Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Інсолар» матеріальну шкоду - не нараховану та невиплачену суму втраченого заробітку за період з 28.03.2007 р. по 03.06.2014 р. одноразово - 161187,80 грн. та моральну шкоду одноразово - 1052352,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював з 1998 року по 28.03.2007 р. на посаді комірника, а у відповідності з Наказом НПП „Інсолар" ТОВ від 15.05.2006 р. №11 „Про допуск до управління автонавантажувачем" позивач сполучав роботу комірника з роботою на автонавантажувачі. Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою наказом підприємства від 01.10.2002 р. №13 позивач повинен був забезпечувати розміщення товарно-матеріальних цінностей з врахуванням раціонального використання складських приміщень, організувати проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, проводити технічне обслуговування автонавантажувача. НВП „Інсолар" ТОВ проводив монтаж та пусконалагоджувальні роботи систем холодопостачання, вентиляції та кондиціонування. У відповідності із Договорами №158, №159, №20 від 01.04.2006 року НВП „Інсолар" ТОВ орендував виробничі приміщення на закритій єдиній території ЗАТ „Автосервіс" та АТП-16355 за адресою: м. Харків, вул. Ізмайлівська, 11-а. У відповідності з вказаними Договорами орендатор зобов'язаний проводити прибирання об'єктів оренди, слідкувати за санітарним станом території, прилеглої до об'єкту оренди на 10 метрів, забезпечувати охорону праці своїх працівників, в тому числі на території орендодавця. Орендатор несе відповідальність за забезпечення правил пожежної безпеки, охорони праці, санітарно-технічних норм. Все це передбачено договорами оренди. Відповідач не виконав елементарні вимоги безпеки праці, в результаті чого позивач отримав важку травму. 16.08.2006 р. позивач виконуючи свої обов'язки, проводив вантажні роботи: завантажував з допомогою автонавантажувача устаткування зі складу на автомобіль з напівпричепом «Крона». Вентиляційна установка і двигуни, які завантажувались на автомобіль, відносяться до 3-ї категорії вантажів (масою більше 500 кг). Оскільки великий автомобіль не міг заїхати в складське приміщення, вантажні роботи проводились на території, автомобіль стояв на відстані 10 метрів від воріт складу. Робота виконувалась до обіду. Після перерви біля 14-ої години позивач відтранспортував автонавантажувач і находився біля автомобіля з метою перевірки кріплення вантажу, що передбачено нормативно-правовими актами. В цей час через площадку, де проводились вантажно-розвантажувальні роботи (між воротами складу і завантаженим автомобілем) проїжджав автомобіль ЗІЛ, двері будки цього автомобіля відкрились та вдарили позивачу по спині, спричинивши важкі наслідки в порушенні здоров*я позивача. Відповідачем за вищезазначеним фактом було складено акт форми НВП, як не пов'язаний з виробництвом. Рішенням судів від 13.07.2012 р., 15.05.2013 р., 23.03.2014 р. випадок, який стався з позивачем 16.08.2006 р. визнано пов'язаним з виробництвом, встановлено, що він стався на робочому місці, на території підприємства, при виконанні позивачем його трудових обов'язків. 15.05.2014 р. відповідачем було складено акти про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та за формою Н-5. За висновком МСЕК від 11.06.2014 р. позивача визнано інвалідом 2-ї групи за трудовим каліцтвом з 80 % втратою професійної працездатності з 03.06.2014 р. Така кваліфікація інвалідності позивача, повинна бути встановлена з 28.03.2007 р., , але не була встановлена у зв'язку з відмовою відповідача скласти акт про нещасний випадок за формою Н-1. У відповідності з Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в м. Харкові від 19.06.2014 р. позивачу призначено втрачений заробіток починаючи з 03 червня 2014 року в розмірі 1872,10 грн. щомісячно виходячи із середнього заробітку - 2340,12 грн. Саме цього заробітку позивач лишився. В тому, що позивач не отримував страхові виплати втраченого заробітку з 28.03.2007 р. по 03.06.2014 р. (7 років 2 місяця 3 дня або 86 місяців 3 дні) вини Фонду немає, винен відповідач. Виходячи з розрахунків позивача, не нарахована та невиплачена сума втраченого заробітку за період з 28.03.2007 р. по 03.06.2014 р. (86 місяців 3 дні) складає: 1872,10 грн. х 86 міс. + 1872,10 дн. : 30 дн. х 3 дн. = 161187,80 грн. Ця сума повинна бути стягнута з відповідача. Крім того своїми неправомірними діями відповідач спричинив позивачу велику моральну шкоду. Моральну шкоду позивач обґрунтовує наступним, згідно Висновку комісійної судово-медичної експертизи від 20.12.2011 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи, його травма визнана важкою. Завдані важкі тілесні ушкодження були психотравмуючим фактором, призвели до постійних фізичних страждань, фізичного болю, зруйнувався увесь життєвий уклад позивача, порушені життєві зв'язки, позивач до нещасного випадку був здоровим, про що свідчать медичні огляди, завжди був людиною спортивною, їздив зимою на лижах, влітку - на велосипеді, міг керувати автонавантажувачем. За довгі роки роботи у відповідача позивач мав добрі, товариські стосунки з працівниками. А після отримання каліцтва позивач не може сісти, ледве ходе з палицею, не може нормально спати та виконувати навіть домашню роботу. Довгі роки лікування, неможливість купувати необхідні ліки вплинули на психологічний стан та нервову систему позивача, він став несамовитим, не може себе обслуговувати. Позивач став іншою людиною, втратив інтерес до життя та можливість заробити на гідне життя. Все це призвело до постійних моральних страждань. До того ж впродовж 7 років позивач був вимушений боротися за свої порушені права, ходити по інстанціях, судах. Більш того позивача було звільнено з роботи за прогул 28.03.2007 року в той час, коли він проходив МСЕК (Наказ №50-к від 01.06.2007 року). Відповідач знав, що позивач тяжко хворіє біля восьми місяців, що підтверджується лікарняними листами, які позивач надавав відповідачу. Позивач та представники позивача - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги. Позивач та представник позивача [PERSON] надали пояснення відповідно до позовної заяви та наполягали на задоволенні позову. Представник відповідач - Бєлокриницький А.О. заперечував проти позову та пояснив, що 16.08.2006 р. на території іншого підприємства АТП - 16355 працівниками ТОВ «НВП Інсолар» здійснювались роботи по завантаженню автомобіля з напівпричепом Крона, яким керував водій [PERSON]. Водій [PERSON] не був і не є працівником відповідача, а також автомобіль Крона не перебував у власності відповідача, також всі роботи було закінчено ще до обідньої перерви о 13 годині 00 хвилин. Саме 16.08.2006 р. о 14:00 [PERSON] керуючи автомобілем ЗІЛ, реєстраційний номер [NUMBER] на території АТП-16355 м. Харків, вул. Ізмайлівська, де на його автомобілі відкрились задні двері, якими було травмовано пішохода [PERSON] Зазначені обставини та факт травмування пішохода [PERSON] було встановлено постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2006 р. Обставини травмування пішохода [PERSON] встановлені вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 03.07.2014 р. Шкода, завдана [PERSON] діями водієм ЗІЛ [PERSON] стягнута з останнього на користь [PERSON] за вироком суду. Таким чином, представник відповідача вважає, що посилання відповідача на ст.ст. 23, 1166,1157, 1168 ЦК України є неправильним, оскільки звинувачення відповідача у нанесенні [PERSON] тяжких ушкоджень не підтверджується матеріалами справи, жодних доказів порушення відповідачем норм охорони праці суду не надано. Таким чином, представник відповідача просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача [PERSON] та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач відповідно до наказу № 50-к від 21.07.1998 р. прийняти на посаду комірника НВП «Інсолар». Наказом № 50к від 01.06.2007 р. позивача звільнено з НВП «Інсолар» ТОВ за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить копія трудової книжки (а.с. 91-92). Судовим розглядом встановлено, що 16.08.2006 р. о 14 год. 00 хвил. [PERSON] керуючи автомобілем ЗІЛ , реєстр. номер [NUMBER] на території АТП 16355 м. Харків (вул. Ізмайлівська), на його автомобілі відчинилась задні двері, якою було травмовано пішохода [PERSON], чи порушив вимоги п. 15.13 ПДР. Відповідно до копії постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 19.12.2006 р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП та піддано штрафу у розмірі 34 грн. (а.с. 71). В акті № 1 про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом (форма НВП), складений 16.08.2007 р. відносно [PERSON] зазначено наступні обставини, за яких стався нещасний випадок: 16.08.2006 р. о 09:00 комірник НВП «Інсолар» ТОВ [PERSON] приступив до виконання своїх обов'язків. Він займався відпусканням зі складу обладнання , що завантажувалося в автомобілі з напівпричепом КRONA. Автомобілем керував водій АТП-16355 [PERSON] Завантаження автомобіля закінчилось близько 13:00, перед настанням обідньої перерви. [PERSON] залишив територію складу і пішов на обідню перерву. Автомобіль залишався перед воротами складу. Після перерви, близько 14:00, водій [PERSON] біля заднього борту автомобіля закінчував закріплення тенту. [PERSON] стояв біля кабіни автомобіля, що знаходилась біля проїжджої частини. Оскільки час обідньої перерви закінчився, [PERSON] повинен був знаходитися на своєму робочому місці на складі. Допомога в закріплені тенту на автомобілі не належать до його обов'язків , ніяких вказівок на цей рахунок [PERSON] ні від кого не отримував і участі в закріпленому тенту не приймав. В цей час від сусіднього складу їхав автомобіль ЗІЛ «Бичок» №? [NUMBER] під керування водія [PERSON] Раптово задні двері будки його автомобіля відкрились і вдарили [PERSON] по спині в районі правого плеча. [PERSON], за свідченнями очевидців, не падав, свідомості не втрачав. [PERSON], [PERSON] та інші працівники допомогли [PERSON] проти в тінь (температура повітря була високою), запропонували йому звернутись за медичною допомогою. [PERSON] відмовився звертатись до лікаря, стверджуючи, що почуває себе нормально за винятком незначного болю в плечі. [PERSON] зробив потерпілому масаж, після чого [PERSON] разом з [PERSON] зайшли до кабінету ТОВ «Автосервіс» випити холодного пива. Приблизно через годину [PERSON] ще раз підійшов до [PERSON], поцікавитись станом його здоров*я. [PERSON] оцінював свій стан як нормальний. [PERSON] запропонував йому їхати додому, на що [PERSON] погодився. Тимчасової втрати працездатності, пов'язаної з нещасним випадком, у [PERSON] не було. В зв'язку з ДТП проводилося розслідування правоохоронними органами і підстав для відкриття кримінальної справи не виявилося. У пункті 10 цього акту зазначено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці: [PERSON], приватний підприємець - допустив відкривання задніх дверей під час руху автомобіля; [PERSON], комірник НВП «Інсолар» - ТОВ - порушив Інструкцію з охорони праці для комірника; [PERSON], завідуючий складом НВП «Інсолар» ТОВ - порушив Посадову інструкцію, що до контролю за виконанням обов'язків та дотриманням режиму праці та відпочинку підлеглих (а.с. 8). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії ХАР-06 № 018939 [PERSON] при первинному огляді встановлена друга група інвалідності з 27.03.2007 р., причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 5). Наказом № 50 к НПП «Інсолар» ТОВ про розірвання трудового договору за прогул вважається звільненим [PERSON], комірник матеріального складу 28.03.2007 р. за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також у наказі зазначено, що від підпису працівник відмовився, про що складено відповідний акт від 01.06.2007 р. (а.с. 55). З копії довідки № 1126 УПФУ в Ленінському районі Харківської області виданої [PERSON] вбачається, що останній в період з березня 2007 р. по липень 2014 р. отримував пенсію за віком при повному стажі (а.с. 93). Не погодившись з тим, що нещасний випадок, який мав місце 16.08.2006 р. є таким, що не пов'язаний з виробництвом [PERSON] звернувся до Дзержинського суду м. Харкова з відповідним позовом. Судовим розглядом встановлено, що рішеннями судів нещасний випадок, який мав місце 16.08.2006 р. є таким, що пов'язаний з виробництвом. З висновку комісії викладеному у акті повторного розслідування нещасного випадку, що стався 16 серпня 2006 р. о 14 годині 00 хв. на НВП «Інсолар» ТОВ (форма Н-5), який складено 15.05.2014 р., вбачається, що на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області справа № 2-1762/11 від 23.03.2014 р., провадження № 22ц/790/2449/14 визнано недійсним акт розслідування нещасного випадку за формою н-5 від 16 серпня 2006 року, а також акт № 1 від 16 серпня 2006 року за формою НВП про нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом. Нещасний випадок за рішенням суду визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, відповідно до мотивувальної частини рішення (а.с. 16-18). Також 15.05.2014 р. складено акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) (а.с. 12). При повторному огляді [PERSON] встановлена друга група інвалідності з 03.06.2014 р. , причина інвалідності : трудове каліцтво, інвалідність встановлена безстроково, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 204568 (а.с. 7). Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України винесено постанову від 19.06.2014 р. № 2042/91170/91170/3 про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати, з якої вбачається, що потерпілий [PERSON] перебуває на обліку з 03 червня 2014 р., має зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталося 16 серпня 2006 р. За висновком МСЕК від 11 червня 2014 р. ХАР-08 № 002583 потерпілому встановлена стійка втрати професійної працездатності 80 % та 2 група інвалідності, безстроково. Середньомісячна заробітна плата (дохід) перед настанням страхового випадку становила 2340.12 грн. Фондом постановлено: призначити потерпілому [PERSON] щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, (вид виплати 410, КЕКВ 2730.02) в розмірі 1872.10 грн. Виплати проводити з 03 червня 2014 р. безстроково (а.с. 56). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною 7 цієї статі на власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. У відповідності до норм ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, підприємства, установи, організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну працівникові каліцтвом або ушкодженням здоров*я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків. Відшкодування шкоди полягає у виплаті грошових сум у вигляді заробітку (або відповідної його частини), якого працівник позбувся внаслідок втрати працездатності або її зниженні, а також компенсації додаткових витрат, викликаних ушкодженням здоров*я. Відповідно зі ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно- курортного лікування, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров*я або в разі смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні. Відповідно до ст. 25 цього Закону, усі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні проводяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок коштів Фонду. Після встановлення рішеннями суду, що нещасний випадок, який мав місце 16.08.2006 р. пов'язаний з виробництвом, складенням актів за формою Н-5 та за формою Н-1 та повторним оглядом МСЕК, Фондом своєчасно почата виплата [PERSON] відповідні частини втраченого заробітку у розмірі 1872.10 грн., що не заперечувалось позивачем при розгляді справи. З вини відповідача 16.08.2007 р. складено акт № 1 (форма НВП) про нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом, що потягло встановлення позивачу інвалідності за загальними захворюваннями та в період з березня 2007 р. по липень 2014 р. виплати позивачу УПФУ лише пенсії за віком при повному стажі. Тобто позивачем з вини відповідача 86 місяців та 3 дні недотримувалась сума втраченого заробітку у розмірі 1872,10 грн. щомісяця. Загальна сума недотриманого позивачем втраченого заробітку складає 161187,80 грн. (1872,10 грн. Х 86 міс. + 1872,10 дн. : 30 дн. Х 3 дн. = 161187,80 грн.) Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки рішеннями суду встановлено, що нещасний випадок, який мав місце 16.08.2006 р. пов'язаний з виробництвом, на підставі чого складено акти за формою Н-5 та за формою Н-1 та постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України [PERSON] призначена щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати професійної працездатні, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 1872,10 грн., суд дійшов висновку, що між неправомірними діями відповідача пов'язаними зі складанням 16.08.2007 р. акту № 1 (форма НВП) про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом існує причинний зв'язок у неотриманні позивачем щомісяця, з березня 2007 р. по липень 2014 р., втраченої частини заробітку, тому з відповідача належить стягнути на користь позивача втрачену останнім частину заробітку у сумі 161187,80 грн. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. З урахуванням встановлених обставин, які знайшли своє підтвердження у матеріалах справи: фізичними стражданнями позивача, фізичним болем, тривалим лікуванням, отриманням каліцтва, позбавленням можливості працювати, зруйнуванням життєвого укладу, ухилення відповідачем від складення відповідних актів про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом для запобігання відповідальності у відшкодування позивачу шкоди, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім є стягнення 700 000 грн. з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди . На підставі викладеного та

Outcome: partial