Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 29.07.2020 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23.01.2013 у сумі 14\~409,20 гривень, яка наявна станом на 18.05.2020, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 8\~802,53 гривень, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, у сумі 3\~164,17 гривень, за пенею у сумі 2\~442,50 гривень. За змістом позову, відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши заяву №б/н від 23.01.2013. У заяві відповідач надав свою згоду із тим, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», викладеними на сайті, складає Договір про надання банківських послуг, та щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням банку. Зауважує, що АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує на сайті «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою. Укладений договір, на думку позивача, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. Відповідач був проінформований про умови кредитування, які надані для ознайомлення у письмовій формі. Тому, як зазначає позивач, відповідно до ч.2 ст.638, ч.2 ст.639 ЦК України договір вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, прийняття пропозиції (акцепту) відповідачем. Крім того, відповідач користувався картковим рахунком, використовував кредитні кошти, тобто, в розумінні ч.2 ст.642 ЦК України прийняв пропозицію. Згідно з позовною заявою, відповідачу відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, у подальшому кредитний ліміт змінений до 8\~000,00 гривень. Позивач також вказує, що згідно з укладеним договором, у разі незгоди зі змінами до Умов або Тарифів Банку, клієнт мав право надати Банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4. Банк виконав свої зобов`язання щодо надання банківських послуг, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами, на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Виникнення простроченої заборгованості, за твердженнями позивача, відбувається в разі несплати щомісячного обов`язкового платежу до останнього календарного числа місяця (включно), наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредитних коштів, тоді зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Прострочені відсотки це нараховані за користування кредитом відсотки, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але, в порушення ним своїх зобов`зань, не погашені, або частково сплачені. Позивач наголошує також, що в редакції умов, що діяли з 01.03.2019 згідно з п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди про те, що починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клаєнта з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Голд». За змістом позову, в порушення умов договору (зокрема, п.п.2.1.1.5.5-2.1.1.5.7, 2.1.1.12.1, 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.7.6) та ст.509, 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань (п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору та ст. 1050, 1054 ЦК України). Станом на 18.05.2020, з урахуванням внесених коштів, за відповідачем, який не виконує своїх зобов`язань за договором, утворилась заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 8\~802,53 гривень, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, у сумі 3\~164,17 гривень, за пенею у сумі 2\~442,50 гривень, тобто, у загальній сумі 14\~409,20 гривень. З вказаних підстав, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, крім того, заходи досудового врегулювання спору не є обов`язковими у зазначених правовідносинах, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 27.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотання про огляд веб-сайту повернуто позивачу без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позову та на підставі клопотання, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки, за адресою реєстрації, підтвердженою на запит суду, що видно з матеріалів справи. Завчасне отримання [PERSON] судових повісток підтверджено наявними у справі поштовими повідомленнями про їх вручення. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надано, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяв по суті справи не подав. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. За матеріалами справи, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Копія засвідченого витягу загальних положень статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ Комерційний банк «Приватбанк» міститься у матеріалах справи. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] відповідно до анкети-заяви від 23.01.2013 підписано договір про надання банківських послуг, за змістом якої клієнтом банку засвідчено згоду із тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідачка підтвердила, що ознайомлена з зазначеними вище складовими договору, які надані для ознайомлення в письмовому виді, проте, в якій редакції, із анкети не вбачається. До позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Детальною роздруківкою (витягом з карткового рахунку), також наданою позивачем, підтверджено, що в період з 26.03.2013 [PERSON] на виконання її заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг активно використовувалась кредитна картка, в рахунок кредитних коштів в межах встановленого ліміту. Так, 23.01.2013 кредитний ліміт був збільшений з 300,00 гривень до 8\~000,00 гривень й вже 26.03.2013 за рахунок цих коштів здійснено сплату комунальних платежів в касі на суму 8\~308,66 гривень. Остання транзакція відповідачки відповідно до зазначеного витягу, що свідчить про використання коштів на потреби відповідачки, а саме, на придбання продуктів в рахунок кредитного ліміту, здійснена 12.06.2018. Також, неодноразово здійснювалось поповнення карткового рахунку через термінали самообслуговування, відбувалось погашення простроченої заборгованості та обов`язкового платежу з картки. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 23.01.2013 станом на 18.05.2020 складає 14\~409,20 гривень та складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 8\~802,53 гривень, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, у сумі 3\~164,17 гривень, за пенею у сумі 2\~442,50 гривень. Заборгованість по тілу кредиту у сумі 8\~815,36 гривень відповідно до розрахунку заборгованості існувала станом на 30.09.2019, а з 01.10.2019 віднесена позивачем на рахунок заборгованості за простроченим тілом кредиту і, за вирахуванням сплаченої суми (12,83 гривень), станом на 18.05.2020 становить 8\~802,53 гривні. Згідно з наданою довідкою, відповідачці 22.01.2016 здійснено видачу іншої кредитної картки, терміном дії до 01.2020. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови не дотримано позивачем, тому й положення ст. 634 ЦК України на правовідносини між сторонами не розповсюджуються. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, 1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч.1,2 ст. 551 ЦК України врегульовано, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, простроченого тіла кредиту, відсотків, нарахованих на вказане тіло, та пені. Слід зауважити, що в обгрунтування позовної вимоги про стягнення відсотків позивач наводить посилання на п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого сторони ніби то дійшли згоди про те, що, починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клаєнта з погашення кредиту, він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Голд». Проте, як видно з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, якими регулюється нарахування зазначених вище відсотків та пені, інших комісій та штрафів, не підписаний відповідачем. Укладений між сторонами кредитний договір про надання банківських послуг б/н у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить умов про встановлення розміру процентів, що підлягають сплаті, зміну їх розміру, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентної ставки. Більш того, з наданих доказів не вбачається, яким саме кредитним продуктом з наведених у витягу з тарифів (різновид картки «Універсальна» тощо) користувалась [PERSON] . Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із наданими до суду умовами ознайомився й погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву. На користь цьому доводу свідчить й та обставина, про яку позивач зазначає, власне, у позовній заяві, а саме, про зміну редакції умов стосовно нарахування відсотків, що відбулась 01.03.2019, не наводячи підтверджень ознайомлення із змінами клієнта банку (відповідача). Також, не вбачається з анкети-заяви, що вказані складові частини договору про надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотки, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному банком розмірах і порядку нарахування. Редакція умов, розміщена на сайті позивача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.05.2015 (провадження № 6-16цс15). Проте, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ КБ "Приватбанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 23.01.2013, а саме, відкрив на ім`я відповідача картковий рахунок, видав платіжну картку із встановленим лімітом, який використовувала [PERSON] протягом строку користування нею. Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідачки чи заперечень проти списання платежів, які стягувались банком під час користування кредитною карткою на час розгляду справи у її матеріалах немає. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 18.05.2020 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором про надання банківських послуг належним чином не виконала, сума тіла кредиту, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Хоча вказана заява-анкета не містить строку користування карткою, повернення кредиту, але, як видно з розрахунку, фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк відповідачем повернуті не були. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту, що з 01.10.2019 стало простроченим, у сумі 8\~802,53 гривень. У суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в належний спосіб згідно з умовами договору процентну ставку, яка, вочевидь, не відповідає й нормі ст. 625 ЦК України. Крім того, не надано позивачем доказів узгодження між сторонами договору умов цивільної відповідальності у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, внаслідок чого у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками та пенею необхідно відмовити. Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню лише у визначеній частині. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 1\~284,10 гривень, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Outcome: partial