Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування рішення, поновлення на роботі, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 05.03.2013 р. вона була прийнята на роботу відповідачем до сектору обліку розрахунків відділу бухгалтерського обліку та звітності на посаду бухгалтера ІІ категорії. 23.04.2013 р. була переведена на посаду бухгалтера ІІ категорії сектору обліку фінансової звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності. 08.10.2014 р. наказом №81/ок про припинення трудового договору (контракту) позивача було звільнено з мотивуванням за прогул без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України, у підставах звільнення зазначено доповідача [PERSON]., службова [PERSON], пояснення [PERSON], акт 30.09.2014 р. Вважає, що вказаний наказ є протиправним та підляже скасуванню, оскільки 30.09.2014 р. вона вчасно прибула на роботу, без запізнення пройшла через прохідну, потрапила на територію підприємства, але не змогла потрапити на своє робоче місце, так як кабінет був опечатаний невідомими особами. Перший заступник генерального директора Концерну пояснень щодо причин, чому її та начальника сектора не пускають на роботу, хто і чому опечатав кабінет, не надав. Працівники підприємства, яких також не допустили на робочі місця звернулися на гарячу лінію міліції, які прибули на підприємство та запропонували всім поїхати до відділу для відібрання пояснень. Усна заява позивача була занесена до протоколу. Приблизно о 14.00 год. позивач разом з іншими працівниками повернулися до прохідної, де їх знову не пустила охорона, мотивуючи це тим, що вони мають усне розпорядження керівництва про не допуск тих, хто був у міліції, про що був складений відповідний протокол. Наступного дня та всі наступні дні позивача пускали на роботу без усіляких перепон, але 08.10.2014р. за №123 було видане розпорядження з вимогою надати письмове пояснення у зв'язку з її відсутністю на роботі 30.09.2014 р. з 09.19 год. до 17.15 год. 15.10.2014 р. позивач подала до органу досудового розслідування заяву про повідомлення про реєстрацію заяви від 30.09.2014 р. та стан досудового розслідування, проте відповіді не отримано. Також зазначила, що вказані дії відповідача завдали їй моральних страждань, вона втратила душевний спокій, перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя сім'ї. Моральну шкоду оцінює у розмірі 5000 грн. У зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 08.10.2014 р. №81/0к «Про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON]»; поновити [PERSON] на посаді бухгалтера ІІ категорії сектору обліку фінансової звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. Відповідач надав заперечення на позовну заяву, де зазначив, що безпосереднім керівником [PERSON], заступником головного бухгалтера Концерну, 01.10.2014 р. на ім'я генерального директора [PERSON] було подано доповідну записку про відсутність [PERSON] 30.09.2014 р. на роботі з 9.19 ранку до кінця робочого часу. Згідно з службовою запискою начальника відділу кадрів від 01.10.2014 р. вбачається, що позивач 30.09.2014 р. була відсутня на роботі з 09.19 до кінця робочого дня з нез'ясованих причин. Про відсутність позивача також складено акт від 30.09.2014 р., що засвідчений посадовими особами Концерну. Відсутність позивача зафіксовано пери ведені табелю обліку використаного робочого часу за вересень місяць 2014 р. 08.10.2014 р. генеральним директором Концерну було видано розпорядження №123 щодо надання пояснень позивачем про відсутність на роботі вказаний час. [PERSON] з розпорядженням було ознайомлено під розпис, проте з наданих нею пояснень зрозуміло, що факт наявності пломб на робочому кабінеті, де розташовано робоче місце, вона сприйняла як недопущення її до роботи, після чого звернулась до міліції з заявою. Насправді, 29.09.2014 р. в Концерні було здійснено спробу рейдерського захоплення. 14.10.2014 р. Концерн визнано потерпілим у кримінальному провадженні №12014100100010493 за фактом протидії законній господарській діяльності Концерну РРТ, вчиненої службовою особою з використанням службового становища, а саме заступником директора [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.206 КК України. Наказом від 30.09.2014 р. №443 «Про відсторонення» у зв'язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом незаконного перешкоджання господарській діяльності Концерну РРТ, незаконного викрадення та знищення бухгалтерських та адміністративних документів Концерну, підробки документів окремими працівниками, що містять ознаки злочинів, передбачених ст.ст.206, 358 КК України, деяких працівників було відсторонено від виконання трудових обов'язків, але це ніяким чином не стосувалось позивача, прохід через турнікет, не було заблоковано та ніщо не перешкоджало її вільному пересуванню по території Концерну. У зв'язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали вимоги позовної заяви, просили суд задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які були приведена до присяги, та попереджені про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показань, суду пояснили, що 30.09.2014 р. о 07.45 год. прийшли на роботу, о 08.00 год. всіх пустили через прохідну, проте оскільки кабінети були опечатані, спустились на прохідну. Вони з іншими співробітниками, серед яких була і [PERSON] поїхали до відділу міліції де і провели час в написаннях заяв та дачі пояснень, до обіду. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які були приведені до присяги, та попереджені про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показань, суду пояснили, що позивачу не перешкоджали у доступу на роботу. 30.09.2014 р. о 08.00 год. тільки декілька співробітників не були допущені до роботи на прохідній, при цьому позивач до їх кола не відносилась. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 05.03.2013 р. наказом №25/ок Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення прийнята на посаду бухгалтера ІІ категорії сектору обліку розрахунків відділу бухгалтерського обліку та звітності. 25.04.2013 р. наказом №51/ок переведена на посаду бухгалтера ІІ категорії сектору обліку фінансової звітності відділу бухгалтерського обліку та звітності. Працівники Концерну склали Акт від 30.09.2014 р. про недопуск працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на їх робочі місця. Начальником сектору з питань запобігання та виявлення корупції дирекції Концерну, начальником відділу адміністративно - господарського забезпечення та екологічної роботи дирекції, начальником відділу кадрів, начальником служби адміністративно - правового забезпечення складений акт про відсутність 30.09.2014 р., зокрема, [PERSON] на своєму робочому місці з 09.19 год. до 17.15 год., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Дрогожицька, 10, на протязі понад трьох годин. Розпорядженням генерального директора Концерну РРТ №123 від 08.10.2014 р. зобов'язано [PERSON] надати письмове пояснення у зв'язку з відсутністю на робочому місці 30.09.2014 р. з 09.19 год. до 17.15 год. Як вбачається з письмових пояснень [PERSON], 30.09.2014 р. вона вчасно зайшла на територію Концерну РРТ, проте коли вона підійшла до кабінету, в якому знаходиться її робоче місце, він був опечатаний. Про факт не допуску на робоче місце нею було про відмолено правоохоронні органи, а саме подано заяву про не допуск на робоче місце в Шевченківському РУ ГУМВС України в м. Києві. Наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення №81/ок від 08.10.2014 р. позивач звільнена за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER], підстави звільнення - доповідна [PERSON], службова [PERSON], пояснення [PERSON], акт 30.09.2014 р. Згідно з п. 1 наказу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 30.04.2014 року № 195 «Про встановлення внутрішнього трудового розпорядку робочого дня Концерну РРТ» з 29.04.2014 встановлено такий внутрішній трудовий розпорядок робочого дня Концерну РРТ: · початок робочого дня: 8 годин 30 хвилин. · час обідньої перерви: з 13 години до 13 години 30 хвилин. · закінчення робочого дня: понеділок-четвер - 17 годин 15 хвилин, п'ятниця - 16 годин 00 хвилин. · напередодні святкових та неробочих днів і вихідних днів (стаття 73 КЗпП України) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 КЗпП України, скорочується на одну годину - до 16 годин 15 хвилин. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено саме за порушення трудової дисципліни (прогул без поважних причин) та в зв'язку з цим було застосовано таке стягнення як звільнення. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Як встановлено судом й підтверджується розглянутими та оціненими судом доказами, 30.09.2014 року [PERSON] звернулась з заявою до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо можливих неправомірних дій посадових осіб концерну РРТ, що підтверджується висновком оперуповноваженого ВДСБЕЗ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві старшого лейтенанта міліції [PERSON] від 06.10.2014 р. Так, вказаним висновком встановлено, що 30.09.2014 р. [PERSON] прийшла на роботу до Концерну РРТ, на прохідній її зупинила охорона та повідомила, що згідно з наказом керівництва вона звільнена з займаної посади та прохід на територію концерну їй заборонений. Після чого [PERSON] звернулась до правоохоронних органів з метою повідомлення про вчинення правопорушення. Також, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.11.2014 року за скаргою [PERSON] на бездіяльність уповноваженої особи Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві по невнесенню до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей за її заявою про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами РРТ від 30.09.2014 р. встановлено, що 30.09.2014 р. від [PERSON] у Шевченківському РУ ГУМВС України в м. Києві було прийнято її заяву про вчинення кримінального правопорушення з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину заяву про кримінальне правопорушення (вх. №47541). Крім того, суд приймає до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], щодо дійсного знаходження [PERSON] 30.09.2014 р. з 08.00 год. на території Концерну РРТ, проте недопущення її до робочого місця у зв'язку з опломбуванням кабінету, після чого позивачка разом з іншими працівниками підприємства знаходилась у відділу міліції. При цьому суд критично розцінює пояснення свідка [PERSON] та [PERSON], який до теперішнього часу працює на підприємстві відповідача та можуть бути залежними від позиції керівництва юридичної особи відповідача, їх свідчення також спростовується матеріалами справи. За таких підстав, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту прогулу позивача 30.09.2014 р., порушення ним трудової дисципліни, а відповідно й відсутності підстав для застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Таким чином, наказ Концерну РРТ від 08 жовтня 2014 року №18/ок "Про припинення трудового договору (контракту) з [PERSON] є незаконними та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу та поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п.п.1, 8 постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу, а таке нарахування обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Довідкою про доходи, виданою 05.03.2015 року Концерном РРТ, встановлено, що нарахована заробітна плата позивачці серпень - вересень 2014 року, які передували звільненню, становить 6 481 грн. 78 коп., а середньоденний заробіток - 298 грн. 44 коп. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28244 грн. 33 коп., обчислена з урахуванням пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, відповідно якого у випадку вимушеного прогулу середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню з роботи. Відповідно до пп. 3 п. 1 Порядку цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу. Суд звертає увагу, що при виплаті стягнутої судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач до проведення фактичної виплати зобов'язаний нарахувати й утримати з цієї суми прибутковий податок та інші обов'язкові платежі, оскільки такий обов'язок по їх нарахуванню покладений на підприємство, а не на суд, який під час ухвалення рішення не може вираховувати та утримувати ці платежі. Крім того, позивачка зазначала, що вказані дії відповідача завдали їй моральних страждань, вона втратила душевний спокій, перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя сім'ї. Моральну шкоду оцінює у розмірі 5000 грн. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. При цьому компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За встановлених обставин суд погоджується з твердженнями позивачки про спричинення їй моральних страждань, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивачки, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, моральна шкода, завдана відповідачем, підлягає відшкодуванню на підставі ст. 2371 КЗпП України в грошовій формі у зв'язку з встановленням судом факту порушення трудового законодавства, яке призвело до моральних страждань позивачки, виходячи з принципів ст. 43 Конституції України, якою передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однак, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи: роботу позивачки у відповідача протягом невеликого проміжку часу, характер та нетривалість порушення її прав, але істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, виходячи з відсутності у позивачки іншого заробітку за час вимушеного прогулу; а тому, вважаючи вимоги в частині розміру компенсації частково обґрунтованими, можливим зменшити розмір компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню, до 500 грн. 00 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, відповідно до правил ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячного заробітку підлягає негайному виконанню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial