Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до Першотравневого районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації про негайне відібрання дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. З 11.01.2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26.11.2018 року, зміненим постановою Донецького апеляційного суду від 19.02.2019 року, шлюб між ними був розірваний. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12.11.2019 року, залишеного без змін постановою Донецького апеляційного суду від 11.02.2020 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Після ухвалення вказаного судового рішення відповідач в добровільному порядку не повернув позивачу дитину, яка надалі проживає з ним, у м. Маріуполі. У зв`язку із вчиненням відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною та проживанні її з матір`ю, позивач зверталась до Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області, Мангушського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Мінюсту (м. Харків) з відповідними заявами, але безрезультатно. У зв`язку із зазначеним позивач вимушена була звернутися до суду для захисту своїх прав та у позовних вимогах просить: відібрати сина [PERSON] у відповідача та повернути його матері, а також стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору та на оплату правничої допомоги адвоката. Позивач в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином. Представникпозивачки Турченко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, надавши до суду підтверджуючі документи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи Головня І.А., в судовому засіданні, просила суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення осіб яки зя"вилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.01.2014 року, який було розірвано рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 26.11.2018 року та зміненим в частині періоду припинення шлюбних відносин постановою Донецького апеляційного суду від 19.02.2019 року (а.с.4-6). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2017 року (а.с.3). Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 12.11.2019 року, залишеного без змін постановою Донецького апеляційного суду від 11.02.2020 року, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.7-20). Як вбачається з листів начальника управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради від 28.02.2020 року, начальника Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області позивач від 27.02.2020 року позивач зверталася до управління служби у справах дітей Маріупольської міської ради та Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області із зверненнями, в яких просила встановити місце знаходження дитини [PERSON] , однак ніяких результатів це не дало(а.с.21-22). Повідомленням головного державного виконавця Сапах Ю.А. було повідомлено позивачу [PERSON] про повернення їй виконавчого документу (виконавчого листа) щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю без прийняття до виконання, з підстави того, що «у виконавчому документі не зазначено, які саме заходи примусового виконання рішення потрібно виконати органу ДВС відносно боржника» (а.с.23). Як вбачається з розрахунку гонорару по договору правової допомоги №44/ЦС від 03.04.2020 р. та квитанцій перерахунку (а.с.84-88) позивачка перерахувала адвокату Турченко А.В. 2900 гривень в рахунок надання правової допомоги. Як встановлено у судовому засіданні та проти чого не заперечують сторони, останні перебували у шлюбі, який згідно рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 26.11.2018 р., зміненого постановою Донецького апеляційного суду від 19.02.2019 р., шлюб між ними був розірваний. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , місце мешкання якого згідно Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 12.11.2019 р., залишеного без змін постановою Донецького апеляційного суду від 11.02.2020 року, визначено з матір`ю. Проте відповідач в добровільному порядку не повернув дитину її матері. У зв`язку з чим остання зверталась до Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області, Мангушського районного ВДВС Східного міжрегіонального управління Мінюсту (м. Харків) з відповідними заявами, але безрезультатно. Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст.5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що саме під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Крім того, оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, і не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки місце проживання неповнолітньої дитини було визначено судом саме з відповідачем». Таким чином, оскільки відповідач не повернув сумісну дитину матері, місце мешкання з якою визначено вище вказаним рішенням суду, яке набуло чинності та перешкоджає спілкуванню сина з матір`ю, суд вважає за можливе задовольнити вимогу стосовно негайного відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав та передати його матері [PERSON] , допустивши негайне виконання судового рішення в частині відібрання дитини. У зв`язку з задоволенням позову, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2900 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved