Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що впродовж 12 років 03 місяців її батько [PERSON] працював у відповідача слюсарем та начальником ділянки водовідливу і дроблення. Тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів викликала у батька захворювання на пиловий бронхіт І-ІІ ст. з бронхообструктивним синдромом, ускладнений центральним раком верхньої долі правого легеня. Емфізема легенів 2-й ст. ДЕ-2-й ст., яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням. Відповідно до п. 15 Акту розслідування професійного захворювання № 11 від 29.09.2003 року причиною професійного захворювання у батька було визнано його роботу на протязі 26 років 01 місяця в умовах пилу, рівень якої перевищував гранично допустиму концентрацію. Вину підприємства у виникненні у батька професійного захворювання встановлено п. 17 Акту розслідування, відповідно до якого визнано, що за період його роботи керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. [INFO] року батько помер. Висновком експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.04.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з його професійним захворюванням. Смертю батька їй завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: вона втратила близьку людину. Звістка про смерть батька завдала глибоких моральних переживань, оскільки дуже любила батька.. За його життя вони перебували з ним в тісних сімейних стосунках, адже батько завжди допомагав у будь яких справах та підтримував у складних життєвих ситуаціях, незважаючи на те, що вона мешкала окремо від батьків. Після смерті батька вона тривалий час перебувала у напруженому психічному стані, навіть тепер думки про його смерть постійно переслідують її. Вважає, що смертю батька внаслідок професійного захворювання їй завдано глибоких моральних переживань. Згідно з частиною 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) , а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Отже, моральна шкода, завдана особам, які мають на це право внаслідок смерті працівника, ( ч.2.ст. 1168 ЦК України) має відшкодовуватися роботодавцем Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог, вважає, що розмір завданої моральної шкоди, який просить стягнути на її користь становить по 220 000 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала , пояснила, що позивач стверджує, що її батько [PERSON], який помер [INFO]. внаслідок професійного захворювання, впродовж 12 років 03 місяців працював «у відповідача» слюсарем та начальником дільниці водовідливу і дроблення. При цьому жодного доказу на підтвердження факту роботи [PERSON] на підприємстві ПАТ «ПІВНГЗК» позивачка суду не надала. Між тим, згідно з архівними даними ПАТ «ПІВНГЗК» [PERSON] працював на комбінаті лише у період з 04.08.1983 р. по 18.10.1984 р. начальником дільниці водовідливу, дроблення та виготовлення щебеню Першотравневого кар'єру Першотравневого рудоуправління, що підтверджується довідкою від 06.06.2014 р. №329/2, розпорядженням від 03.08.1983 р. №1513, розпорядженням від 23.10.1984 р. №1835, заявами [PERSON] про прийом на роботу та про звільнення. Таким чином, стаж роботи [PERSON] на комбінаті складає усього 1 рік 2 місяці 14 днів. Проте, як видно з п.14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 29.09.2003 р. №111, до працевлаштування на «ПівнГЗК» [PERSON] працював підземним кріпильником на шахтах ВО «Кривбасруда», а після звільнення з «ПівнГЗК» - з жовтня 1984р. по вересень 2003р. - підземним кріпильником та підземним гірничим майстром ШБУ ВАТ «КЗРК». Загальний стаж його роботи в шкідливих умовах праці - 26 років 1 місяць, але з них лише 1 рік 2 місяці на підприємстві ПАТ «ПІВНГЗК». Також слід зауважити, що умови праці кріпильника підземного є більш шкідливими в порівнянні з умовами праці начальника дільниці у відкритому гірничому кар'єрі. Таким чином, відповідач ПАТ «ПІВНГЗК» вважає, що робота [PERSON] на комбінаті (враховуючи її короткочасну тривалість та умови праці за посадою) не є безпосередньою причиною його смерті. У зв'язку з цим позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «ПІВНГЗК» не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є рідною донькою, померлого [INFO] року [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження, шлюб, смерть. (а.с.3,7,8,910). Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] знаходився в трудових відносинах з ПАТ «ПівнГЗК». Відповідно до п. 15 Акту розслідування професійного захворювання № 11 від 29.09.2003 року причиною професійного захворювання у батька було визнано його роботу на протязі 26 років 01 місяця в умовах пилу, рівень якої перевищував гранично допустиму концентрацію.(а.с.4-5). Згідно п. 17 Акту розслідування, що за період роботи [PERSON] керівництво відповідача не виконувало вимоги ст.153 КЗпП України в частині створення на робочих місцях належних, безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог нормативних актів з охорони праці. [INFO] року батько помер. Висновком експертної комісії Комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.04.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з його професійним захворюванням.(а.с.6). Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно положення ч.1 ст.8 Цивільного Кодексу України якщо цивільні правовідносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні правовідносини. Тому суд вважає, що оскільки спірні правовідносини не врегульовані спеціальною нормою, до таких правовідносин необхідно застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду. У відповідність частині 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Внаслідок втрати батька, позивач пережила нервове потрясіння з його смертю, залишилася без його підтримки. Суд вважає, що факт спричинення моральної шкоди позивачу наявний, оскільки вона несе фізичні та моральні страждання внаслідок втрати батька. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завданням цього Закону та обов'язку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Законами України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та «Про Державний бюджет на 2007 рік» /відповідно пункт 27 ст.77 та пункт 22 ст.71/ на 2006 та 2007 роки зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей абзацу 4 ст.1, підпункту «е» ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", яким були виключенні статті Закону стосовно обов'язку відшкодування Фондом моральної шкоди. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 -У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної /немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної /немайнової/ шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року». Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 /справа про страхові виплати/ зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу /роботодавця/. Факт провини підприємства підтверджується: актом № 11 від 29.09.2003 року, та довідкою про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням від 17.04.2013 року. (а.с. 4-6). Перераховані вище документи свідчать про наявність провини в діях (бездіяльності) адміністрацій, і про прямий причинний зв'язок між цими порушеннями з боку адміністрації і наслідками, що наступили, а саме смертю [PERSON] внаслідок професійного захворювання, що призвело до важких фізичних, душевних, психічних страждань позивача. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує, характер та об'єм її фізичних, душевних, психічних страждань від смерті батька, разом з тим враховує короткочасний період праці позивача на даному підприємстві і що позивач тривалий час проживала окремо від нього в іншій країні та вважала можливим залишити його хворого на батьківщині без піклування. Тому суд, приймаючі до уваги ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи із принципів розумності, об'єктивності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої моральної шкоди з 220 000,0 грн. до 1 000,0 гривен, що є сорозмірним тяжкості та тривалості перенесених позивачем, страждань, ця сума підлягає стягненню з відповідача - ПАТ «ПівнГЗК». Крім того, на підставі ст.ст.86,88 ЦПК України з відповідача ПАТ «ПівнГЗК» підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в сумі 114,70 грн. на користь держави. На підставі , ст.. 153 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, ст.1168 ЦК України,

Outcome: partial