Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Прокурор Решетилівського району звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на наступне. 17 червня 2014 року на ґрунті неприязних відносин, відповідач [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, внаслідок чого потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні торакальної хірургії Полтавської обласної клінічної лікарні імені М.В. Скліфосовського з 18 червня 2014 року по 01 липня 2014 року, вартість його лікування склала 3 806 грн 20 коп. Обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського безпосередньо підпорядкована Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації і фінансується з обласного бюджету. Таким чином, лікування потерпілого [PERSON] заподіяло шкоду інтересам держави, оскільки потягло зайві витрати бюджету, у зв'язку з чим прокурор Решетилівського району просить стягнути з [PERSON] витрати на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 3806 грн. 20 коп. на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації. В судове засідання прокурор Решетилівського району Полтавської області не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити /а.с.28/. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає /а.с.27/. Суд, дослідивши матеріали справи знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, [PERSON] визнано потерпілим. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2014 року кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито у зв'язку з відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення /а.с.15/. Згідно з довідкою Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського від 11 грудня 2014 року № 04-04/2897, загальна вартість лікування [PERSON] у відділенні торакальної хірургії ПОКЛ за період з 18 червня 2014 року по 01 липня 2014 року склала 3806 грн. 20 коп./а.с.17/. Згідно ст.93-1 КПК України кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому статтею 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу. У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті. Положеннями ст.1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно абз. 2 п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно із п. 3 вище зазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В. Скліфосовського понесла витрати на лікування потерпілого від злочину, між діями [PERSON] та цими витратами є прямий причинний зв'язок, а тому обов'язок щодо відшкодування витрат необхідно покласти на відповідача [PERSON] Приймаючи до уваги вище викладене, враховуючи, що в судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий [PERSON] в кількості 13-ти ліжко/днів, проведених ним в стаціонарі, витрачено державні кошти, розмір яких підтверджено дослідженими по справі доказами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] витрачених коштів у розмірі 3806 грн. 20 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, ст.93-1 КПК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1206 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року, суд -

Outcome: approved