Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

ТОВ "ФК «Преміум Актив» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] укладено договір №2288805863-025429 від 24.07.2018 року про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. ТОВ «Фінансова компанія є гроші» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме: надало [PERSON] позику шляхом перерахування на її картковий рахунок грошових коштів в розмірі 4000 гривень з кінцевим терміном повернення не пізніше 23:00 23.08.2018 включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1416, 00 грн. за 31 день. Проценти становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних. Відповідно до 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, станом на 01.11.2018 року загальна заборгованість перед позивачем складає 19416,00 грн., де заборгованість за кредитом 4000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7016,00 грн., заборгованість за пенею 8400 грн. 01.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» укладено договір про надання послуг факторингу № 0111/2, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги по кредитних договорах, в тому числі і за даним договором від 24.07.2018 року. В судове засідання представник позивача Маловічко А.М. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд прави без її участі, позов підтримує та просить його задоволити, у випадку неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач Рудак в судове засідання не з`явилася будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, згідно положень ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Згідно п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов; відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 24.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2288805863-025429 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, за умовами якого відповідачу було надано в позику грошові кошти в розмірі 4000 гривень з кінцевим терміном повернення не пізніше 23:00 23.08.2018 включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1416, 00 грн. за 31 день. Проценти становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 % річних. Відповідно до 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення (а.с. 12 - 19). Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які регулюються Законами України «Про споживче кредитування», «;Про електронну комерцію», а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. В ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 24). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконала, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кошти не повернула. Зокрема, станом на 01.11.2018 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 19416,00 грн., де заборгованість за кредитом 4000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7016,00 грн., заборгованість за пенею 8400 грн. (а.с.20 - 23). Такий розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. 01.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» та ТОВ «Фінансова компанія є гроші» укладено договір про надання послуг факторингу № 0111/2, за умовами якого позивачу передані права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли згідно договорів, в тому числі і договору №2288805863-025429 (а.с.9 - 11). Можливість зменшення розміру неустойки в судовому порядку передбачається низкою нормативно-правових актів цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 3.09.2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків ( ЦПК в редакції станом на вересень 2014 року). Окрім цього, згідно з Рішенням КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Передбачається, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний суд зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Установивши, що розмір неустойки (8400 грн. 00 коп.) значно більший від розміру основного зобов`язання (4000 грн. 00 коп.), суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, тобто зменшити розмір пені до суми основного зобов`язання, що становить 4000,00 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 15016 грн. 00 коп., з яких: 4000 грн. - тіло кредиту; 7016 грн. 00 коп. - проценти за користування кредитом; 4000 грн. - неустойка у формі пені, яка зменшена до суми основного зобов`язання. В задоволенні решти частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1309 грн.

Outcome: partial