Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 13 193, 17 грн., інфляційні втрати в розмірі 1 107, 44 грн., 3% річних - 1 577,34 грн. Представник позивача в судове засідання не з»явилась, повідомлена судом про час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково, а саме з 16.02.2009 року, так як квартира належить їй з дня смерті вітчима [PERSON]. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" централізоване опалення віднесено до комунальних послуг. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов'язками споживача є, зокрема, своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання. Статтею 19 цього Закону передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Комунальним підприємством «Теплоенергетик» надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира з 20.01.1998 року належала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 20.02.1998 року /а.с. 30/. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00015141088 від 11.03.2015 року та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2002 року /а.с. 89, 99/. Після її смерті із заявою про прийняття спадщини від 01.04.2003 року звернулась [PERSON] /а.с. 98/. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується Повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00015110733 від 03.03.2015 року /а.с. 85/. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] /а.с. 103/. 11 квітня 2013 року між КП «Теплоенергетик» та [PERSON] укладено договори про надання послуг з централізованого опалення та про надання послуг з централізованого постачання ходової води та водовідведення /а.с.34-43/. Згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 04.06.2014 року, відповідач за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована /а.с. 16/. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] з 16.02.2009 року, тобто з дня відкриття спадщини. У відповідності до ст.162 Житлового Кодексу України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач в письмових запереченнях від 20.08.2014 року просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Статті 256, 257 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі статтею 261 Цивільного кодексу відлік строку позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Строк позовної давності позивачем не пропущений, так як у березні 2011 року та в травні 2013 року відповідачем було здійснено оплату послуг у сумі 251, 34 грн. та 397,30 грн., як вбачається з розрахунку /а.с. 9-12/. Крім того, 08.12.2010 року між КП «Теплоенергетик» та [PERSON] було укладено угоду про погашення заборгованості, згідно якої вона мала заборгованість за надані послуги у сумі 7 463, 34 грн., яку погодилась сплачувати /а.с. 33/. Тому, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягає заборгованість за послуги теплопостачання саме за період з 16.02.2009 року по 01.05.2014 року в сумі 7 480,25 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги за період з 16.02.2009 року по 01.05.2014 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі - 1 275,11 грн. та інфляційних витрат в сумі - 367, 15 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 243,60 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial