Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У липні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 03 грудня 2001 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] Проте шлюбне життя не склалось і 28 квітня 2011 року шлюб між ними розірвано. 09 листопада 2005 року у них народилася донька - [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач ні фінансової ні матеріальної підтримки не надає, життям дитини не цікавиться. Таким чином, відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати дитину. Після розірвання шлюбу відповідач просив не подавати на аліменти , а обіцяв платити справно. Перші роки після розірвання шлюбу відповідач сплачував аліменти в середньому по 500 грн і не кожного місяця, а за період з червня 2017 року по червень 2018 року перерахував на карту лише 1000,00 грн. Востаннє подарував доньці на день народження 2000 грн. Тому просила суд стягнути з [PERSON]заборгованість по аліментам за період з червня 2017 року по червень 2018 року у розмірі 3 000,00 грн за кожний місць і назначити у подальшому аліменти на утримання доньки 3 000,00 грн з дати подання позовної заяви у твердій фіксованій сумі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 18.09.2018 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що надає матеріальну допомогу по мірі можливості. Зазначає, що з червня 2017 по жовтень 2017, він не мав заробітку та можливості сплачувати аліменти. Усвідомлюючи наявність заборгованості за виплатами в літній період, він дійсно передав 2000 грн в листопаді 2017 р. в якості подарунка на день народження та, як часткова компенсація аліментів. Останній раз, він сплатив аліменти в розмірі 600 грн в лютому 2018 року. З жовтня 2017 року його мати [PERSON] почала сильно хворіти та періодично перебувала у лікарні, що потребувало додаткових витрат з моєї сторони. Згодом мати померла, на поховання він також витратив значні кошти. Єдиним джерелом його непостійного та нестабільного підробітку була машина, Деу Ланос 2003р випуску. 4 травня 2018 за участю зазначеного транспортного засобу відбулось ДТП. Машина очікує на ремонт, оскільки за рішенням суду страхове відшкодування ще не надійшло, а він не має будь-яких надходжень в грошовому вимірі. Таким чином, лишився будь-якої можливості підробітку. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття . Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.20185 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі. Просила суд задовольнити позов. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Просив суд задовольнити позов в частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог - відмовити. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При розгляді справи судом встановлено, що 23 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб виконкомом Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 28 квітня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області. ( справа №2-1917/2011) Від сумісного проживання у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серія [NUMBER]. Згідно довідки виданої Віта-Поштовою сільською радою від 05 липня 2018 року №75 вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із нею за вищезазначеною адресою проживає та знаходиться на її утриманні донька [PERSON], [INFO]. Відповідач є працездатним, відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Доказів про наявність стягнень по виконавчим документам з [PERSON] та доказів щодо утримання інших дітей суду не надано. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Разом з тим статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та виходячи з матеріального становища сторін, обов'язку утримувати дитини, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 2000,00 щомісяця, починаючи з 04.07.2018 року - дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" для дітей такого віку, який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З приводу позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час слід зазначити наступне. Статтею 194 Сімейного Кодексу України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилась при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою вважається, що недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд, вирішуючи спір про стягнення аліментів за минулий період вважає, що дані вимоги є необґрунтованими, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надані докази того, що вона зверталася до відповідача про стягнення аліментів за вказаний період часу. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий період мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підлягає до стягнення з [PERSON] судовий збір на користь держави в сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial