Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила зобовязати відповідача за її рахунок знести самочинно збудовану огорожу на земельній ділянці по Старому Бульвару, 16/1 з приведенням земельних ділянок у придатний для використання стан. Позов обґрунтовується тим, що позивач є власником квартири №3 по Старому Бульвару, 16/1 у м.Житомирі, що знаходиться на другому поверсі двоповерхового, шестиквартирного цегляного будинку, збудованого до 1916 року, який відноситься до переліку памяток архітектури Житомирської області місцевого значення. Посилаючись на те, що відповідач, яка є власником квартири розташованої на першому поверсі, під периметром належної позивачу квартири незаконно збудувала на прибудинковій території капітальну огорожу, захопивши частину земельної ділянки та перекривши будь-яку можливість доступу до зовнішніх стін будинку, вважає таку забудову самочинною та такою, що підлягає знесенню за рахунок відповідача. Крім того, вказує, що будинок по Старому Бульвар,16/1 є памяткою архітектури місцевого значення, а відповідач мав використовувати памятку у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень памятки та забезпечувати збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядкування, оздоби, тощо. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявилася, судові повістки, що неодноразово направлялися на зареєстровану адресу її проживання, були повернені до суду відділенням поштового звязку з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи на згідно ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1660 (а.с.5-8). Згідно розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 04.03.2006 року №151 житловий будинок №16/1 по Старому Бульвару, 1916 року забудови, двоповерховий, шестиквартирний цегляний знаходиться в переліку памяток архітектури Житомирської області місцевого значення. Як вбачається з наданих позивачем фотокарток, що містяться в матеріалах справи, на території житлового будинку №16/1 по Старому Бульвару встановлено камяну огорожу. З копії відповіді Управління житлового господарства Житомирської міської ради №1-2325 від 01.12.2014 року вбачається, що за інформацією КП «ВЖРЕП №3» Житомирської міської ради працівниками підприємства 20.08.2014 року здійснено комісійне обстеження житлового будинку № 16/1 по бульвару Старому, в ході якого встановлено, що зовнішні огороджувальні конструкції житлового будинку перебувають в задовільному стані (а.с.11). Згідно із матеріалів інвентаризаційної справи № 10844 на обєкт нерухомого майна за адресою: м.Житомир, Старий Бульвар, 16/1, а саме генерального плану (схеми) присадибної ділянки з будовами по пров. 50-ліття Жовтня, квартал № 111, вбачається, що навколо житлового будинку, позначеного літ. «А-2», розташована огорожа, позначена №1-2 (а.с. 64). Також із вказаного генерального плану (схеми) присадибної ділянки від 27.06.1973 р. вбачається, що землекористувачем ділянки є Міська рада депутатів (а.с. 64). Згідно листа виконавчого комітету Житомирської міської ради №85/6069 від 15.08.2014 рішення щодо передачі земельної ділянки по Старому Бульвару, 16/1 у власність або користування не приймалось (а.с. 13). Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України Про благоустрій населених пунктів огорожі відносяться до малих архітектурних форм. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника обєкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Також, згідно із п. 4.5. ДБН Б.2.2-5-2011 «Благоустрій територій», огорожі відносяться до елементів благоустрою. Вимоги щодо огорожі (висоти, конструкції, матеріалу) встановлюються місцевими правилами забудови. Відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України у п. 5 постанови №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи видно, що у своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що остання не має можливості доступу до зовнішнього перемету тієї частини будинку, де розташована її квартира через збудовану на прибудинковій території капітальну стіну, а також на те, що остання збудована без отримання необхідних дозволів, однак вказані доводи суд вважає голослівними, оскільки позивачем належних та допустимих доказів щодо наявності порушеного права суду надано не було. Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Натомість, позивачем не доведено, що спірну огорожу збудовано саме відповідачем, а також те, що останнім допущено істотне порушення будівельних норм і правил (зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність). При цьому суд звертає увагу на розяснення надані у пунктах 22-25 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року про те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення особи до відповідальності. Відхилення від проекту забудови обєкта нерухомості або від будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього обєкта не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення обєкта нерухомості. А тому, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача знести самочинно збудовану огорожу на земельній ділянці по Старому Бульвару,16/1 з приведенням земельних ділянок у придатний для використання стан, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed