Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

ТОВ «Харківгаззбут» звернулося до судуз позовом, у якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 4649,53 грн, пеню 15,83 грн, 3% річних 595,69 грн та інфляційні втратив розмірі 1152,01 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є споживачем природного газу за адресою [ADDRESS] , однак в наслідок неповної та несвоєчасної сплати за надані послуги газопостачання за період з 01.07.2015 по 28.02.2021 року утворилась заборгованість в сумі 4649,53 грн., з нарахуванням пені в сумі 15,83 грн. Також відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних в сумі 595,69 грн та інфляційні витрати в сумі 1152,01 грн на заборгованість з грудня 2017 року. Просить суд стягнути вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 07 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням сторін. Представником відповідача подано відзив, у якому просить у позові відмовити у повному обсязі та зазначає, що позивач подав позовну заяву до суду 06.05.2021 щодо стягнення заборгованості за послуги за газопостачання у період з 01.07.2015 по 28.02.2021, проте позивач не врахував, що втратив час, і у відношенні частини суми боргу вже сплив строк позовної давності виходячи з наступного. До позовної заяви позивач додає розрахунок по особовому рахунку за період з липня 2015 року по лютий 2021 року, згідно до якої визначається заборгованість Відповідача у загальному розмірі 4649,53 грн., як на думку позивача. У свою чергу, у позивача є право заявляти вимоги виключно в рамках позовної давності, а саме за період з 01.05.2018 по 28.02.2021. Кожного наступного місяця за кожним платежем виникає фактична заборгованість, про що знає позивач та міг звернутися до суду із відповідним позовом про її стягнення, що не було здійснено протягом встановленого трирічного строку. Заборгованість по нарахуванням за період з травня 2018 року по теперішній час відсутня, відповідач навіть має переплату за надані послуги позивачем, тому підстав для задоволення позову немає та подано заяву про застосування строку позовної давності. Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, за змістом якої позивач не погоджується з доводами представника відповідача, які викладенні у Відзиві з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно до наданої довідки про заборгованість відповідач здійснював оплати за постачання природного газу на протязі 2019-2020 років, тим самим визнав заборгованість та перервав строк позовної давності. Крім того, передбачені обов`язки споживача, зокрема забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору, надають право на вимогу 3% річних та інфляційних втрат у разі порушення таких обов`язків. Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, згідно змісту якої остання не погоджується з цивільним позовом в повному обсязі та просить суд відмовити в його задоволені. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханям слухати справу без участі представника, позовні вимоги підтримав повністю на обставинах зазначених у позові та відповіді на відзив. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, позовні вимоги не визнала повністю, як зазначено у відзиві та запереченнях. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність представника позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. ТОВ «Харківгаз збут» з 01.07.2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови №1588 від 21.05.2015 року та з 11.05.2017 року - згідно постанови № 633 від 11.05.2017 року. Відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут» за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] . Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті Товариства. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. При цьому АТ «Харківгаз» відповідно до Постанов НКРЕКП, зокрема, №789 від 13 березня 2015 року, №2284 від 08 вересня 2015 року, №809 від 19 червня 2017 року в контексті обставин даної справи провадить господарську діяльність з розподілу природного газу на території Харківської області, тобто є Оператором ГРМ. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За приписами статті 40 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, затверджено Кодекс газорозподільних систем, яким визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. ТОВ «Харківгаз Збут» відповідно до ліцензії надає послуги з постачання природного газу на території Харківської області, зокрема в місті Харків. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу газорозподільним систем передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів до газорозподільної мережі для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498. Відповідно до п. 3 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою типового розподілу природного газу. Згідно п. 7 гл. 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь - яких дій які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви - приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та /або документально підтверджене споживання природного газу. Отже, між ТОВ «Харківгаз збут» та [PERSON] договір на постачання природного газу є таким, що укладений шляхом заява - приєднання. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Станом на лютий 2021 року відповідач мав заборгованість по сплаті послуг з газопостачання за період з 01.07.2015 в розмірі 4649,53 гривень, що підтверджено даними довідки про заборгованість за природний газ за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] на ім`я відповідача [PERSON] ТОВ «Харківгаз збут» звернулося до суду з позовом 06 травня 2021 року, просить стягнути заборгованість за спожиті комунальні послуги з відповідача за період з липня 2015 року по лютий 2021 року включно, відповідачем подано заяву про застосування до вказаної позовної вимоги строку позовної давності, позивачем не надано ніяких доказів поважності причин пропуску позовної давності, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості нарахованої за період липень 2015 року квітень 2018 року включно, в зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - частина четверта статті 267 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу ч.3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. В той же час до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-43цс17). Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу». Згідно розрахунку, відповідач здійснював періодичні платіжки в 2019 -2020 роках в розмірі останніх нарахувань в межах позовної давності, що на думку суду свідчить про здійснення поточної оплати за 2019-2020 роки. Таким чином, переривання строку давності стосовно всієї суми заборгованості не відбулося, оскільки платежі є щомісячними. Так у постанові ВС від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц висловлено правову позицію, де зазначено, що якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. У квитанціях про оплату з постачання природного газу чітко зазначено період, згідно якого здійснюється оплата, яка полягала у сплаті періодичних платежів за конкретний місяць конкретного року. Будь яких дій та оплат, які б свідчили про визнання відповідачем заборгованості перед позивачем не здійснювалося, жодних договорів не укладалось. Так особа вносячи плату за комунальні послуги вказує місяць, за який справляється плата, то виконавець комунальних послуг зобов`язаний зарахувати плату саме за місяць, вказаний у платіжному документі. Відповідно твердження представника позивача, що відповідачка сплачувала заборгованість за попередні роки, а не за той період, який вказаний у квитанціях про сплату, суд вважає хибними. Таким чином позовні вимоги за період з 01.07.2015 по 28.02.2021 задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Що стосується стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, тобто за період з травня 2018 року по лютий 2021 року, яка становить 4649 грн 95 коп., суд вважає, що з урахуванням платежів, які здійснювалися за аналогічний період відповідачем, на загальну суму 4800 грн, поточна заборгованість погашена. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості слід відмовити, оскільки відповідачем в повному обсязі сплачена заборгованість за комунальні послуги в межах строку позовної давності, тобто за період з травня 2018 року по лютий 2021 року. Щодо нарахування пені, суд зазначає, що починаючи з 17.08.2020 в силу Закону України від від 17березня 2020року N530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Згідно з вимогами абзацу 2 п. 8.2 Розділу VIII Типового договору розподілу природного газу, в редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 691 від 12.07.2018, у разі порушення споживачем, що є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Позивачем заявлено до стягнення 15,83 грн. пені. За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 Цивільного кодексу України встановлено що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Матеріали справи доказів укладення між сторонами такого договору про збільшення позовної давності не містять. Відповідно до довідки про заборгованість, пеня у розмірі 15,83 грн нарахована у період серпень 2019 року лютий 2020 року. Таким чином, у задоволені вимоги про стягнення пені належить відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку спеціальної позовної давності. Щодо вимог позивача про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму заборгованості нарахованих за прострочення договірних зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд приходить до наступного. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). 26 квітня 2017 року Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання. На підставі викладеного, суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за прострочення договірних зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в строках позовної давності за період з 01.05.2018 по 28.02.2021 у розмірі - 3 % річних 532,79 грн, інфляційні витрати 1\~013,24 грн, при цьому враховує, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що ним вжиті всі залежні заходи щодо належного виконання зобов`язання та не приймає до уваги заперечення відповідача щодо сплати суми поточного боргу в повному обсязі, оскільки вказана обставина не є підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті наданих послуг газопостачання. В задоволені вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за прострочення договірних зобов`язань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 01.07.2015 по 30.04.2018 слід відмовити у зв`язку з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилами ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати позивача по сплаті судового збору при зверненні до суду пропорційно заявлених позовних вимог. Встановлено, що позовні вимоги ТОВ «Харківгаз збут» задоволено на 24,11% (з 6413,06 грн на 1546,03 грн). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяву у розмірі 547,30 грн (24,11 % від 2270,00 грн).

Outcome: partial