Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

У вересні 2018 року позивач, орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, діючи в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], звернувся до суду з вимогою про позбавлення її батьків: [PERSON] і [PERSON] батьківських прав. Як підставу позову зазначено, що відповідно до інформації Шевченківського ВП Куп'янського відділу поліції ГУНП в Харківській області 22.02.2018 року о 22.58 год. до поліції надійшла заява [PERSON] з проханням вжити заходів до пошуку її неповнолітніх дітей: [PERSON], 2003 р.н. і [PERSON], 2007 р.н.. 23.02.2018 року близько 01.30 год. місцезнаходження неповнолітніх було встановлено, діти знаходилися на залізничному вокзалі у м. Красноград, після чого [PERSON] поставлено на облік служби, як дитину, яка схильна до бродяжництва. Відповідно до акту обстеження умов проживання матері [PERSON] від 23.02.2018 року родина проживає в найманому будинку, де [PERSON] стала мешкати з матір'ю з осені 2017 року. До цього часу [PERSON] проживала з бабусею в с.м.т. Ківшарівка м. Куп'янськ Харківської області. [PERSON] не знаходила спільної мови з матір'ю, внаслідок чого виникали постійні конфлікти. Дівчина категорично не бажала повертатись додому. 26.02.2018 року [PERSON] була влаштована до комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» в с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області. З матір'ю дівчини була проведена роз'яснювальна робота, надані рекомендації щодо налагодження відносин з дитиною. [PERSON] підписала офіційне попередження щодо відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків та отримала інформацію щодо місця перебування дівчини, було рекомендовано обов'язкове спілкування з дівчиною. Проте, мати до цього часу жодного разу не телефонувала дівчині в центр та не відвідала її. За повідомленням Шевченківського ВП Куп'янського відділу поліції ГУНП в Харківській області № 3073 від 01.08.2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. За час перебування у центрі [PERSON] не змінила свого ставлення до матері, не бажає повертатися до неї на спільне проживання і не виявляє бажання спілкуватися з нею і членами її родини, мати жодного разу не відвідала доньку, не телефонувала їй або фахівцям закладу, не цікавилась її життям, здоров'ям, розвитком. Відповідно до інформації служби у справах дітей Куп'янської міської ради з [PERSON] працівниками служби було проведено бесіду профілактичного характеру щодо відповідальності та належного виконання батьківських обов'язків, батьку було запропоновано відвідати центр соціально-психологічної реабілітації, зібрати відповідний пакет документів для повернення йому дитини, однак останній проігнорував запропоноване та більше до служби не з'являвся. [PERSON] 27 березня 2018 року був звільнений з виправної колонії, в якій відбував покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України. За час перебування [PERSON] у закладі батько [PERSON] жодного разу не відвідав доньку, спілкувався з нею за телефоном, яке ініціювала сама [PERSON]. На даний час ні [PERSON], ні фахівці закладу не мають зв'язку з батьками вихованки. [PERSON] навчалась в Куп'янській загальноосвітній школі № 12 І-ІІІ ступенів з 1 по 5 клас, вихованням дівчини займалася лише бабуся. Батьки із донькою не проживали, не займалися утриманням дитини на момент її навчання, до школи в 1 клас [PERSON] привела бабуся [PERSON], яка займалася вихованням, навчанням, утриманням онуки, детальних відомостей про проживання батьків навчальний заклад не має. З 01.09.2015 року по 17.11.2017 року [PERSON] навчалась у Курилівській загальноосвітній школі, проживала з бабусею, яка займалась матеріальним утриманням, забезпеченням потребами дитини, відвідувала батьківські збори, спілкувалась з класним керівником. Коли бабуся занедужала, [PERSON] змушена була переїхати до матері, проте батьки вихованням дитини не займалися, батько знаходився у місцях позбавлення волі, до навчального закладу жодного разу ніхто з батьків не з'являвся. З 22.11.2017 року [PERSON] навчалася у 7 класі Шевченківської школи, за час навчання не цікавилися навчанням дитини, зв'язок із матір'ю підтримувався лише у телефонному режимі. Відповідно до інформації КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей за шість місяців перебування [PERSON] у закладі батько [PERSON] відвідав доньку один раз 15.06.2018 року, кілька разів спілкувався з нею за телефоном бабусі [PERSON], таке спілкування ініціювала сама дівчина, на даний час ні фахівці закладу, ні [PERSON] не мають зв'язку з батьком вихованки. Відповідно до інформації КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» № 01-15/105 від 13.08.2018 року [PERSON] не змінила свого ставлення до матері, не бажає повернутись до неї на спільне проживання і не виявляє бажання спілкуватися з нею та членами її родини, за шість місяців перебування доньки у закладі мати жодного разу не відвідала доньку, не телефонувала їй або фахівцям закладу, не цікавилась її життям, здоров'ям та розвитком, що вказує на те, що мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків. Невиконання батьківських обов'язків є наслідком недбалого ставлення до своєї дитини. Отже, батьки дитини ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню [PERSON], не цікавляться її життям, не піклуються про здоров'я, не цікавилися життям дитини за час відвідування нею школи, не відвідували протягом шести місяців перебування [PERSON] в Центрі реабілітації. Всі вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування батьками своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своєї дитини. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] та батька [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в червні 2018 року, в результаті членами комісії прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав матері та батька відносно їхньої доньки. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, не погодившись з викладеним у позові, проте фактично не заперечувала проти вимог позовної заяви, пояснивши, що її донька [PERSON] дійсно, з п"ятирічного віку проживала та виховувалась бабусею з боку бувшого чоловіка, [PERSON], оскільки сама вона не в змозі була виховувати дитину та забезпечувати сім»ю. Підтвердила, що жодного разу протягом проживання доньки у бабусі не сходила до школи, не з»їздила, не зателефонувала. На літні канікули донька приїжджала до с.м.т. Шевченкове. Пояснила також, що дійсно, жодного разу не приїздила до реабілітаційного Центру, де зараз знаходиться [PERSON], навіть не зателефонувала, не поцікавилась у вчителів, не поспілкувалась з психологом у закладі, посилаючись на нестерпний характер [PERSON]. При цьому, заявила, окрім того під час розгляду справи у суді, що категорично не поїдє до доньки, поки вона сама не усвідомить свою погану поведінку. Крім того пояснила, що дуже занепокоєна за долю та поведінку своїх ще трьох дітей, які проживають з нею та співмешканцем, коли, якщо раптом повернеться додому донька. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки не повідомив, відповідно до вимог ст. 131 ЦПК України належним чином вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи згідно зворотним поштовим повідомленням в матеріалах справи (а.с. 44, 45, 51) та опублікованому оголошенню на сторінці Шевченківського районного суду Харківської областіhttp://sh.hr.court.gov.ua/sud2037/ офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі «Інтернет» (а.с. 59). Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», частин 2, 3 ст. 150, ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, а також якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно свідоцтву про народження [NUMBER] від 19.06.2012 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до паспорту громадянина України [NUMBER] від 30.05.2012 року відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно інформації Шевченківського ВП Куп'янського відділу поліції ГУНП в Харківській області 22.02.2018 року о 22.58 год. до поліції надійшла заява [PERSON] з проханням вжити заходів до пошуку її неповнолітніх дітей: [PERSON], 2003 р.н. і [PERSON], 2007 р.н., місцезнаходження яких було встановлено 23.02.2018 року близько 01.30 год., діти знаходилися на залізничному вокзалі у м. Красноград (а.с. 7). Наказом начальника служби у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області № 4 від 26.02.2018 року [PERSON], [INFO], поставлено на облік служби, як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах (а.с. 9). Відповідно до акту обстеження умов проживання родини матері [PERSON] від 23.02.2018 року багатодітна родина з початку зими проживає в найманому будинку по [ADDRESS], який оснащений необхідними комунікаціями (електроенергія, газ, вода, водовідведення), [PERSON] проживає з матір'ю з осені 2017 року, до цього часу [PERSON] проживала з бабусею по батьковій лінії у с.м.т. Ківшарівка м. Куп'янськ Харківської області. [PERSON] не знаходить спільної мови з матір'ю, внаслідок чого виникають постійні конфлікти з нею, дівчина категорично не бажає повертатись додому, внаслідок чого після розмови з дівчиною було вирішено направити останню до обласного центру соціально-психологічної реабілітації (а.с. 8). Згідно акту прийому дитини до центру від 26.02.2018 року об 11.30 год. [PERSON], [INFO] влаштована до комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» в с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області (а.с. 10). За результатами роз'яснювальної роботи працівниками служби у справах дітей з матір'ю дівчини [PERSON], були надані рекомендації щодо налагодження відносин з дитиною. Матір»ю було підписано офіційне попередження щодо відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. В протоколі бесіди з матір'ю дитини, [PERSON] і бабусею [PERSON] було рекомендовано обов'язкове спілкування з дівчиною (а.с. 11). Натомість протягом 9-ти місяців мати дитини жодного разу не телефонувала [PERSON] в центр та не відвідала її. Не телефонувала вона і фахівцям закладу, не цікавилась життям доньки, здоров'ям, розвитком (а.с. 13). За повідомленням Шевченківського ВП Куп'янського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 01.08.2018 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей) (а.с. 12). Відповідно до інформації комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» від 08.06.2018 року [PERSON] 26.02.2018 року була зарахована до закладу, з дитиною проводиться корекційна робота щодо вирішення потреб дитини, на час складання інформації [PERSON] не змінила свого ставлення до матері, не бажає повертатися до неї на спільне проживання і не виявляє бажання спілкуватися з нею і членами її родини. Згідно інформації служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області з батьком дитини, [PERSON], працівниками служби було проведено бесіду профілактичного характеру щодо відповідальності та належного виконання батьківських обов'язків, батьку було запропоновано відвідати центр соціально-психологічної реабілітації, зібрати відповідний пакет документів для повернення йому дитини, однак останній проігнорував запропоноване та більше до служби не з'являвся (а.с. 15). За повідомленням Куп'янського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 24.06.2018 року [PERSON] 27 березня 2018 року був звільнений з виправної колонії, в якій відбував покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України (а.с. 16). Відповідно до інформації комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» від 08.06.2018 року за час перебування у закладі [PERSON] батько вихованки жодного разу не відвідав доньку, спілкувався з нею за телефоном, що ініціювала сама [PERSON]. На даний час ні [PERSON], ні фахівці закладу не мають зв'язку з батьками вихованки (а.с. 14). За інформацією Куп'янської загальноосвітньої школи № 12 І-ІІІ ступенів Куп'янської міської ради від 06.08.2018 року, де [PERSON] навчалась з 1 по 5 клас, вихованням дівчини займалася бабуся [PERSON], яка відвідувала батьківські збори, матеріально забезпечувала дитину, створювала вдома належні умови для її навчання (а.с. 19). Згідно інформації Куп'янської загальноосвітньої школи № 12 І-ІІІ ступенів Куп'янської міської ради від 06.08.2018 року батьки [PERSON] із донькою не проживали, не займалися утриманням дитини на момент її навчання, до школи в 1 клас [PERSON] привела бабуся [PERSON], яка займалася вихованням, навчанням, утриманням онуки, детальних відомостей про проживання батьків навчальний заклад не має (а.с. 18). За інформацією Курилівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Куп'янської районної ради, де з 01.09.2015 року по 17.11.2017 року навчалась [PERSON], проживала також з бабусею [PERSON], яка займалася її матеріальним утриманням, забезпеченням елементарними потребами дитини, відвідувала батьківські збори, постійно цікавилася навчанням онуки, часто спілкувалася з класним керівником у телефонному режимі, а коли бабуся занедужала [PERSON] змушена була переїхати до матері, батьки дитини [PERSON] і [PERSON] вихованням дитини не займалися, батько знаходився у місцях позбавлення волі, до навчального закладу жодного разу ніхто з батьків не з'являвся (а.с. 17). За повідомленням Шевченківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 360 від 23.02.2018 року [PERSON], [INFO], навчалася у 7 класі з 22.11.2017 року, за час навчання батьки дівчини не цікавилися навчанням дитини, зв'язок із матір'ю підтримувався лише у телефонному режимі (а.с. 20). Відповідно до інформації комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» № 01-15/106 від 13.08.2018 року за дев»ять місяців перебування [PERSON], [INFO], у закладі батько дитини [PERSON] відвідав доньку один раз 15.06.2018 року, кілька разів спілкувався з нею за телефоном бабусі [PERSON], спілкування ініціювала сама дівчина, на даний час ні фахівці закладу, ні [PERSON] не мають зв'язку з батьком вихованки (а.с. 21). За повідомленням комунального закладу «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Надія» № 01-15/105 від 13.08.2018 року [PERSON], [INFO], не змінила свого ставлення до матері, не бажає повернутись до неї на спільне проживання і не виявляє бажання спілкуватися з нею та членами її родини, за дев»ять місяців перебування доньки у закладі мати жодного разу не відвідала її, не телефонувала їй або фахівцям закладу, не цікавилась її життям, здоров'ям та розвитком, не привітала навіть дитину з Днем народження, 20.10.2018 року, що вказує на те, що мати свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків (а.с. 22). Фахівцями закладу проводилось дослідження емоційного стану [PERSON], та виявлено, що дитина відчуває у родині власну ізольованість, втрату емоційного контакту з матір'ю, відсутність її виховного впливу, нестачу емоційного спілкування в родині взагалом. Після проведення циклу корегуючих заходів дитина стала більш врівноваженою, адекватно реагує на схвалення чи зауваження, систематично відвідує навчальний заклад, приймає участь у виховних заходах, однак не змінилося відношення дитини до матері, [PERSON] з болем сприймає відсторонене ставлення матері до себе, відчуває себе зайвою, має у родині матері відчуття власної незначущості і категорично відмовляється повернутися на спільне проживання до неї (а.с. 63). Отже, свідоме нехтування матір'ю [PERSON] та батьком [PERSON] своїми обов'язками щодо виховання доньки [PERSON] є проявом невиконання ними батьківських обов'язків є наслідком недбалого ставлення до своєї дитини. Свідок [PERSON], мати відповідачки, пояснила, що онука [PERSON] дійсно з 5 років мешкає у другої бабусі у с.м.т. Ківшарівка Куп»янського району, є дитиною розвитою, активною, постіно приїздила на літні канікули до матері у с.м.т. Шевченкове. Також пояснила, що мати [PERSON], [PERSON] не мала змоги виховувати та забезпечувати родину, у тому числі, і [PERSON]. На теперішній час [PERSON] виховує ще трьох дітей, які постійно проживають з нею. Підтвердила, що [PERSON] не відвідувала доньку на Ківшарівці, не цікавилась її навчанням, не спілкувались з вчителями і у телефонному режимі. У зв»язку зі станом здоров»я бабусі [PERSON], [PERSON] переїхали до родини матері, де прожила майже 4 місяці та втекла, оскільки стосунки не склалися. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року ), держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Представниками Центру соціально-психологічної реабілітації дітей була з'ясована і викладена в письмовому вигляді думка дитини [PERSON] шляхом написання відповідних заяв від 13.08.2018 року стосовно того, чи має вона бажання повертатись до батьків чи до когось з них, яка написана у присутності практичного психолога та вихователя-методиста Центру, згідно яким дитина не бажає повертатись до батьків та проживати з ними (а.с. 23, 24). Як пояснила представник позивача у судовому засіданні, на тепершіній час [PERSON] взагалі висловила позицію, що закінчить самогубством у разі повернення її до родини матері. Стаття 164 Сімейного кодексу України підстави для позбавлення батьків їх батьківських прав. В частині першій даної статті перелічений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. З правових роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 15, в абзаці 2'п.-16 постанови , п.18 № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських: прав» вбачається , що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. У виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом враховуються положення п. 17 ПКМУ № 87 від 28.01.2004 року «Про затвердження типового Положення про цент соціальної реабілітації дітей», відповідно яким передбачено перебування дітей, поміщених до таких закладів протягом дев»яти місяців, термін якого за даною справою сплив у листопаді поточного року. Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вважає, що обставини справи, а також ставлення батьків протягом десяти років до долі своєї доньки [PERSON], вперта і беззаперечна позиція матері щодо відсутності саме бажання спілкуватися з донькою протягом тривалого життєвого часу та на теперішній час, заперечення найменшого бажання знайти підхід до [PERSON] є беззаперечними доказами винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками відповідачів, які свідчать про ухилення ними від виховання дитини, [PERSON], і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Дії відповідачів свідчать, що вони втратили інтерес до дитини, не мають бажання та можливості утримувати та виховувати її. Суд вживав заходи щодо зміни думки матері дитини з огляду на ставлення її до [PERSON], врахування підліткової психології з метою попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, проте і під час розгляду справи у суді позиція [PERSON] була незмінно впертою, запевнивши про стовідсоткову відсутність її бажання спілкуватися з [PERSON], йти на контакт та проживати разом. Приймаючи рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON], суд виходить виключно з інтересів дитини, вважає його доцільним на даний час та таким, що відповідає інтересам [PERSON]. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved