Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.12.2015 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало йому до дня смерті, а саме на квартиру №46 в будинку №16 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпро. У визначений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, крім неї спадкоємицею першої черги є донька померлого - [PERSON] Проте, постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 06.09.2016 року їй було відмовлено у здійснені нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру у звязку з тим, що реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно не проводилась. Зазначена квартира була надана її чоловіку на підставі списків кооперативу №370, затверджених рішенням виконкому депутатів трудящих від 30.11.1977 року №68731. Відповідно до довідки, виданої ЖБК, від 17.08.2016 року №249 повна вартість квартири була сплачена ним у 1990 році в сумі 6284 руб. Таким чином її чоловік, який був членом ЖБК №249, повністю сплатив пайовий внесок за квартиру, а отже став власником вказаної квартири. Посилаючись на зазначене, позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру № 46 загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м., що розташована за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополя-2, буд.16 та залишилася після смерті [PERSON], померлого 21.12.2015 року. В судове засідання позивачка не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, також просила розглянути справу без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] кооперативу №249 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та постановити рішення згідно чинного законодавства. Дослідивши докази у цивільній справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст..1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статті часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.2 цієї статті якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно до ч.3 - відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 28.09.1974 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ № 364642, виданим 28.09.1974 року Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 54. Відповідно до довідки, виданої ЖБК № 249 23.03.2016 року, позивач з [PERSON], донькою [PERSON], а також [PERSON] зареєстровані та проживали в квартирі №46 в будинку №16 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську (м. Дніпро). 21 грудня 2015 року помер чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 640860, виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 24 грудня 2015 року, актовий запис № 06. За життя [PERSON] заповіту не складав, після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало йому до дня смерті, а саме - на квартиру №46 в будинку №16 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпро. Відповідно до технічного паспорту зазначена квартира має загальну площу 49,8 кв.м., житлову площу 27,8 кв.м. та складається з: 1-коридор, площею 7,6 кв.м., 2-комора, площею 0,9 кв.м., 3-житлова, площею 12,5 кв.м., 4-житлова, площею 15,3 кв.м., 5-кухня, площею 7,6 кв.м., 6-туалет, площею 1,3 кв.м., 7-ванна, площею 2,6 кв.м., І лоджія, площею 2,0 кв.м. У визначений законом строк позивач звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, крім неї спадкоємицею першої черги є донька померлого - [PERSON] Відповідно до Спадкової справи №184/2016, заведеної Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 21.12.2015 року, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з відповідними заявами звернулися [PERSON] та донька померлого [PERSON], яка зазначила про відмову від одержання спадкового майна на користь [PERSON] Постановою державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 06.09.2016 року позивачці було відмовлено у здійснені нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] на вищевказану квартиру у звязку з тим, що реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно не проводилась. Встановлено, що квартира № 46 в будинку № 16 на ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську (м. Дніпро) була надана чоловіку позивачки [PERSON] на підставі списків кооперативу №370, затверджених рішенням виконкому депутатів трудящих від 30.11.1977 року №68731. Відповідно до довідки від 17.08.2016 року, виданої [PERSON] кооперативом № 249 повна вартість зазначеної квартири була сплачена [PERSON] у 1990 році в сумі 6284 руб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член [PERSON] кооперативу стає її власником. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. Окрім того, відповідно до змісту зазначеному у п.8 вищезазначеної постанови якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються і кооперативні квартири. Згідно ст.15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Відповідно до п.п. «б» п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами), при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариству, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаражу чи іншої будівлі. Зважаючи на те? що [PERSON] як член житлово-будівельного кооперативу повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, надану йому в користування, в силу вищенаведених вимог закону він набув право власності на неї. [PERSON] фактично прийняла в спадщину квартиру №46 в будинку №16 на ж/м Тополя-2 в м.Дніпро шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою від 23.03.2016 року №563/16, виданою ЖБК №249 та копією паспарту серії АК №379199, де в розділі «Місце проживання» зареєстрована адреса: м.Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2[ADDRESS], а також поданням відповідної заяви до нотаріальної контори. Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER]) право власності на квартиру №46 загальною площею 49,8 кв.м., житлова площа 27,8 кв.м., яка складається з: 1-коридор, 2-комора, 3-житлова, 4-житлова, 5-туалет, 7-ванна, І лоджія, що розташована за адресою: м.Дніпро, ж/м Тополя-2, буд.16, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 21.12.2015 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по справі в сумі 1488,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved