Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про відшкодування збитків. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. по просп. Перемоги, поблизу Берестейського шляхопроводу у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, здійснив наїзд на розмежувальну фішку, яка відлетіла та вдарила автомобіль марки «Смарт», державний номерний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року визнано відповідача 1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно Висновку експертного дослідження про оцінку майна №17 від 18 липня 2016 року, складеного судовим експертом [PERSON], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Смарт», державний номерний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 22 червня 2016 року, становить 18167,50 грн. Тому, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в розмірі 24518,70 грн., в тому числі: 18167,50 грн. - відшкодування матеріального збитку, 800,00 грн. - витрати на послуги судового експерта; кошти у сумі 5000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, надавши письмові заперечення на позовну заяву. Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 22 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв. по просп. Перемоги, поблизу Берестейського шляхопроводу у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, здійснив наїзд на розмежувальну фішку, яка відлетіла та вдарила автомобіль марки «Смарт», державний номерний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, що підтверджується Довідкою №94301827 про дорожньо-транспортну пригоду та схемою місця ДТП (а.с. 6, 11). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП (а.с. 5). Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль марки «Смарт», державний номерний номер [NUMBER], належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10). Відповідно Довідки №94301827 про дорожньо-транспортну пригоду власником автомобіля марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON] (а.с. 11). Відповідно Висновку експертного дослідження про оцінку майна №17 від 18 липня 2016 року, складеного судовим експертом [PERSON], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Смарт», державний номерний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 22 червня 2016 року, становить 18167,50 грн. (а.с. 12-25). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи те, що позивачу було завдано матеріальні збитки в розмірі 18167,50 грн. внаслідок ДТП, яке відбулося з вини відповідача 1 та з урахуванням постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 - 18167,50 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач переніс сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000,00 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 800,00 грн. на рахунок ФОП [PERSON] за експертні послуги, що підтверджується квитанцією №57211281 від 14.07.2016 року (а.с. 27). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду з вини лише відповідача 1, що також підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року, а відповідач 2 виступає лише власником автомобіля марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], яким керував відповідач 1, а також беручи до уваги, що відповідальність за спричинене ДТП несе лише особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, в даному випадку відповідач 1, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial