Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 вересня 2013 року між сторонами у справі був укладений договір позики у формі розписки, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] 52 000 грн., які останній зобов"язувався повернути 20 вересня 2014 року. Враховуючи те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 52 000 грн., індекс інфляції за весь час прострочення за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року у сумі 2 236 грн. та три проценти річних в сумі 8,55 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що неправомірними діями відповідача позивачу також заподіяна моральна шкода у сумі 1000 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. За таких обставин, суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року позивачем [PERSON] було надано в борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 52 000 гривень з терміном повернення 20 вересня 2014 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що договір позики був оформлений у вигляді письмової розписки, тому суд приходить до висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, а саме відносин позики, оскільки договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За таких обставин, вимога позивача про стягнення 52 000 гривень підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача індекс інфляції за весь час прострочення за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року у сумі 2 236 грн. та три проценти річних в сумі 8,55 грн. на підставі ст. 625 ЦК України. Зазначена вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне. За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 1049 ЦК України, суд вважає, що кінцевий строк повернення позики настав 20 вересня 2014 року, а період такого стягнення має обраховуватись з 21 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно сплаті підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми за період з 21 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року. За цей період сукупний індекс інфляції складає 1,043, тому інфляційне збільшення суми боргу складає 2 236 гривень. За період з 21 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року прострочення становить 82 дні, тому три проценти річних за розрахунком позивача становить 8 гривень 55 копійок. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню в частині стягнення суми заборгованості за договором позики, індексу інфляції та трьох процентів річних. Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку законом не передбачено. Крім того, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 542 грн. 55 коп. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 800 гривень. Така вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Зазначена сума сплачена позивачем за юридичні послуги за договором № 35/1012/2014 від 10 грудня 2014 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ВБ експертс», що підтверджується квитанцією № 1-416к від 11 грудня 2014 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 1 Законі України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У судових засіданнях участь у справі приймав представник позивача [PERSON] На підтвердження своїх повноважень ця особа надала суду нотаріально посвідчену довіреність на представництво інтересів позивача в суді, тобто документ, який підтверджує його повноваження як добровільного представника позивача (а.с. 15). Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] є працівником ТОВ «ВБ експертс» позивач суду не надав. Крім того, розрахунок вартості наданих послуг та акти виконаних робіт суду також не надавались.

Outcome: partial