Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у зв`язку з достроковим розірванням договору зберігання на майновому складі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 1.04.2015 року між позивачем [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , та Державним підприємством „УКРТРАНСФАРМАЦІЯ" було укладено договір зберігання на майновому складі №УТФ/1/15. За умовами даного договору відповідачем було прийнято на зберігання належне позивачу майно, а саме: товари господарського призначення на загальну суму 206 939 грн. 93 коп. В січні 2016 року відповідачем було повідомлено позивача про дострокове припинення договору зберігання на майновому складі та запропоновано скласти акт звірки розрахунків. 31.01.2015 року за актом проведеної звірки розрахунків була встановлена переплата вартості послуг зберігання у зв`язку з достроковим припиненням дії договору зберігання на майновому складі в розмірі 22 367 грн. На вимогу позивача повернути вказану суму відповідач проігнорував. Тому просить стягнути з ДП „УКРТРАНСФАРМАЦІЯ" на користь [PERSON] 22 367 грн. переплати вартості послуг у зв`язку з достроковим розірванням договору зберігання на майновому складі №УТФ/1/15 від 1.04.2015 року. Представник відповідача Панфілов А.О. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що сторони по справи дійсно підписали акт звірки розрахунків 31.01.2016 року. Лист-вимога позивача про повернення коштів отримана відповідачем 24.03.2016 року, а позовна заява [PERSON] підписана 6.04.2019 року. Таким чином, позивач пропустила трьохрічний термін звернення до суду, тобто строк позовної давності, тому позов не підлягає задоволенню. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2, ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як передбачає ч.1, ст.604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. За змістом положень ч.2, ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 1.04.2015 року між ФО-П [PERSON] та Державним підприємством „УКРТРАНСФАРМАЦІЯ" було укладено договір зберігання на майновому складі №УТФ/1/15 (а.с.16-19). 6.03.2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , в результаті якого дружині присвоєно прізвище „ [PERSON] " (а.с.15). За умовами даного договору відповідачем було прийнято на зберігання належне позивачу [PERSON] майно, а саме: товари господарського призначення на загальну суму 206 939 грн. 93 коп., що підтверджується актами прийому-передачі від 1.04.2015 року, від 30.04.2015 року, від 1.05.2015 року, від 31.05.2015 року, від 1.06.2015 року (а.с.20-24). 27.06.2018 року [PERSON] припинила діяльність фізичної особи - підприємця, знявшись з реєстраційного обліку (а.с.11-14). В січні 2016 року відповідачем ДП „УКРТРАНСФАРМАЦІЯ" було повідомлено позивача [PERSON] про дострокове припинення договору зберігання на майновому складі та запропоновано скласти акт звірки розрахунків. 31.01.2015 року за актом проведеної звірки розрахунків була встановлена переплата вартості послуг зберігання у зв`язку з достроковим припиненням дії договору зберігання на майновому складі в розмірі 22 367 грн. Вказаний акт був підписаними сторонами договору, які є сторонами по справі, тобто вони повністю погодились з його змістом (а.с.25). Згідно ч.3, ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як регламентує ч.5, ст.653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. 24.03.2016 року позивач [PERSON] зареєструвала у відповідача лист-вимогу про повернення переплати в розмірі 22 367 грн. у зв`язку з припиненням договору, однак до дня звернення до суду дане звернення залишилось без відповіді. Вказані вище обставини не заперечувались у судовому засіданні представниками сторін по справі, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. За правилами ч.1, ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1, ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ч.4, ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача Панфілов А.О. в судовому засіданні стверджував, що лист-вимога позивача про повернення коштів отримана відповідачем 24.03.2016 року, а позовна заява [PERSON] підписана 6.04.2019 року. Таким чином, позивач пропустила трьохрічний термін звернення до суду, тобто строк позовної давності. Як наголошує ч.1, ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За приписами ч.6, ст.124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. Однак таку позицію вказаного учасника справи суд не може покласти в основу рішення, оскільки за змістом абзацу №7 листа-вимоги позивачем було встановлено для відповідача семиденний термін виконання вимоги про повернення коштів з дати отримання даного листа, але не пізніше 7.04.2016 року (а.с.26). Тобто, відповідач мав право на повернення коштів до 7 квітня 2016 року включно, а строк позовної давності відраховується від дати порушення зобов`язання, а саме з 8.04.2016 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності у правовідносинах між сторонами по справі перебуває в межах з 8.04.2016 року по 7.04.2019 року включно. Як вбачається з відбитку штампу на поштовому конверті, який надійшов до суду з матеріалами даної позовної заяви з додатками, позивач звернулась до суду 6.04.2019 року (а.с.27). Таким чином, [PERSON] не пропустила строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги, що відповідач у односторонньому порядку припинив виконання укладеного між сторонами договору зберігання на майновому складі №УТФ/1/15, тому він не звільняється від цивільно-правової відповідальності за дострокове припинення зобов`язання між сторонами договору. А оскільки сторони добровільно узгодили суму переплати грошовий коштів за дострокове припинення договору, тому саме таку суму 22 367 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Outcome: approved