Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У вересня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що відповідач порушує умови кредитного договору від 06. 02. 2008 № 11294780000 (в подальшого зміненого на № 11294780001), укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], і укладеного на його забезпечення іпотечного договору від 07. 02. 2008, та не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного та повного погашення кредитної заборгованості. В добровільному порядку суму заборгованості за кредитним договором не погашено, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом. До судового засідання в день оголошення рішення у справі представник позивача не з'явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові підтвердив, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася вчасно, причин неявки суду не повідомила, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа розглядалась за їхньої відсутності, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, 06. 02. 2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11294780000 (відповідно до Додаткової угоди сторін реєстраційний номер було змінено на № 11294780001), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 71 500,00 дол. США. з розрахунку 12, 90 % річних на строк з 06. 02. 2008 по 05. 02. 2039. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту № 11294780000 від 06. 02. 2008 іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № б/н від 07. 02. 2008 передав в іпотеку нерухоме майно: трикімнатна квартира, загальною площею 64,5 кв.м., житлова площа 38,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 06 лютого 2008 року за №839, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 06 лютого 2008 року за № 2675842, та зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 06 лютого 2008 року в реєстровій книзі 107, номер запису 18426 та в ЕРПВНМ за № 505011, і намає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Позивачем зазначене зобов'язання виконано в повному обсязі, однак позичальник [PERSON] порушує зобов'язання за договором по поверненню кредиту, кредитне зобов'язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. У пункті 2 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 07. 08. 2014 за відповідачем наявна заборгованість у сумі 1 314 506, 17 грн. з яких: за кредитним договором № 11294780000 відсотки - 17 826,56 грн.; за додатковою угодою № 11294780001 сума заборгованості за кредитом - 858 972, 27 грн.; сума заборгованості за відсотками - 437 707, 34 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27. 10. 2009 АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». 08. 12. 2011 між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. На підставі ст. 514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. На підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «Дельта банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь. Відповідно до п. 39 Постанови пленуму ВСУ № 5 від 30. 04. 2012 суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення Відповідно до п. 4.1. іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється Іпотеко держателем: у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цми договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати Предмет іпотеки. Згідно з п. 4. 2. іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов даного Договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших передбачених законодавством України, підстав. Відповідно до п. 4.3. іпотечного договору, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить Іпотекодержателю. Згідно п. 5.2. іпотечного договору, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на Предмет потеки: передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку». На теперішній час кредитна заборгованість не ліквідована, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до укладеного між сторонами договору іпотеки від 07. 02. 2008, у разі невиконання позичальником зобов'язань за основним договором іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Згідно із статтею 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 12 укладеного договору іпотеки, сторони обумовили порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі порушення зобов'язання. На виконання умов договору та частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку», позивачем, 08. 08. 2014 позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про усунення порушень із попередженням про можливість накладення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко-держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом із тим, ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Умовами іпотечного договору зокрема, п. п. 5.1 - 5.3, сторонами обумовлено такий спосіб забезпечення виконання зобов'язання за договором. Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед, ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Така позиція суду узгоджується з практикою Верховного суду при вирішенні аналогічних справ. Таким чином, судом було встановлено порушення відповідачем зобов'язання з повернення грошових коштів позивачу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також підставі ст. ст. 86, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір у розмірі 3023, 65 грн.

Outcome: partial