Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

У вересні 2018 року Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до Відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 23.09.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис № 860. Від шлюбу сторони мають: - малолітнього сина [PERSON], [INFO], актовий запис №2002; -малолітню дочку [PERSON], [INFO], актовий запис №2058. Подружнє життя не склалося, оскільки в сім'ї зникло взаєморозуміння та взаємоповага, кожен живе власним життям та інтересами, спільного господарства подружжя не веде, шлюбні відносини фактично припинені. Відновлення подружніх відносин, примирення, збереження сім'ї є неможливим, оскільки перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача та її дітям. Разом з цим, Позивач зазначала, що двоє малолітніх дітей знаходяться на її утриманні, у зв'язку з тим, що матеріальна допомога на утримання дітей у добровільному порядку надається нерегулярно і в незначному розмірі, просила стягнути з Відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказувала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 23.09.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 860, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 23.09.2006. У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO],що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис 2002; дочка [PERSON], [INFO],що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис 2058; Разом з цим, судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство, не пов'язані спільним побутом, позивач з малолітніми дітьми проживає окремо. Шлюб існує формально. В силу положень ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться, позивач з малолітніми дітьми проживає окремо, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та її дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позовна вимога в частині стягнення аліментів на утримання дитини також підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, 2011 та 2014 року народження, які на даний час проживають разом зі своєї матір'ю та знаходяться на її утриманні. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Також, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Відповідноч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 181 СК України, домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітніх дітей. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей в даному віці. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача є обґрунтованою та законною, у зв'язку з чим підлягає задоволенню. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено суму судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 704 грн. 80 коп., вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також приймаючи до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved