Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач у квітні 2018 р. звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 30.08.2002 р. сторони зареєстрували шлюб, у період якого народився син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини між сторонами не склались через розбіжності та непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим, з січня 2018 р. подружжя не підтримує сімейних відносин, шлюб існує формально. Сторони не можуть досягнути згоди щодо способу виконання обов'язку по утриманню та вихованню неповнолітніх дітей. З огляду на викладене, позивача просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з нього аліменти на її користь на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стоорони до суду не з'явились, подали заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав (ас. 16, 17). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за такими обставинами. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2002 р. (а.с. 7).[INFO] р. у подружжя народились двоє синів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Сторони тривалий період часу не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть, намір про збереження сім"ї не встановлено, шлюб існує формально. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (чч. 3, 4 ст. 56 СК). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали позивача на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і суперечить її інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Щодо вимоги про стягнення аліментів на дитину, суд керується наступним. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Встановлено, що діти проживають з позивачем та відповідачем. При цьому, з урахуванням матеріального становища сторін, обов'язку утримування дітей до досягнення повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох синів в розмірі по 1 000,00 грн. на кожного до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, враховуючи вищевикладене в сукупності досліджених в судовому засіданні матеріалів справи та їх співставленні приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимоги, які в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved