Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до Міліївської сільської ради Вижницького району, [PERSON] про визнання майна об»єктом спільної сумісної власності подружжя, про виділення і визнання права власності на 1/2 частину майна подружжя. В позові вказувала, що 10-го лютого 1962 року між нею, та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується актовим записом №2 в Свідоцтві про одруження серії І-ЯР №714982 від 10 лютого 1962 року з присвоєнням після одруження прізвища чоловіка „Ткач". Перебуваючи в зазначеному шлюбі вони з чоловіком за спільні кошти 12-го серпня 1980 року купили у гр.[PERSON] житловий будинок і належні до нього надвірні господарські будівлі та споруди, що розташований за адресою: с.Кибаки (Міліївської сільської ради) по вул.Лісна,9 Вижницького району Чернівецької області, загальною інвентарною вартістю на даний час 80738 грн. Зазначала, що незважаючи на те, що вказане нерухоме майно було придбано спільно і в період перебування у шлюбі, - головою двору і цього господарства впродовж усіх років їх спільного проживання в ньому значився її чоловік - [PERSON], оскільки в договорі купівлі-продажу житлового будинку від 12-го серпня 1980 року, як покупець, записаний лише її чоловік [PERSON] і в зв'язку з цим технічний паспорт на майно виготовлено Вижницьким РБТІ 16.11.2015 року на ім»я чоловіка - [PERSON]. Проте 31-го березня 2015 року чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку і належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: с.Кибаки (Мілієвська сільська рада) вул.Лісна,9 Вижницького району Чернівецької області. Після його смерті їй стало відомо від нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори, що чоловік, з невідомих причин і за сумнівних, на її погляд обставин, склав 19-го лютого 2008 року заповіт про те, що все своє майно, яке буде наявним на момент його смерті і на яке він матиме право, він заповідає [PERSON] [INFO]. Даний Заповіт складено та посвідчено секретарем виконавчого комітету Міліївської сілької ради, [PERSON], 19-го лютого 2008 року за реєстровим номером 98. В зв'язку з відкриттям спадщини вона та спадкоємець за заповітом [PERSON], подали до Вижницької державної нотаріальної контори свої заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Однак вважає, що до нотаріального оформлення своїх спадкових прав на вище вказане нерухоме майно, має право просити суд визнати той факт, що житловий будинок з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с.Кибаки (Міліївська сільська рада) вулиця Лісна,9 Вижницького району Чернівецької області є об'єктом спільної сумісною власності колишнього подружжя - [PERSON] та [PERSON]. Посилалася на те, що в зв'язку з цим при вирішенні питання про прийняття спадщини в нотаріальному порядку між нею, як співвласницею, з правом на 1/2 частини даного майна та спадкоємцем з обов'язковою часткою в спадковому майні померлого і [PERSON], як спадкоємцем за заповітом, який також прийняв спадщину після смерті чоловіка, виник спір з приводу фактичної наявності в неї права власності на 1/2 частину вище вказаного нерухомого майна майна, що придбано під час шлюбу, та що лише інша, 1/2 частина цього майна набула статусу спадкового. Просив визнати , житловий будинок і належні до нього надвірні будівлі та споруди, які розташовані за адресою с. Кибаки (Міліївської сільської ради ) вул.Лісна,9 Вижницького району Чернівецької області спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], який помер 31.03.2015 року. Виділити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 , житлового будинку і належні до нього надвірні будівлі та споруди, які розташовані за адресою с. Кибаки (Міліївської сільської ради ) вул.Лісна,9 Вижницького району Чернівецької області. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали просили, задовольнити в повному обсязі. Представник Міліївської сільської ради в судове засідання не зявився, хоча повідомлений про день, годину та місце слухання справи належним чином, від нього поступила письмова заява про розгляд справи без його участі, позов визнав, щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачем не заперечував. Відповідач та його представник позов не визнали ,вказуваи на те, що доглядали за подружжям [PERSON], витрачали гроші на їх лікування, зробили ремонтні роботи в житловому будинку. Суд заслухавши доводи сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає, до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 10-го лютого 1962 року між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЯР №714982 від 10 лютого 1962 року, актовим записом №2 . Згідно договору купівлі продажу від 12 серпня 1980 році [PERSON] купив у [PERSON] , житловий будинок в с. Бережниця Вижницького району Чернівецької області. В свідоцтві про смерть серії І-МИ № 145550 вказано, що [PERSON] , помер 31 березня 2015 року. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді (розмірі) 1/2 частини житлового будинку і належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: с.Кибаки (Мілієвська сільська рада) вул.Лісна,9 Вижницького району Чернівецької області. Звернувшись з заявою про прийняття спадщини позивач дізналася, що за життя ,а саме 19.02.2008 року її чоловік [PERSON], склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON], даний заповіт посвідчений секретарем Міліївської сільської ради [PERSON] та не змінювався і не скасовувався . Згідно довідки Міліївської сільської ради за №55 від 15 лютого 2016 року та виписок з по господарської книги за 1980 рік, житловий будинок розташований в с. Кибаки по вул. Лісна ,9 належав покійному [PERSON]. Згідно довідки Міліївської сільської ради за №2807 від 29.10.2015 року , [PERSON],[INFO] проживає в [INFO], [PERSON] проживає [INFO]. Згідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969р., який був чинним на час придбання [PERSON] зазначеного житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таке ж положення містить і ст.60 Сімейного кодексу України. Таким чином, житловий будинок з надвірними будівлями с.Кибаки (Мілієвська сільська рада) вул.Лісна,9 Вижницького району Чернівецької області. є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], як колишнього подружжя. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними. Аналогічне положення міститься у ст.70 Сімейного кодексу України. Згідно до п.15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності вже не діє. Початок позовної давності для вимоги про поділ майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З наведеного вбачається, що частки позивача [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частині. Згідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що позивач правомірно набула право власності на відповідну частку у зазначеному нерухомому майні, яке являється спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд вважає, що позивачу належить половина спірного житлового будинку з надвірними будівлями, що перебував у спільній сумісній власності подружжя та позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визначення її частки у спірному майні в розмірі 1\\2 частини та визнання за нею права власності на 1\\2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. На підставі наведеного та

Outcome: approved