Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та збільшити розмір аліментів на утримання дитини, посилаючись на наступні обставини. 29 травня 2010 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харькову Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис за №587. Від спільного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що спільне життя не склалося, 06 липня 2012 року їх шлюб було розірвано в судовому порядку. Після розірвання шлюбу позивачка присвоїла собі дівоче прізвище [PERSON]. У подальшому 16 червня 2015 року вона уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON]. Рішенням Татарбунарського районного суду від 07.06.2012 року було стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак до теперішнього часу відповідач зовсім не сплачує аліменти, тим самим злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивачці відомо, що відповідач має мінливий нерегулярний дохід, від якого отримує прибуток у розмірі 5 000 - 7 000 грн. щомісячно, а тому вона вважає що останній може сплачувати аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі у більшому розмірі, а саме по 1 000 грн. щомісячно. Також відповідач повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, зовсім не спілкується в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, фінансової та матеріальної підтримки не надає, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. В зв'язку з вищевикладеними обставинами позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надала заяву, згідно якої вона просилав справу розглянути у її відсутності, повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак 10.04.2017 року через канцелярію суду, від останнього надійшла нотаріально завірена заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання не з'явилася, але надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню у відповідності із положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне сповіщення позивачки, відповідача та представника служби у справах дітей про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.17), 29.05.2010 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис за №587. Як підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.01.2011 року (а.с.14), сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно копії рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 06.07.2012 року (а.с.23) шлюб, зареєстрований 29 травня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис за №587 між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Відповідно до висновку №101-23/1183 від 03.05.2017 року, комісія з питань захисту прав дитини Татарбунарської районної державної адміністрації вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.43). Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2)ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4)є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання юридичного обов'язку по вихованню дитини [PERSON], не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її життям та розвитком, не надає матеріальну допомогу, не бажає спілкуватися з дитиною. Дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні встановленими по справі обставинами та дослідженими письмовими доказами. Зважаючи на викладене вище та вимоги діючого законодавства, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, з чим він сам також погодився, надавши до суду відповідну нотаріально посвідчену заяву. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то судом встановлено наступне. Позивачка у своїх позовних вимогах просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки, встановивши розмір аліментів у сумі 1000 грн. щомісячно, зважаючи на те, що розмір аліментів, що був встановлений судовим рішенням, є недостатнім на теперішній час для утримання дитини. Як вбачається з письмових матеріалів справи, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 07.06.2012 року, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 800 грн. щомісячно з 24.02.2012 року до повноліття дитини. На виконання судового рішення позивачці був виданий виконавчий лист (а.с.19). Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовної заяви в частині збільшення розміру аліментів, що також не заперечувалося відповідачем у згаданій вище поданій ним до суду заяві. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що розмір аліментів повинен бути встановлений у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, та до повноліття дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved