договору, відповідно до яких повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються. 10 березня 2009 року ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-OAJ/039/2008, яким на період з 20.03.2009 року до 19.10.2009 року установлено розрахунок процентів з фіксованою процентною ставкою з 7% річних, а на період з 20.10.2009 року до 20.02.2035 установлено розрахунок процентів з плаваючою процентною ставкою з фіксованим відсотком 4.94% річних + FIDR, що підтверджено копією додаткового договору №1. 20.11.2009 року ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали додатковий договір №2 до кредитного договору №ML-OAJ/039/2008, яким внесли зміни та доповнення до Договору та встановили з 20.11.2009 року до 20 квітня 2010 року для розрахунку процентів фіксовану процентну ставку 7.36% річних; з 20 квітня до повного виконання зобов'язань за кредитним договором - плаваючу процентну ставку з фіксованим відсотком 5.26% річних + FIDR, що підтверджено копією додаткового договору №2. 21.06.2010 року ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] уклали додатковий договір №3 до кредитного договору №ML-OAJ/039/2008, яким внесли зміни та доповнення до Договору та встановили, з 21.06.2010 року до 22.11.2010 року для розрахунку процентів фіксовану процентну ставку 9,50% річних, з 22.11.2010 р. до 20.05.2011 р. - 12,98% річних, з 20 травня 2011 року до повного виконання зобов'язань за кредитним договором - плаваючу процентну ставку з фіксованим відсотком 5.48% річних + FIDR, що підтверджено копією додаткового договору №3. 25.02.2011 року сторони уклали додатковий договір №4 до кредитного договору №ML-OAJ/039/2008, яким встановлено порядок збільшення та зменшення фіксованої процентної ставки чи фіксованого відсотку( в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором - плаваюча чи фіксована) в разі порушення позичальником будь-яких своїх зобов»язань, встановлених в п.п.1 цього додаткового договору. Строки та розмір внесення платежів на погашення кредиту та нарахованих відсотків визначено графіками платежів як додатками до кредитного договору від 20.02.2008 р., 26.02.2008 р., 20.11.2009 р., 30.06.2011 р.. В рахунок забезпечення зобов'язань ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», уклав 20.02.2008 року договір поруки №SR-OAJ/039/2008 з відповідачем [PERSON], яка зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов»язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов»язань, та нести солідарну з боржником відповідальність. До вказаного договору у зв'язку зі змінами кредитного договору 10.03.2009 року, 20.11.2009 року та 21.06.2010 року між кредитодавцем та [PERSON] було укладено додаткові договори №1, №2, №3. З договору іпотеки №РМL-QAJ/2008 від 25 лютого 2008 р. вбачається, що в забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за кредитним договором [PERSON] в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: будинок загальною плщею 130.60 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0.100 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Згідно розрахунку заборгованості від 11.11.2016 р. та розширеного розрахунку заборгованості від 20.08.2016 р. за кредитним договором №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 року загальна заборгованість боржника [PERSON] станом на 11.11.2016 року становить 103365,80 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на день проведення розрахунку становить 2 644 102,44 грн., яка складається з наступного: -82858,60 дол. США - залишок заборгованості за кредитом; - 20319,09 дол. США - заборгованість по відсотках, - 188,11 дол. США - заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту . З копії досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором вих. №2001 від 14.12.2016 року, вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» повідомив [PERSON] про те, що внаслідок непогашення [PERSON], належної до сплати суми кредиту та відсотків, нею, як поручителем за кредитним договором, має бути сплачена сума заборгованості за кредитом. Згідно висновку №33 судово-економічної експертизи від 28.11.2018 року дослідженням наданих документів, експертом встановлено, що за кредитним договором №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 року з врахуванням всіх супутніх витрат, пов»язаних з отриманням і погашенням кредиту, реальна відсоткова ставка становить 13,97% та абсолютне значення подорожчання кредиту становить 222018,22 дол. США. В графіку платежів, що є додатком №1 до кредитного договору №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 року відображено реальну відсоткову ставку, яка становить 14,10%, та абсолютне значення подорожчання кредиту, яке становить 227674,61 дол. США, в самому кредитному договорі вказані відомості не відображені. За час дії кредитного договору відсоткова ставка змінювалась, про що позичальник та поручитель повідомлялися шляхом укладення додаткових договорів до кредитного договору та договору поруки до 01.06.2012 р. В досліджених матеріалах справи та додатково наданих документах відсутні документальні дані, які б підтверджували зміну (підвищення) відсоткової ставки з 01.06.2018 р. до 13,48% річних та повідомлення позичальника та поручителя про зміну відсоткової ставки. На момент укладення кредитного договору документально обгрунтований щомісячний платіж становить 926,38 дол.США та включає в себе нараховані відсотки та суму основного боргу. Оформлення з надання кредиту виконано банком нормативно та документально обгрунтовано. Відповідно до умов договору банк не міг видати позичальнику готівкові кошти в іноземній валюті через касу, оскільки за умовами кредитного договору видача кредиту проводиться безготівково. Наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, оскільки в наданих на дослідження матеріалах справи та документах відсутні будь-які документальні дані, які б підтверджували зміну (підвищення) відсоткової ставки з 01.06.2012 р. до 13,48%, і з цієї ж причини судовому експерту не надається можливим визначити реальний розмір заборгованості за кредитним договором №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 року. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Дослідженими в ході судового розгляду доказами встановлено, що у відповідності до кредитного договору №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 року позивачем був наданий відповідачу [PERSON] кредит в сумі 88000 дол.США з кінцевим терміном повернення 20.02.2035 року. Розмір процентів за користування кредитом неодноразово змінювався, про що сторонами укладалися додаткові договори до кредитного договору. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором на тій підставі, що відповідач [PERSON] неналежно виконує зобов»язання, внаслідок чого станом на 11.11.2016 року утворилася заборгованість в сумі 103365,80 дол. США, яка не погашена також і поручителем [PERSON] на вимогу банку, що підтверджується розрахунком заборгованості. Разом з тим, згідно висновку судово-економічної експертизи розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять даних на підтвердження зміни (підвищення) відсоткової ставки з 01.06.2012 року до 13.48%, в зв»язку з чим експерту не надається можливим визначити реальний розмір заборгованості за кредитним договором. Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються серед іншого письмовими доказами, висновками експертів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд констатує той факт, що позивач не приймав участі в судовому розгляді справи, хоча повідомлявся про судові засідання, а листом від 20.12.2018 р. також і про висновок судово-економічної експертизи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак додаткових доказів на спростування висновку експерта та обгрунтування заявлених позовних вимог не надав, як і уточненого розрахунку заборгованості з врахуванням висновків експерта. Суд вважає, що висновок експерта щодо відсутності даних на підтвердження підвищення відсоткової ставки з 01.06.2012 року до 13,48%, і як наслідок - неможливості визначення реальної заборгованості за кредитним договором, підтверджується умовами кредитного договору №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 року, пунктом 1.4.1.1.3 частини №2 якого встановлено, що плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає коригуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору. Слід зазначити, що згідно матеріалів справи остання зміна відсоткової ставки, яка документально підтверджена - з 30.06.2011 року за розрахунковий період з 20.07.2011 року - на 11,48% (згідно Графіку платежів від 30.06.2011 року). Зміна відсоткової ставки на 13,48%, яка згідно розрахунку заборгованості застосовувалася позивачем в період з 01.06.2012 р. по 11.11.2016 р. документально не підтверджена. Таким чином, заборгованість за процентами, нарахована позивачем в сумі 20507,20 дол.США, останнім не доведена належними доказами. Враховуючи те, що, як вбачається з розрахунку заборгованості, позичальником в період з 01.06.2012 р. по січень 2015 року вносилися платежі, а відповідно до п.1.5.1.3 частини 2 кредитного договору при надходженні до банку коштів для виконання боргових зобов»язань банк направляє такі кошти на погашення зобов»язань відповідно до встановленої черговості в першу чергу на проценти, а в останню чергу - на основний кредит, суд вважає, що відсутні підстави вважати встановленою заборгованість за кредитом в сумі 82858,60 дол.США. Таким чином, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню через недоведеність позивачем суми заборгованості заявленої до стягнення з відповідачів. Суд вважає, що в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON], представник позивачів Мустяца Іон Миколайович, до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Коржан Віра Данилівна про захист прав споживачів необхідно відмовити за безпідставністю з наступних підстав. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди. Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що банком при укладенні кредитного договору було порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомлено його про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, відсутня в кредитному договорі дзеркальна норма, яка б захищала права позивача у разі інфляції, не попереджено про валютні ризики, відсутні положення (методика), що детально регулює порядок обчислення процентів, через що положення договору є дискримінаційними, суд вважає безпідставними виходячи з наступного. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей. Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Позивачем за зустрічним позовом не було надано до суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки підписанням даного договору [PERSON] підтвердила свою обізнаність та згоду з його умовами, а тому, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в кредитному договорі несправедливих умов. Твердження про те, що кредитний договір містить несправедливі та дискримінаційні умови, суд вважає необгрунтованими, оскільки [PERSON] погодилася з такими умовами шляхом підписання договору без будь-яких застережень, а враховуючи положення законодавства та суть умов укладеного між сторонами договору, суд не знаходить дискримінаційними вказані його умови. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що відповідачем під час укладання кредитного договору не було надано позичальнику як споживачу, усю необхідну та достатню інформацію щодо умов кредитування. Проте, з анкет-заяв фізичної особи на отримання іпотечного кредиту від 22.01.2008 р., вбачається, що підписанням цих анкет-заяв [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що банк надав в письмовій формі та в повному об»ємі інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилання позивача на порушення відповідачем вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки Позичальник підписавши кредитний договір та додаток до нього з графіком платежів, підтвердила ознайомлення з усіма сплатами, що в свою чергу також узгоджується із вимогами ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також це доводиться діями позичальника, вчиненими на виконання зобов"язань за кредитним договором. Судом також не приймається до уваги твердження позивача за зустрічним позовом про те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки після його підписання підвищився курс іноземної валюти по відношенню до національної валюти, що призвело до збільшення суми боргу та, як наслідок погіршення його фінансового становища. Позивачем за зустрічним позовом у судовому засіданні не доведено, що він як сторона договору, в момент його укладення був впевнений у тому що така зміна обставин як підвищення курсу долара США по відношенню до гривні не настане. Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. З кредитного договору №ML-OAJ/039/2008 від 20.02.2008 р., зазначена позивачем обставина, як істотна, не визначена, тобто при укладенні кредитного договору його сторони не визначали таку обставину (підвищення курсу долара США по відношенню до гривні), істотною. Суд вважає, що позивач перед укладенням договору кредиту оцінювала (повинна була оцінити) можливі валютні ризики і мала можливість передбачити зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з ситуації в Україні та динаміки зміни курсів іноземних валют з часу введення в обіг національної валюти та її девальвації. При укладенні кредитного договору волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її внутрішній волі. Посилання на несправедливі умови договору є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, заявляючи вимоги про визнання недійсними договору поруки та додаткових договорів до нього, договору іпотеки, позивачами за зустрічним позовом не наведено підстав, передбачених законом для визнання вказаних правочинів недійсними та не викладено обставин на підтвердження вимог в цій частині. Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог за зустрічним позовом, в зв»язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed