Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача кошти за договором позики. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між [PERSON] та [PERSON] 01.10.2014 року було укладено договір безпроцентної позики грошей, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 757 575 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язувалась повернути зазначені кошти у термін до 01.10.2015 року включно. Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору безпроцентної позики грошей від 01.10.2014 року, а саме: у зв"язку з порушенням строків повернення позики. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, просили позовні вимоги задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між між [PERSON] та [PERSON] 01.10.2014 року було укладено договір безпроцентної позики грошей, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 757 575 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язувалась повернути зазначені кошти у термін до 01.10.2015 року включно (а.с.7-8). Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Однак позичальник [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконала, грошових коштів у передбачений строк не повернула. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору позики належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу грошові кошти станом на 17.02.2016 року у сумі 5 251 077 грн. 90 коп., яка складається з основного боргу у сумі 1 580 670 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 17 447 грн. 53 коп., індексу інфляції у сумі 69 630 грн. 62 коп., неустойки у сумі 3 583 329 грн. 75 коп. Позивачем надано суду розрахунок суми заборгованості який досліджено та перевірено судом. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, а обставини справи підтверджені належними та допустими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved