Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], який востаннє у грудні 2015 року в інтересах [PERSON] уточнила [PERSON], і просила суд зобовязати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні половиною житлового будинку № 73 по вул. Центральній в с. Нова Дофінівка Комінтернівського району Одеської області, шляхом вселення; визначити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, 73; зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку, яка є власністю Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, 73; зобовязати [PERSON] знести самовільно збудовані приміщення за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, 73; визначити порядок користування житловим будинком, який розташований за вказаною адресою. У раніше проведених судових засіданнях [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримала і просила їх задовольнити з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, і їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.1993 року в рівних частках належить житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, 73. [PERSON] є громадянкою [PERSON] Федерації, постійно проживає зі своєю родиною в [PERSON] Федерації, а до спірного житлового будинку приїзжає інколи у відпустку. Проте, з часом, між сторонами погіршились відносини, і, як стверджує у своєму позові [PERSON], [PERSON] почала чинити перешкоди у користуванні [PERSON] належною їй часткою у цьому будинку. Посилаючись на положення ст. ст. 331, 358, 370, 376, 391 ЦК України, ст. ст. 158, 212 ЗК України, [PERSON] в інтересах [PERSON] просила позов задовольнити. У судове засідання [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення, доказів поважності причин своєї відсутності суду не надала. Суд вважає, що у раніше проведених судових засіданнях [PERSON] в інтересах [PERSON] надала вичерпні пояснення по суті позову, заперечення по суті зустрічного позову, і в теперішній час лише намагається затягнути розгляд справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, з урахуванням заперечень представника [PERSON] щодо відкладення розгляду справи через недоведеність поважності причин неявки представника в судове засідання, тривалістю розгляду справи, суд вважав за можливе розгляд справи за неявки представника позивача за первісним позовом. У травні 2014 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, яку в останнє в жовтні 2015 року уточнила, і просила суд ухвалити рішення, яким припинити право приватної власності [PERSON] на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, № 73; вирішити питання компенсації [PERSON] за одну другу частку у праві спільної власності у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Центральна, № 73. Додатковою ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON], і вказані позови обєднані в одне провадження. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що у серпні 1992 року померла мама сторін- Кавун А.Д., і сторони в 1993 році прийняли спадщину, яка складається із спірного житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами. Як стверджує [PERSON], [PERSON] постійно проживає на території [PERSON] Федерації, і не займається утриманням спірного житлового будинку та присадибної земельної ділянки. Як стверджує [PERSON], повне утримання будинку, поточний ремонт, а також газифікацію будинку здійснює вона разом із своїм чоловіком. До України [PERSON] приїхала у 2012 році, пропонувала аби [PERSON] сплатила їй грошову компенсацію частки у власності. Як стверджує [PERSON], [PERSON] не погодившись з запропонованим розміром влаштувала сварку, відносини істотно погіршились, внаслідок чого неодноразово викликали міліцію. Як стверджує [PERSON] в теперішній час спільне проживання сторін у спірному будинку неможливе, [PERSON] не проживає у спірному будинку, члени її сімї не проживають у спірному будинку, а проживають на території [PERSON] Федерації. За твердженням [PERSON], частки співвласників не можуть бути виділені в натурі без урахування самочинно побудованих будівель. Посилаючись на положення ст. 365 ЦК України [PERSON], зважаючи на те, що вона попередньо внесла на депозитний рахунок ТУ Державної Судової Адміністрації України в Одеській області розмір визначеної експертним висновком компенсації частки співвласника, просила суд припинити право власності [PERSON] на спірний житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, вважаючи, що таке припинення не завдасть істотної шкоди [PERSON] та членам її сімї. В судовому засіданні представник [PERSON]- [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника [PERSON], враховуючи висловлене [PERSON] в раніше проведених судових засіданнях правове обгрунтування, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, що не заперечується сторонами, і в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.07.1988 року, виданого виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області, належав на праві власності житловий будинок з надвірними господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Леніна, 73. [PERSON] померла 29.08.1992 року, що вбачається з тексту свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.1993 року, виданого державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області на імя [PERSON] (донька спадкодавеці) та [PERSON] (донька спадкодавеці), згідно якого до спадкоємців в рівних частках переходить право на спадщину за законом, а саме, на житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка, вул. Леніна, № 73, який складається з однієї камяної житлової будівлі, площею 51,0 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., та надвірних господарчих будівель і споруд: «а»- веранда, «а-1»- котельня, «Б»- літня кухня, «б»- веранда, «В»-сарай, «Г»-сарай, пд- підвал, «Д»-гараж, І-забор, І-цистерна. Рішенням виконавчого комітету Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 73 від 02.12.2013 року змінена поштова адреса спірній земельній ділянці та житловому будинку, зокрема, вул. Леніна, перейменовано на вул. Центральна. [PERSON] є громадянкою [PERSON] Федерації, зареєстрована та фактично проживає зі своєю родиною за адресою: Камчатський край, м. Петропавлівськ Камчатський, [ADDRESS]. Сторони не заперечували, що між ними склались неприязні відносини, що, крім того, вбачається зі змісту постанови Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області про відмову у порушенні кримінальної справи від 29.05.2012 року. Зі змісту технічного паспорту на спірний житловий будинок судом встановлено, що існують самочинно побудовані будівлі та споруди. Зі змісту висновку судової будівельно- технічної експертизи № 5307/24 від 27.05.2015 року, який наданий судовим експертом ОНДІСЕ Міністерства юстиції України - [PERSON], який попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України, і який був під присягою допитаний судом в судовому засіданні, вбачається, що спірний житловий будинок не може бути розділений, ані відповідно до часток співвласників, ані з відхиленням від ідеальних часток, оскільки є неподільним, технічна можливість встановлення варіантів порядку користування житловим будинком, земельною ділянкою, виділу однієї другої частки відсутня. Також експертом надано вичерпного висновку, з урахуванням всіх істотних обставин, зокрема, належності земельної ділянки (присадибної) територіальній громаді, наявності самочинних будівель, загальної площі спірного житлового будинку без урахування самочинно побудованих будівель і споруд (за правовстановлюючим документом- свідоцтва про право на спадщину за законом), згідно якого дійсна (ринкова) вартість частки співвласника з ідеальною долею, що дорівнює однієї другій частці, з урахуванням теперішніх цін на будівельні матеріали, без урахування земельної складової, становить 79\~741 грн. Згідно квитанції № 88-1141R/1 від 27 листопада 2015 року ПАТ «Марфін Банк» [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області суму компенсації в розмірі 79\~741 грн. Суд вважає, що доводи [PERSON] щодо істотного заниження експертом вартості частки, і тому, як на її думку, є підстави для проведення повторної експертизи, є голослівними, не підтвердженими жодними доказами, оскільки надані [PERSON] витяги з інтернет ресурсу не є належними та допустими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України). Суд при цьому враховує, що призначений судом судовий експерт досліджував матеріали наданої йому цивільної справи, безпосередньо досліджував обєкт на місцевості, здійснював фотофіксацію реального технічного стану будівель, в присутності сторін, застосував порівняльний метод - аналогів продаж, врахував принцип розумного побоювання оцінки, скидки, правочного коефіцієнту, який коригує технічний стан будинку з прилеглими до нього будівлями і спорудами, і тому суд вважає висновок експерта повним, таким що відповідає фактичним обставинам справи, висновок не суперечить принципу розумності, справедливості, в звязку із чим доводи [PERSON] є безпідставними, і судом не приймаються до уваги. В силу ч.2 ст. 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. В силу ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Суд приймає до уваги те, що визначальною умовою при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, що шкода не буде істотною. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року. Суд оцінюючи можливість припинення права власності співвласників вищевикладеного нерухомого майна приймає до уваги те, що [PERSON], а також члени її сімї мають інше житло на території іншої держави, спірне нерухоме майно не використовують для свого проживання, не проводять будь- якої діяльності щодо цього нерухомого майна, тому, на переконання суду, в даному конкретному випадку, шкода від припинення права на частку [PERSON] у спірному спільному нерухомому майні за вимогою іншого співвласника не буде істотною. Суд приймає до уваги, що співвласник- Агошкова О.Б. подала суду належний та допустимий доказ попереднього внесення суми компенсації за частку [PERSON] у спірному нерухомому майні, тому у суду не має сумніву в дотриманні [PERSON] умов ст. 365 ЦК України. Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21.03.2011 року, Суд констатував, "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». Суд також зауважив, що умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу (див., наприклад, рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України» № 22603/02 п. 57 від 22 листопада 2007 року. Отже, суд має визначити чи було втручання виправданим відповідно до цього положення. Суд вважає, що оскільки протилежна сторона завчасно внесла на відповідний депозитний рахунок суму компенсації вартості частки іншій стороні (співвласнику) у вищенаведеному нерухомому майні, то, в даному конкретному випадку, в повній мірі дотримана передумова для можливого винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Таким чином позовні вимоги [PERSON] є правомірними і підлягають задоволенню. В силу ст. 392 ЦК України підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на спірну частку нерухомого майна, проте без урахування самочинно побудованих будівель і споруд. З вищевикладених правових підстав позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню повністю. В силу ст. 217 ЦПК України суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду в частині виплати [PERSON] розміру компенсації її частки у спірному нерухомому майні. На підставі наведеного,

Outcome: approved