Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] . Однак, на сьогодні в квартирі, окрім нього, зареєстровані також відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є його колишньою невісткою та онуком. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають з лютого 2019 року без поважних причин, їх особистих речей немає. Виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, також є проблеми з оформленням субсидії, чим об"єктивно порушуються його права, а тому за їх захистом змушений звернутись до суду. Згідно ухвали судду Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивач усунув /а.с. 11-12, 14-16/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.05.2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 17-18/. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 64-65/. В судове засідання позивач, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в особі законного представника [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] повідомила суду про те, що з 2019 року вона та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживають, мешкають в селі Голубієвичі, Компаніївського району, Кіровоградської області. Від третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] судом отримано клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечили. Представником третьої особи: Органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького на електронну адресу суду також направлено клопотання про розгляд справи у його відсутності, заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки це призведе до порушення житлових прав малолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1996 /а.с.3/. У квартирі [ADDRESS] , із 03.12.2014 року та 23.01.2015 року зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] /а.с. 10, 21/. Згідно з довідкою Комунального підприємства «ЖЕО №4 Міської ради міста Кропивницького» від 21 лютого 2020 року № 1379, виданою [PERSON] , склад сім`ї складається з 5 осіб, а саме: [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онук) /а.с. 7/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.10.2019 року, яке набрало законної сили 28.11.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 20 вересня 2014 року Виконавчим комітетом Голубієвицької сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, актовий запис №3 розірвано /а.с. 6/. Доказами, які б підтверджували не проживання відповідачів за місцем їх реєстрації можуть бути покази свідків, та акти про відсутність відповідачів у місці реєстрації. Позивач надав до суду, як доказ відсутності відповідачів за місцем реєстрації, акт від 20.02.2020 року, складений за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , мешканців будинку за адресою [ADDRESS] , справжність підписів яких засвідчено начальником КП ЖЕО № 4 міської ради міста Кропивницького Запорожець Л.М.., які підтвердили факт того, що відповідачі з 16 лютого 2019 року по теперішній час в квартирі не проживають, особисті речі в квартирі відсутні /а.с. 5/. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Таким чином, ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Оскільки під час судового розгляду достеменно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які набули права користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] , не проживають з лютого 2019 року, та не використовують житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що вони намагалися вселитися в квартиру, або ж відсутні за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . При цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача- 840,80 грн. /а.с. 8/.

Outcome: approved