Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулася в суд з вказаним вище позовом, в якому просить: зобов'язати [PERSON], не чинити їй перешкод у спілкуванні (вихованні) з онуками, [PERSON] - [INFO], та [PERSON] - [INFO]; визначити спосіб участі [PERSON], у вихованні онуків [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] у вигляді періодичних зустрічей за місцем проживання [PERSON] за адресою: буд. 136 на вул.Івана Франка в с.Доброгостів Дрогобицького району Львівської області під час її перебування в Україні щосуботи та неділі (підчас навчального процесу в школі); проведення щороку спільної з онуками відпустки в літній період протягом трьох тижнів; установити можливість забезпечення періодичного обстеження та при потребі лікування онуки, [PERSON] в лікарні смт.Брюховичі Львівської області та зорових лікувальних центрах м.Дрогобича. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що являється бабусею: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження та про народження її сина [PERSON]. Вона перебуває на роботі в Чеській Республіці, в Україну приїжджає не частіше двох разів на рік. 25 червня 2013 року її син [PERSON] трагічно загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ №317785, виданого 02 липня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Після поховання сина - [PERSON], її онуки з червня 2013 року по серпень 2013 року перебували разом з нею за місцем її проживання в сДоброгостів. На початку серпня 2013 року вона повернулася на роботу в Чехію. 06 листопада 2013 року вона знову приїхала в України для участі в кримінальній справі за фактом вбивства її сина - [PERSON]. Під час цього приїзду вона хотіла зустрітися з онуками, на що [PERSON] заперечила: пропонувала зустрічатися з онуками лише в м.Дрогобичі, за місцем їх проживання та відмовила в тому, щоб онуки могли зустрічатися з нею(бабцею) за місцем її проживання в сДоброгостів. В подальшому, упродовж листопада 2013 року - квітня 2014 року вона систематично телефонувала онукам по телефону, цікавилася їхніми успіхами в школі, їх відпочинком, проти чого заперечувала відповідачка. Вона не може з невісткою знайти спільних підходів до свого спілкування з онуками та щодо її участі у їх вихованні - невістка висловила бажання визначити форму її спілкування та участі у вихованні онуків тільки через судове рішення. Така поведінка невістки, насамперед, порушує права та суперечить інтересам дітей. [PERSON] хворіє з дитинства на очні хвороби, у зв'язку з чим потребує систематичного лікування, як в м.Дрогобичі так і в смт.Брюховичі Львівської області (в спеціалізованому медичному закладі). Це лікування завжди забезпечує вона, хоча відповідачка проти цього зараз заперечує. Вона має вищу педагогічну освіту, має можливість допомагати дітям у їх навчанні, жодних обставин, які б давали підстави вважати, що її спілкування з онуками спричинить шкоду дітям у відповідачки не існує. Створення їй перешкод у спілкуванні із онуками порушує не тільки її права як бабусі, а суперечить інтересам її дітей. Вона впевнена, що виховуючи онуків, вона не тільки виконує свої моральні обов'язки, а й реалізує своє право. За наявності повноцінної сім'ї та природного розвитку сімейних відносин реалізація цього права не породжує жодних проблем. Безперечно, одним із основних особистих немайнових прав дитини є її право на сім'ю та сімейне виховання. Насамперед воно дістає вияв у наданні дитині можливості жити й виховуватися у сім'ї. Як правило, йдеться про проживання дітей у сім'ї своїх батьків. Однак право дитини на сімейне виховання охоплює також її право на спілкування з дідом, бабою, прадідом, прабабою, братами, сестрами та іншими членами сім»ї. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право звернутися до суду з позовом про їх усунення, що вона і змушена зробити. Позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позовній заяві. Просять позов задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] частково визнала, не заперечує проти спілкування бабусі з її дітьми, але не на умовах вказаних позивачем. Разом з тим, повністю погоджується із вимогами позивача щодо її участі у лікуванні дітей. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради [PERSON], пояснив суду, що дійсно позивачка зверталась до них з приводу вирішення питання її спілкування з внуками. Зазначає, що відповідно до порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затверджених постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866 орган опіки і піклування не має повноважень встановлювати порядок участі баби у вихованні її внуків, а тому рекомендували звернутись їй з даним питанням до суду. Що стосується конкретного позову то зазначає, що позивач по справі діє виключно в інтересах онуків, а тому вважає позов підставним. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач по справі [PERSON], являється свекрухою (мамою покійного чоловіка) [PERSON], і бабцею [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватись зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з яким проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаб, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Виходячи із положень вказаної вище статі, вбачається, що основною причиною звернення до суду є перешкоди які чиняться бабі, дідові, тощо. Згідно зі ст. 263 СК України, спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Як встановлено в судовому засіданні малолітні [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] проживають з матір'ю [PERSON] - відповідачкою по справі, за адресою [ADDRESS]. Позивачка, бабця малолітніх дітей проживає окремо по адресі: с.Доброгостів, вул..І.Франка, 136, Дрогобицький район у зв'язку з чим не має вільної можливості приймати участь у спілкуванні з онуками та у їх вихованні, оскільки відповідачка на власний розсуд визначає умови спілкування її дітей з бабою. В судовому засіданні встановлено, що в добровільному порядку вони не можуть дійти згоди щодо участі бабусі у спілкуванні та вихованні внуків. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Беручи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що позивач має право на спілкування з внуками та участь у їх вихованні, та з врахуванням як інтересів малолітніх внуків, так і інтересів баби, вважає за необхідне зобов'язати відповідачку не чинити перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні з внуками та визначити способи її участі у вихованні дітей. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позову, оскільки спілкування позивачки з онуками спрямоване виключно на забезпечення інтересів дітей, а відповідачка цьому перешкоджає.

Outcome: dismissed