Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.05.2013 року в сумі 79\~663,42 грн. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24 травня 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком Договір, що підтверджено підписом в заяві. Договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. Умови договору позивачем по справі ПАТ КБ ПриватБанк виконано повністю. Відповідач, в терміни, встановлені кредитним договором кошти не повертає, порушує зобовязання щодо повернення чергових частин суми кредиту. Станом на 30 вересня 2017 року заборгованість відповідачки по кредиту становить 79663,42 грн. Просили позов задовольнити повністю. Стягнути з відповідача по справі на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за договором б/н від 24.05.2013 року в розмірі 79663,42 грн. та понесені ними судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача позов підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити, розгляд справи провести у відсутності представника позивача, не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи, про що направив на адресу суду письмове клопотання. Відповідно до вимог, встановлених ст.43 ЦПК України участь у судових засіданнях це право, а не обовязок сторін по справі. Відповідачка позов визнала частково. У письмовій заяві зазначила, що дійсно 24.05.2013 року уклала кредитний договір, який складався із анкети-заяви позичальника про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Однак зазначає, що позивачем з 01 вересня 2014 року в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитним договором з 30,00 % до 34,80 %, з 01 квітня 2015 року збільшено ставку до 43,20 %. Про збільшення відсоткової ставки її не було повідомлено. Просила позов задовольнити частково, судове засідання, призначене на 10 січня 2018 року проводити без її участі. У судові засідання, призначені на 01.02.208 року. 15.02.2018 року не прибула і не повідомила суд про причини своєї неявки. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON], яка надана суду позивачем, 24.05.2013 року було укладено договір про надання строкового кредиту, який складався із анкети-заяви позичальника, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт та Умов та правил надання банківських послуг, які разом із заявою позичальника складають Договір банківського обслуговування. З розрахунку заборгованості позичальника вбачається, що станом на 30 вересня 2017 року сума заборгованості за кредитом становить: 79663,42 грн., яка складається з: 6484,69 грн. заборгованість за кредитом; 68909,04 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина), 3769,69 грн. штраф (процентна складова). Судом встановлено, що з 01 вересня 2014 року позивачем в односторонньому порядку збільшено розмір відсоткової ставки за кредитом з 30,00% до 34,80 %, а в подальшому з 01 квітня 2015 року збільшено до 43,20 %, що підтверджується розрахунками заборгованості, наданими позивачем. На виконання ухвали суду від 10 січня 2018 року про надання належним чином завіреного документа, який підтверджує повідомлення відповідача [PERSON] щодо збільшення з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року відсоткової ставки за кредитним договором б/н від 24.05.2013 року з 30,00 % до 34,80 %, а в подальшому до 43,20 % та належним чином завіреного розрахунку заборгованості станом на 30 вересня 2017 року за первісною відсотковою ставкою - 30,00 % вищезазначених документів суду не надано. Витяг з програмного комплексу про направлення СМС повідомлення суд не вважає належним доказом, оскільки він не містить інформації про отримання відповідачем зазначеної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли умови надання споживчого кредиту в редакції щодо можливості односторонньої зміни умов договору. Умови і правила надання банківських послуг підписані тільки головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», не мають реквізитів, відсутня дата їх складання та погодження сторонами кредитного договору. Крім того, Умови не містять жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника. Згідно висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 1 липня 2015 року та від 04 листопада 2014 року у справах за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, якщо Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), не містять підпису позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року (справа N 6-149цс12) якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", тобто до 9 січня 2009 року. Судом встановлено, що кредитний договір було укладено 24 травня 2014 року, умови договору в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року змінено з 30,00 % до 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року до 43,20 %, тобто після набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим кодексом порядку. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Крім того, ч. 5 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення. З [PERSON], слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 травня 2013 року станом на 31 вересня 2017 року у розмірі: 6484,69 грн. заборгованості за кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 3769,69 грн. штрафу (процентна складова), а також заборгованість по процентах за користування кредитом станом на 31 серпня 2014 року за первісною відсотковою ставкою 30,0 % у розмірі 1892,24 грн. Всього на загальну суму 12646,62 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial