Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У серпні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк золоті ворота» звернулася\~\~\~ до суду з вказаним позовом в інтересах публічного акціонерного товариства «Банк золоті ворота"\~ до [PERSON], про стягнення заборгованості за додатковою угодою №2 від 14.03.2014 до договору №83278/01 від 21.01.2012 року, в якому просить суд в стягнути з відповідача заборгованість за Угодою станом 04.08.2015 року в сумі 3\~305,45 грн та судових витрат в сумі 487,20 грн (а.с. 3). Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують, просять суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, заперечень не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання при визнанні відповідачем позову за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є відповідальність за порушення виконання договору кредиту. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Як встановлено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що до умов Додаткової угоди від 14.03.2014 №2 до договору №83278/01 від 21.01.2012 ПАТ «Банк золоті ворота» [PERSON]., було надано кредит у формі овердрафту: з 14.03.2014 по 13.03.2015, Банк зобовязався здійснювати списання коштів з карткового рахунку Позичальника понад їх залишок в межах ліміту 3000,00 грн., а Позичальник зобовязалася повернути заборгованість за кредитом у терміни, встановлені Графіком платежів, але в будь-якому випадку не пізніше 13.03.2015 та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 6,5% річних на визначених Угодою умовах. В результаті неналежного виконання Позичальником умов Угоди утворилася заборгованість за кредитом та відсотками станом на 04.08.2015 року 3\~305,45 грн., з яких: - прострочена заборгованість за кредитом: 2\~491,71 грн.; - прострочена заборгованість за відсотками : 204,61 грн.; - пеня: за прострочення кредиту 578,10 грн.; - пеня: за прострочення відсотків - 31,03 грн. Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, сумнівів щодо його правильності не викликає та [PERSON] не спростований. (а.с. 3, 11) Згідно довідки [PERSON] України в Харківській області від 01.09.2015 року за обліками значиться [PERSON], [INFO], зареєстрованим за адресою: [INFO].(а.с.31-32) Таким чином позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір суд компенсує за рахунок відповідача.

Outcome: approved