Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду та просила постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь аліментні платежі у розмірі 30% з усіх видів його заробітку на утримання спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягувати їх у такому розмірі до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів. При цьому позивач посилалася на те, що попри спільне сімейне проживання з відповідачем на теперешній час, вона вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів, оскільки під час припинення шлюбних стосунків із відповідачем, що відбувалося неодноразово, він відмовляє їй у матеріальній допомозі в утримання їх неповнолітнього сина, що ставить її та дитину в скрутне матеріальне положення. Відповідач в судовому засдіанні позов визнав частково та просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів. При цьому відповідач прояснив, що він є здоровою, працездатною особою та не має інших, окрім неповнолітнього сина, утриманців. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Закон - ст.ст.180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України встановив таке: -Батьки забовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. - По рішенню суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу його матері, батька і /або / у твердій грошовій сумі. -Розмір аліментів на одну дитину при жодних обставинах не может бути меньшим ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. -Частка зарабітку /доходу/ матері, батька, яка будет утримуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 2002 по 2006 рік перебували між собою у шлюбі та є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який під час припинення шлюбних відносин між батьками залишається на утриманні матері. Із пояснень позивача також встановлено, що попри розірвання шлюбу вони із відповідачем продовжують підтримувати сімейні відносини, але під час сварок відповідач припиняє надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина. Цих обставин відповідач в судовому засіданні не спростовував. У звязку з цим, на думку суду, з відповідача мають бути стягнути аліментні платежі судовим рішенням у розмірі у розмірі 1/4 частки від його доходів. Приходячи до визначення саме такого розміру щомісячних аліментних платежів, суд, згідно із ст. 182 Сімейного Кодексу України врахував стан здоровя та матеріальне становище як дитини так и відповідача, беручи до уваги, що останній є працездатною, здоровою особою, що має постійне місце роботи на ДП СхідГЗК, а також відсутність у останнього інших утриманців на яких би він мав сплачувати аліменти. Доводи позивача про те, що аліментні платежі мають бути визначені судом у більшому розмірі, суд не приймає до уваги, оскільки визначена судом частка заробітку, яка буде стягуватися з відповідача на утриманні дитини є співмірною з доходами останнього. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити в судовому рішенні , що обов"язок утримувати неповнолітню дитину покладено законом не тільки на батька, а й на матір дитини. Враховуючи наведене,

Outcome: partial