Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 02.11.2015 між нею та [PERSON] , посвідчений 02.11.2015 приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Кізуб Т.Є. за реєстровим №1282, та припинити державну реєстрацію права власності [PERSON] на 3/4 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] право власності на ѕ частки вказаного житлового будинку та стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 листопада 2015 року між нею та відповідачкою, яка є її онукою, було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов укладеного договору відповідачка зобов`язалася довічно її утримувати, а вона передала їй у власність ѕ частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Близько року тому відповідачка практично перестала за нею доглядати, відмовляється надавати їй побутові послуги, тобто не виконує умови договору. У свою чергу, вона є людиною похилого віку, отримує мізерну пенсію та потребує все більше стороннього догляду, якого відповідачка їй не забезпечує. З посиланням на ст.755 ЦК України просить договір довічного утримання розірвати. Сторони у судове засідання не з*явилися, подавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідачка, - і про визнання позову. Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» \~\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. За положеннями ст.755,\~756 ЦК України\~\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу набувача;\~\~у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням\~\~або\~\~неналежним\~\~виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває\~\~право\~\~власності\~\~на майно, яке\~\~було\~\~ним\~\~передане,\~\~і\~\~має\~\~право\~\~вимагати\~\~його повернення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у\~главі 53 ЦК України. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною (частина друга статті 651 Цивільний кодекс України), а також у разі односторонньої відмови від договору, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом (частина третя статті 651 Цивільний кодекс України). Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 334 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Кізуб Т.Є., зареєстрованого в реєстрі за №11282, згідно якого позивачкою, як відчужувачем, передано відповідачці, як набувачу, у власність ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] , та взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Згідно п.2.1 договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісяця має надаватися набувачем [PERSON] , оцінюється сторонами в сумі 700 грн. Утримання визначається у вигляді: надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 10 днів, послуги перукарні один раз на місяць; ремонт побутової, а також аудіо-, відеотехніки, тощо). Оцінюється сторонами в сумі 100 грн; щомісячного забезпечення відвідування театру, філармонії, залу органної музики або інших концертних залів та закладів для розваг. Оцінюється сторонами у сумі 100 грн; забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на суму 300 грн, але не може перевищувати 1200 грн на рік; сплата комунальних платежів на суму 200 грн на місяць. Відповідно до п.3.1.2 договору відчужував має право вимагати розірвання договору та повернення ѕ часток житлового будинку у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за цим договором. Пунктом 4.5 визначено, що цей договір може бути розірваний однією із сторін у судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що протягом останніх( останнього) року позивачка утримує себе самостійно, відповідачка не надає грошових коштів позивачці на придбання продуктів харчування та ліків, вона за особисті грошові кошти сплачує комунальні послуги, самостійно прибирає в будинку, про що не заперечує відповідачка. Усе наведене свідчить про неналежне виконання відповідачкою умов договору довічного утримання. Таким чином, дослідженими у суді доказами, які надала позивачка і які не спростувала відповідачка, повністю доведено, що позивач протягом останного року була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме: забезпечення її харчуванням, одягом, доглядом, надання побутових послуг (прання білизни, прибирання приміщень), надання необхідної допомоги, тобто відповідачка неналежно виконувала умови договору довічного утримання, а тому він підлягає розірванню. Відповідно до позовної заяви та заяви відповідачки від 01.11. 2021 сторони не заперечують проти розірвання договору у зв"язку з неможливістю його виконання відповідачкою, що є підставою для розірвання договору відповідно до\~ст.755 ЦК України. Суд встановив також, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивачки обгрунтовані на законі і доведені у судовому засіданні. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.\~\~

Outcome: approved