Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» про визнання документів недійсними та витребування нерухомого майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказувала, що влітку 2018 року з інформації, розміщеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, їй стало відомо про те, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов Олександр Геннадійович 09.11.2017 року на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №38049822, припинив і в той ж день зареєстрував за Товариством з обмеженою відповідальністю «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» (ідентифікаційний код 41724738) належне їй право власності на квартиру [ADDRESS] . Таке рішення приватний нотаріус КМНО Левашов О.Г. прийняв згідно нібито укладеного між нею та ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» Акту приймання-передачі нерухомого майна від 09.11.2017 та протоколу №1 Установчих зборів засновників ТОВ«СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» від 08.11.2017. Після чого, 14.11.2017, приватний нотаріус КМНО Левашов О.Г. за реєстровим №2617 посвідчив укладений між ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» та [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної квартири й згідно нього прийняв рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №38128994 про припинення товариству та реєстрацію за [PERSON] права власності на вказану квартиру. А оскільки, за твердженням позивача, вона не мала наміру будь-яким способом відчужувати належну їй квартиру [ADDRESS] та не мала наміру придбавати корпоративні права ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» й відповідно жодних документів з вказаним товариством не підписувала, вважає, що її права як власника нерухомого майна - порушені, а право власності на квартиру припинено незаконним способом, без її відома та за відсутності її волі для цього, а тому просила суд визнати недійсними Акт №1 приймання-передачі нерухомого майна від 09.11.2017, укладений між ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» й [PERSON] та Протокол №1 Установчих зборів засновників ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» від 08.11.2017 й витребувати у [PERSON] з чужого незаконного володіння на свою користь квартиру [ADDRESS] , що складається з двох кімнат, загальною площею 50,1 кв.м. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відзив відповідача на позовну заяву до суду не надходив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялась судом своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Пояснення третьої особи по суті спору до суду не надходили. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено судом з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №135584639 від 27.08.2018, під реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1090110680000, номер об`єкта в РПВН: 36152992, зареєстрована квартира [ADDRESS] , загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., що складається з 2 кімнат. Під номером запису про право власності 20901686 від 14.06.2017 зареєстроване право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] згідно укладеного нею з [PERSON] Договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. за реєстровим №1245 й на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом КМНО Онопченко О.В., як державним реєстратором, під індексним №35666732 від 14.06.2017. Дана інформація підтверджується копіями Договору купівлі-продажу квартири від 14.06.2017 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89549134 від 14.06.2017р., що містяться в матеріалах справи. 09.11.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Левашов О.Г. припиняє право власності [PERSON] на вказану квартиру, прийнявши рішення №38049822 від 09.11.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» права власності на вказану квартиру на підставі поданих останнім акту приймання-передачі нерухомого майна від 09.11.2017, укладеного з [PERSON] та протоколу Установчих Зборів засновників ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» №1 від 08.11.2017, номер запису про право власності 23287096. 14.11.2017р. приватний нотаріус КМНО Левашов О.Г. приймає рішення №38128994 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припиняє право власності ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» на вказану квартиру й реєструє право власності на неї за [PERSON] на підставі укладеного між ним та ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Левашовим О.Г., реєстровий №2617 від 14.11.2017р., номер запису про право власності 23363416. Згідно інформації з ЄДР Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ РІЕЛТІ ГРУП», ідентифікаційний код 41724738, зареєстроване Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією 09.11.2017, номер запису в ЄДР: 10701020000071717, створене двома засновниками: [PERSON] та [PERSON] зі статутним капіталом у розмірі 1 000 000 грн. для надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Згідно пункту 1 частини 1 статті 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Твердження позивача, що вона не мала наміру будь-яким способом відчужувати належну їй квартиру [ADDRESS] та не мала наміру придбавати корпоративні права ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» й відповідно жодних документів з вказаним товариством не підписувала підтверджуються Витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: №1004597659 від 31.10.2018 та №1004659483 від 15.11.2018, які засвідчують той факт, що станом на день підписання Акту приймання-передачі нерухомого майна (09.11.2017) та протоколу Установчих Зборів засновників ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» №1 (08.11.2017), [PERSON] не була засновником будь якої юридичної особи й відповідно не володіла корпоративними правами ТОВ «СІТІ-РІЕЛТІ ГРУП» та не передавала у власність товариству належне їй нерухоме майно, а тому наявні підстави вважати, що нерухоме майно вибуло з володіння [PERSON] не з її волі іншим шляхом. За таких обставин ТОВ «СІТІ РІЕЛТІ ГРУП», виходячи зі змісту статті 115 Цивільного кодексу України, набуло право власності на квартиру [PERSON] без відповідної на то правової підстави. За приписами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень») Згідно з п. 16 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 01 липня 2015 року набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння (стаття 388 ЦК). Набувач визнається недобросовісним, коли він знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини 3 статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду такого позову відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Добросовісність володіння, набуття майна створюють ще одну важливу перевагу для незаконного володільця речі, а саме: коли від недобросовісного набувача майно може бути витребуване в усіх випадках, то від добросовісного законного набувача - у разі коли майно загублене, викрадене або вибуло з володіння власника (іншої особи, якій він передав майно у володіння) іншим шляхом поза їхньою волею (стаття 388 ЦК). Якщо річ було продано особою, яка одержала її за договором від власника, добросовісному набувачеві, то від останнього власник не може витребувати свою річ, оскільки у цьому випадку річ вибула як з володіння власника, так і з володіння його контрагента за договором з їх власної волі, тому право власника на витребування своєї речі з незаконного володіння обмежується інтересами добросовісного набувача. Якщо майно набуте безоплатно, навіть і добросовісним набувачем, від особи, яка не мала права його відчужувати, власник вправі витребувати майно в усіх випадках. Отже, власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупності трьох умов: а) набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; б) майно має бути придбане набувачем за гроші, тобто повинно бути саме купленим; в) власник має втратити володіння цим майном з власної волі. Наведені обставини дозволяють зробити висновок, що квартира вибула з володіння власника поза його волею, що є підставою для витребування квартири з володіння [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання про задоволення позову в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до яких покладає витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, на відповідача, що складає 8810,00 грн. На підставі ст.ст. 12, 115, 203,215,386-388, 655-658 ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved