Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія « Український страховий стандарт » в особі представника, що діє на підставі довіреності № 78 / 17 від 12 грудня 2016 року Андрієнко Юлії Анатоліївни, яка звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, свої вимоги мотивувавши тим, що 24.12.2016 року року між Приватним акціонерним товариством «Страховою компанією « Український страховий стандарт » та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом АЕ/6952497, відповідно до якого Позивачем застраховано цивільно - правову відповідальність Страхувальника пов'язану з експлуатацією автомобіля «Шкода» державний номер [NUMBER]. 28.07.2016 року в с.Софіївська Борщагівка по вул.Леніна 1 в м. Києві сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідно до розгорнутої довідки ДАІ № 97150649, дорожньо - транспортна пригода сталась з вини [PERSON], який керуючи забезпеченим автомобілем порушив вимоги пункту 13. 1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] 05.09.2016 року Святошинський районний суд міста Києва виніс Постанову, відповідно до якої [PERSON] визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху України і здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 17.08.2016 року ТОВ «ЕАК «Довіра» на замовлення ТДВ « СК « ВіДі - Страхування » було проведено авто товарознавчу експертизу, згідно якої вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля «Фольксваген» державний номер [NUMBER] [PERSON] становить 74121,17 грн. Позивачем складено Страховий акт № 7428 від 05.12.2016 р.. На підставі вказаного Страхового акта та регресної вимоги від « СК « ВіДі - Страхування », відповідно до норм ст. 37 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Позивачем відповідно до платіжного доручення № 1003 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16230 грн. Таким чином, борг Відповідача перед ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» складає 16230 грн. 00 копійок . В судове засідання представник позивача Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія " Український страховий стандарт » не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 30.10.2018 року за вх. № 1795 до загальної канцелярії суду від представника позивача Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія " Український страховий стандарт », що діє на підставі довіреності № 78 / 18 від 22 лютого 2018 року Андрієнко Юлії Анатоліївни надійшло клопотання, в якому просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, за наявними у справі доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з жодними заявами чи клопотаннями до суду не звертався. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з'явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 24.12.2016 року між Приватним акціонерним товариством « Страховою компанією « Український страховий стандарт » та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом АЕ/6952497, відповідно до якого Позивачем застраховано цивільно - правову відповідальність Страхувальника пов'язану з експлуатацією автомобіля «Шкода» державний номер [NUMBER]. 28.07.2016 року в с.Софіївська Борщагівка по вул.Леніна 1 в м. Києві сталась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Фольксваген» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідно до розгорнутої довідки ДАІ № 97150649, дорожньо - транспортна пригода сталась з вини [PERSON], який керуючи забезпеченим автомобілем порушив вимоги пункту 13. 1 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Фольксваген» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] 05.09.2016 року Святошинський районний суд міста Києва виніс Постанову, відповідно до якої [PERSON] визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху України і здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність ) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 „ Совтрансавто - Холдинг " проти України ", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 „ Брумареску проти Румунії " встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подія, яка відбулась 28.07.2016 р. є страховим випадком відповідно до ст. 6 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ». Враховуючи те, що цивільно - правова відповідальність забезпеченого автомобіля була застрахована в ПрАТ « СК « Український страховий стандарт », відповідно до статті 27 Закону України « Про страхування », 23.11.2016 року Позивачем було отримано регресну вимогу щодо відшкодування завданої шкоди. 17 серпня 2016 року ТОВ «ЕАК «Довіра» було проведено авто товарознавчу експертизу, згідно якої вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля «Фольксваген» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] становить 74121 гривень 17 копійок . В порушення вимоги, встановленої пунктом 33. 1. 4. ст. 33 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », учасники дорожньо - транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмово повідомити страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності, про настання дорожньо - транспортної пригоди, Відповідач не повідомив страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності про настання дорожньо - транспортної пригоди. Відповідно до підпункту « г », пункту 38. 1. 1 ст. 38 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33. 1. 4 пункту 33. 1 статті 33 цього Закону. Позивачем складено Страховий акт № 7428 від 05.12.2016 р. На підставі вказаного Страхового акта та регресної вимоги від « СК « ВіДі - Страхування », відповідно до норм ст. 37 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів », Позивачем відповідно до платіжного доручення № 1003 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 16230 грн. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, ( cт. 993 ЦК України ). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, ( ст. 1187 ЦК України ). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом, ( ст. 1191 ЦК України ). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Позивач направляв Відповідачу претензію для вирішення спору в досудовому порядку. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати в сумі 1 600 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved