Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.12.2012 року між ним та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір про відступлення прав вимоги. Позивач набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, в тому числі щодо сплати суми основного боргу, відсотків, комісій, штрафних санкцій. Згідно укладеного 19.01.2007 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та [PERSON] Кредитного договору № 92 відповідач [PERSON] отримав 21285 доларів США. Відповідач [PERSON] порушив зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, і за період з 01.07.2013 року по 28.12.2014 року заборгованість становить: 4888,43 доларів США (77084,99 гривень) - заборгованість по відсотках, 153,29 доларів США (2417,21 гривень) - заборгованість по комісії, 5741,12 доларів США (90530,95 гривень) - пеня, які, з підстав, передбачених ст.ст. 509, 514, 516, 525, 526, 549, 554, 623, 624, 625, 1049, 1054, 1077, 1080 ЦК України просив стягнути з відповідача. Представник позивача подав письмове клопотання про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідач та його представник позову не визнали, заперечуючи наявністю судового рішення про стягнення заборгованості на користь Промінвестбанку за даним кредитним договором, відповідач не повідомлений про заміну кредитора, не було вирішено питання щодо заміни сторони виконавчого провадження, порушено умови, передбачені п.п.2.2, 6, 9.4. Договору про відступлення прав вимоги, відступлено право вимоги за договором № 90, а не за № 92. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що 19.01.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 92, за яким відповідач [PERSON] отримав 21285 доларів США зі сплатою 12% річних строком до 15.01.2014 року. Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.05.2011 року (справа № 2-124/2011р.) з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» стягнуто суму заборгованості по кредитному договору № 92 від 19.01.2007 року в розмірі 14 442,06 доларів США та 10 340,40 гривень. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 01.07.2013 року по 28.12.2014 року заборгованість за кредитним договором становить: 4888,43 доларів США (77084,99 гривень) - заборгованість по відсотках, 153,29 доларів США (2417,21 гривень) - заборгованість по комісії, 5741,12 доларів США (90530,95 гривень) - пеня. 17 грудня 2012 року між ПАТ „Промінвестбанк" та ТОВ „Кредитні ініціативи" укладено договір відступлення права вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення, за якими ТОВ „Кредитні ініціативи" набуло права кредитора за Кредитним договором № 646 від 20 березня 2007 року та права іпотекодержателя за іпотечним договором від 20 березня 2007 року, укладеними між вказаним банком та відповідачем. За правилами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Згідно з ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. В матеріалах справи мається копія письмової вимоги позивача від 12 січня 2015 року, адресована відповідачу, про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором та попередження про невиконання цієї вимоги, в якій зазначено про укладення ПАТ „Промінвестбанк" та ТОВ „Кредитні ініціативи" договору відступлення права вимоги та позивачем надано копію повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості та судом не встановлено про надання відповідачу доказів переходу до позивача права вимоги за кредитним договором № 92 від 19 січня 2007 року. Згідно наданої відділом державної виконавчої служби Кіцманського районного управління юстиції інформації від 15.11.2013 року постановою державного виконавця від 20.12.2011 року виконавчий документ по справі № 2-124/2011р. повернуто стягувачеві у зв'язку з нездійсненням авансування витрат на проведення виконавчих дій стягувачем. Рішення суду постановлено 04.05.2011 року до укладення 17.12.2012 року Договору про відступлення прав вимоги і в даному випадку слід виходити з положень законодавства про заміну сторони виконавчого провадження (ст.378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».) Як вбачається з копії Витягу реєстру позичальників (Додаток № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року), новому кредитору передано право вимоги по кредитному договору № 90 від 19.01.2007 року, при тому, що із [PERSON] був укладений кредитний договір № 92. Згідно п.2.2. Договору про відступлення прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов»язань, правом на звернення стягнення за зобов»язаннями позичальників на заставлене майно, та іншими правами вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Відповідно до п.9.4. цього Договору новий кредитор зобов'язаний після дати передачі прав вимоги подати до судів загальної юрисдикції та господарських судів, в яких проходять розгляд справ, включених до Реєстру спорів, клопотання про процесуальне правонаступництво щодо усіх таких судових спорів. Щодо спорів, які перебувають на стадії виконавчого провадження, новий кредитор зобов'язаний після дати передачі подати до відповідних судів заяви про заміну первісного кредитора його правонаступником - новим кредитором. Верховний Суд України у постанові 20 листопада 2013 року (справа № 6-122цс13) висловив наступну правову позицію. Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Після укладення на стадії виконання судового рішення договору про відступлення права вимоги, державний виконавець або сторона виконавчого провадження звертається до суду в порядку статті 378 ЦПК України з питанням про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником. Ухвалою від 18 лютого 2009 року Верховний Суд України висловив свою позицію щодо неможливості такої заміни. Свою позицію ВСУ обґрунтував наступним. Стаття 378 ЦПК України встановлює порядок заміни сторони виконавчого провадження та визначає єдиною підставою заміни - правонаступництво. При цьому стаття 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначаючи підстави заміни кредитора у зобов'язанні, прямо розділяє такі поняття, як відступлення права вимоги і правонаступництво. Проаналізувавши положення статті 378 ЦПК України у зв'язку зі статтею 512 ЦК України, ВСУ зробив висновок про те, що відступлення права вимоги не є правонаступництвом. У постанові від 19 серпня 2014 року (справа № 3-56гс14) Верховний Суд України зазначає, що при укладенні договору уступки права вимоги сторони, не замінюючи кредитора у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. За наведених та встановлених судом обставин відсутні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 514, 516, 517, 572, 589, 590 ЦК України,

Outcome: dismissed