Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до Дочірнього підприємства "Санаторій "Україна" Приватного акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" (далі Відповідач) про про стягнення недорахованої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що із 17.02.2015 р. до 03.12.2015 р. вона працювала на Дочірньому підприємстві «Санаторій «Україна». 17.02.2015 вона була прийнята на посаду головного економіста ДП «Санаторій «Україна», з посадовим окладом 3 тис. 506 грн. 02.03.2015 вона була переведена на посаду провідного економіста ДП «Санаторій «Україна», з посадовим окладом 3 тис. 255 грн. З квітня по липень місяці 2015 р. [PERSON] : 1) виконувала роботу провідного економіста; 2) отримувала доплату за суміщення посади інспектора з кадрів у розмірі 50% від посадового окладу провідного економіста; 3) отримувала доплату за складність і напруженість роботи в розмірі 50% від посадового окладу провідного економіста. Таким чином, за період із квітня по липень місяці 2015 р., щомісячно, її дохід в ДП «Санаторій «Україна» становив 6 тис. 510 грн. (3 тис. 255 грн. + 1 тис. 627 грн. 50 коп. + 1 тис. 627 грн. 50 коп.). Наказом №230-К від 03.08.2015 р. вона була переведена на посаду начальника відділу кадрів (з посадовим окладом 3 тис. 506 грн.). Також 03.08.2015 р. вона була прийнята на посаду 0,5 одиниці провідного економіста за сумісництвом (з посадовим окладом 3 тис. 255 грн.); наказ №233-К від 03.08.2015 р.. Наказом головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» №125 від 03.08.2015 р.: 1) було скасовано доплату за суміщення посади інспектора з кадрів провідному економісту [PERSON] , у зв`язку з переведенням на посаду начальника відділу кадрів; 2) [PERSON] було надано доплату в розмірі 50% від посадового окладу начальника відділу кадрів, за суміщення посади провідного економіста. Таким чином, з 03.08.2015 р., щомісячно вона отримувала: 1) оклад начальника відділу кадрів у розмірі 3 тис. 506 грн.; 2) 50% від посадового окладу начальника відділу кадрів, за суміщення посади провідного економіста - 1 тис. 753 грн.; 3) 0,5 ставки посадового окладу провідного економіста за сумісництвом - 1 тис. 627 грн. 50 коп. Отже, за період із 03.08.2015 до 03.12.2015, щомісячно, її дохід в ДП «Санаторій «Україна» становив 6 тис. 886 грн. 50 коп. (3 тис. 506 грн. + 1 тис. 753 грн. + 1 тис. 627 грн. 50 коп. Свою роботу вона будувала так. Протягом робочого дня, з 08 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. вона виконувала роботу начальника відділу кадрів та суміщала роботу провідного економіста взаємодіючи з працівниками бухгалтерії, начальниками структурних підрозділів ДП «Санаторій «Україна» та інше. А роботу на 0,5 ставки посади провідного економіста за сумісництвом виконувала у вільний від основної роботи час. Тобто, вона була внутрішнім сумісником, що і відображалось в окремому табелі робочого часу. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не перевищувала половини місячної норми робочого часу. Вона є інвалідом III групи по зору. Робота їй подобалась. Вона повністю віддавалась роботі, хоча їй часом було дуже важко. Вона втомлювалася, з роботи часто виходила останньою, також працювала у вихідні дні та ввечері вдома. Незаконні вказівки головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» [PERSON] які - завжди в усній формі - надходили від неї їй як начальнику відділу кадрів, стали для неї мотивом для звільнення з роботи. 03.12. 2015 р., на підставі ст. 38 КЗпП України, вона була звільнена з роботи за власним бажанням, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку. На час звільнення їй було недораховано, і відповідно не виплачено частину заробітної плати на загальну суму 7 тис. 337 грн. 71 коп. Відмову виплатити всі належні їй кошти відповідач (в особі головного лікаря [PERSON] ) мотивував тим, що вона, начебто, обманювала головного лікаря. Обман, на думку головного лікаря [PERSON] , полягав у тому, що вона отримувала заробітну плату за виконання обов`язків провідного економіста одночасно і за суміщенням, і за сумісництвом. Фактично звільнення відбулося 04.12.2015 р. Головний лікар [PERSON] , шляхом психологічного тиску на неї і погрози фізичною розправою над нею, під диктовку змусила її написати заяву, датовану 30.11.2015 р.. про те, що вона останні чотири місяці не виконувала роботу провідного економіста. Після отримання від неї вищезазначеної заяви головний лікар [PERSON] 04.12.2015 р. видала наказ «Про відміну доплати» №167-А, датований 30.11.2015 р., яким відповідач протиправно скасував раніше встановлену доплату за суміщення професій та на підставі якого утримав вищезазначені кошти (доплату за суміщення посади провідного економіста) за серпень-жовтень місяці 2015 р. і не став провадити відповідні нарахування за листопад і грудень місяці 2015 р. Вона розцінює такі дії та рішення посадової особи її колишнього роботодавця як протиправні. По-перше, її заява від 30.11.2015 р. була отримана внаслідок здійснення головний лікарем психологічного тиску на неї та погроз застосування насильства щодо неї. Головний лікар [PERSON] говорила, що в разі ненаписання такої заяви, її може бути звільнеї і «па-плахому». Також вона сказала, що якщо вона розповість начальнику охорони санатор: про те, в якому розмірі позивач отримувала зарплату, то він їй «ґолаву атабйот». Ніколи в своем житті до цього вона не чула подібного тону і подібних слів на свою адресу. Тим більше вона була надзвичайно неприємно вражена, що такі слова були сказані людиною, яка має вищу медичну освіту. Вона хворіє на вегетосудинну дистонію. Ця хвороба характеризується тим, що від надмірного хвилювання у будь-який момент може піднятися тиск. Після погроз [PERSON] вона різко відчула симптоми підняття внутрішньочерепного і внутрішньоочного тиску; їй стало зле. Для того, щоби пошвидше дістатися додому, вона вирішила підписати будь-який папірець, про який вона говорить. Єдиним її бажанням у той момент було бажання якомога скоріше припинити спілкування з людиною, яка їй погрожувала, та вийти з її кабінету. По-друге, її вищезазначена заява від 30.11.2015 р., за своєю суттю, є фіктивною, неправдивою, такою, що не відображає реальної дійсності та не може відмінити подій, які відбулися в минулому. Ця заява не може скасувати виконану нею раніше роботу. До того ж, власне 30 листопада 2015 року її на роботі не було (перед цим, 27.11.2015 р. вона усно погодила з головним лікарем свою відсутність 30 листопада і 01 грудня, взявши «відгули»). Із цього випливає, що наказ головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» №167-А від 30.11.2015 р. «Про скасування доплати» є незаконним. Літера «А» в цьому наказі свідчить про те, що він видавався пізніше від дати реєстрації (тобто, «заднім числом»). Зазначає, що вона ще до 03.08.2015 р. за виконувану роботу на підприємстві отримувала два оклада, і це влаштовувало головного лікаря. Перейшовши на посаду начальника відділу кадрів, вона би не погодилася далі виконувати роботу провідного економіста на інших, відмінних від попередніх, умовах. Головний лікар була чудово обізнана про розмір її заробітної плати у період із 03.08.2015 р. до 03.12.2015 р. (так як жодне подібне питання на підприємстві не вирішувалося більше ніким самостійно). І вона входила до кола осіб на підприємстві, які отримували заробітну плату в розмірах, співставних з її розміром зарплати. Але вона отримувала гроші, відпрацьовуючи на двох посадах насправді. І ніхто більше, крім неї, функцій начальника відділу кадрів і провідного економіста нд підприємстві у цей період не виконував. Головного лікаря влаштовувала її робота, коли вона розробляла штатний розклад, ціни на путівки та затверджувала їх в ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», коли вона разом із бухгалтерією здавала статистичні та фінансові квартальні звіти, готувала документи, призначені для участі ДП «Санаторій «Україна» в тендерах з реалізації санаторно-курортних послуг. І головний лікар знала, що саме цю роботу (тобто, роботу провідного економіста) вона виконувала як внутрішній сумісник, одночасно на засадах і суміщення, і сумісництва. Як провідний економіст, на протязі робочого дня вона збирала і отримувала економічно важливу інформацію, контактуючи при цьому з працівниками, керівниками структурних підрозділів і головним лікарем ДП «Санаторій «Україна», передавала економічну інформацію працівникам ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». А власне самі економічні розрахунки, звіти обчислювала і опрацьовувала у вільний від основної роботи час. Вказує, що дії відповідача є незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КзПП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два місяці, що передували звільненню. Її середній заробіток в ДП «Санаторій «Україна» становив: МісяцьНарахована з/п, згідно довідки про середню з/п, грн..Сума донарахування (за суміщення), грн.Розрахункова сума, грн.. Жовтень 201511\~269,671 75313\~022,67 Листопад 20155\~133,501 7536\~886,50 Разом за 2 місяці 19\~909,17 19\~909,17:42 робочих дня = 474,03 грн. за 1 робочий день При цьому заробітна плата позивача за один місяць становить 6 тис. 886 грн. 50 коп. (виходячи з окладу начальника відділу кадрів (3506 грн.)+50% доплати за суміщення посади провідного економіста (1753 грн.)+0,5 ставки посади провідного економіста за сумісництвом (1627 грн.50 коп.). У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з відповідача на її користь недораховану суму доплати за суміщення посади провідного економіста в розмірі 6\~890,05 грн. Стягнути з відповідача на її користь недораховану суму компенсації за невикористану відпустку в розмірі 447,66 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 6\~886,50 грн. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з розрахунку 474,03 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Під час розгляду даної справи позивачем неодноразово збільшувалися позовні вимоги та змінювалась назва позовної заяви. Зокрема, згідно заяви про уточнення частини позовних вимог, відмову від частини вимог, збільшення розміру частини позовних вимог і зменшення розміру їх частини від 21.06.2018 встановлено, що станом на дату подачі даної заяви позивач просить суд: Визнати наказ головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» Гуртавцевої М.В. «Про відміну доплати» № 167 А від 30.11.2015 р. незаконним і скасувати його. Визнати дії відповідача щодо безпідставного утримання коштів з її заробітної плати, недоврахування їй заробітної плати, недоврахування їй компенсації за невикористані основну і додаткову відпустки неправомірними. Стягнути з відповідача на її користь недораховану заробітну плату в розмірі 8\~569,81 грн. у тому числі: - недораховану суму різниці в окладах за березень 2015 року та квітень 2015 року 442,24 грн. - безпідставно утриману суму доплати за суміщення посади провідного економіста в розмірі 6\~145,92 грн. - недораховану доплату за суміщення посад (професій) за листопад 2015 року в розмірі 1\~753,00 грн. - недораховану доплату за суміщення посад (професій) за грудень 2015 року в розмірі 228,65 грн. Стягнути з відповідача на її користь недораховану суму компенсації за невикористані відпустки в розмірі 718,52 грн. у тому числі: - за невикористану основну відпустку 531,08 грн.; - за невикористану додаткову відпустку за ненормований робочий день 187,44 грн.; Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з розрахунку 306,00 грн. за кожен день прострочки по день ухвалення рішення суду. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 6\~886,50 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позивачем надано розрахунок кількості робочих днів за період з 04.12.2015 по 22.12.2020, з якого вбачається, що у вказаному періоді налічувалося 1265 робочих днів. Розрахунок належних їй сум станом на 22.12.2020 складає: недорахована заробітна плата 8\~569,81 грн.; недорахована сума компенсації за невикористані дні відпустки 718,52 грн.; середній заробіток за весь час затримки 1265 робочих днів х 306,00 грн. =387\~090,00 грн. Разом 396\~378,33 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що із 17.02.2015 р. до 03.12.2015 р. [PERSON] працювала на Дочірньому підприємстві «Санаторій «Україна». 17.02.2015 позивачка була прийнята на посаду головного економіста ДП «Санаторій «Україна», з посадовим окладом 3 тис. 506 грн. 02.03.2015 позивачка була переведена на посаду провідного економіста ДП «Санаторій «Україна», з посадовим окладом 3 тис. 255 грн. Таке переведення відбулось із порушенням ст.ст. 21,22,32,103 КЗпП. Таким чином, [PERSON] було недораховано 442,24 грн. З квітня по липень місяці 2015 р. [PERSON] : 1) виконувала роботу провідного економіста; 2) отримувала доплату за суміщення посади інспектора з кадрів у розмірі 50% від посадового окладу провідного економіста; 3) отримувала доплату за складність і напруженість роботи в розмірі 50% від посадового окладу провідного економіста. Таким чином, за період із квітня по липень місяці 2015 р., щомісячно, дохід [PERSON] в ДП «Санаторій «Україна» становив 6 тис. 510 грн. (3 тис. 255 грн. + 1 тис. 627 грн. 50 коп. + 1 тис. 627 грн. 50 коп.). Наказом №230-К від 03.08.2015 р. [PERSON] \~ була переведена на посаду начальника відділу кадрів (з посадовим окладом 3 тис. 506 грн.). Також 03.08.2015 р. [PERSON] \~ була прийнята на посаду 0,5 одиниці провідного економіста за сумісництвом (з посадовим окладом 3 тис. 255 грн.); наказ №233-К від 03.08.2015 р.. Наказом головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» №125 від 03.08.2015 р.: 1) було скасовано доплату за суміщення посади інспектора з кадрів провідному економісту [PERSON] , у зв`язку з переведенням на посаду начальника відділу кадрів; 2) [PERSON] було надано доплату в розмірі 50% від посадового окладу начальника відділу кадрів, за суміщення посади провідного економіста. Таким чином, з 03.08.2015 р., щомісячно [PERSON] \~ отримувала: 1) оклад начальника відділу кадрів у розмірі 3 тис. 506 грн.; 2) 50% від посадового окладу начальника відділу кадрів, за суміщення посади провідного економіста - 1 тис. 753 грн.; 3) 0,5 ставки посадового окладу провідного економіста за сумісництвом - 1 тис. 627 грн. 50 коп. Отже, за період із 03.08.2015 до 03.12.2015, щомісячно, дохід [PERSON] в ДП «Санаторій «Україна» становив 6 тис. 886 грн. 50 коп. (3 тис. 506 грн. + 1 тис. 753 грн. + 1 тис. 627 грн. 50 коп. Свою роботу [PERSON] будувала так. Протягом робочого дня, з 08 год. 00 хв. до 16 год. 30 хв. вона виконувала роботу начальника відділу кадрів та суміщала роботу провідного економіста взаємодіючи з працівниками бухгалтерії, начальниками структурних підрозділів ДП «Санаторій «Україна» та інше. А роботу на 0,5 ставки посади провідного економіста за сумісництвом [PERSON] виконувала у вільний від основної роботи час. Тобто, вона була внутрішнім сумісником, що і відображалось в окремому табелі робочого часу. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не перевищувала половини місячної норми робочого часу. [PERSON] є інвалідом III групи по зору. Робота їй подобалась. [PERSON] повністю віддавалась роботі, хоча їй часом було дуже важко. Вона втомлювалася, з роботи часто виходила останньою, також працювала у вихідні дні та ввечері вдома. Вказівки головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» [PERSON] які - завжди в усній формі - надходили від неї [PERSON] як начальнику відділу кадрів, стали для неї мотивом для звільнення з роботи. 03.12.2015 р., на підставі ст. 38 КЗпП України, [PERSON] була звільнена з роботи за власним бажанням, у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку. На час звільнення [PERSON] було недораховано, і відповідно не виплачено частину заробітної плати на загальну суму 10 тис. 259 грн. 27 коп. Відмову виплатити всі належні [PERSON] кошти відповідач (в особі головного лікаря [PERSON] ) мотивував тим, що вона, начебто, обманювала головного лікаря. Обман, на думку головного лікаря [PERSON] , полягав у тому, що вона отримувала заробітну плату за виконання обов`язків провідного економіста одночасно і за суміщенням, і за сумісництвом. Накази про сумісництво та суміщення від 03.08.2015 були видані головним лікарем [PERSON] . Позивачка протягом робочого часу виконувала функції провідного економіста: - була присутня на виробничих нарадах, де розглядались суто економічні питання; - вирішувала виробничі питання з керівниками структурних підрозділів ДП «Санаторій «Україна», з працівниками планово-економічного відділу ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», головним бухгалтером ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»; - складала статистичну та фінансову звітність; - розробляла проекти організаційних наказів по підприємству; - розробляла штатний розклад в залежності від заповнення санаторію (на 60, 100, 250, 362 чоловік), затверджувала його у ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»; - разом із бухгалтерією та аудитором [PERSON] , яка працювала на підприємстві, складала фінансовий звіт за результатами роботи за 9 місяців 2015 року; - складала тендерну докуменацію; - вела переписку з економічних питань. Останньою роботою позивачки було складання проекту плану на 2016 рік, який вона затверджувала 02.12.2015 р. у планово-економічному відділі ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». Більша частина робочого часу позивачки як провідного економіста припадала на час із 08 год. 00 хв. о 16 год. 30 хв. Наказ головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» [PERSON] №167 А від 30.11.2015 р. «Про відміну доплати» не відповідає нормам чинного законодавства, зокрема: - Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів», введеному в дію 01 вересня 2003 р. наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики; - та розробленій на його підставі Типовій інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженій Постановою КМУ від 30.11.2011 р. №1242. Літера «А» в наказі головного лікаря [PERSON] №167 А від 30.11.2015 р. свідчить про те, що він видавася пізніше від дати реєстрації, чим було порушено порядок уніфікації документів. Сам наказ «Про відміну доплати», який був виданий на підставі доповідної записки в.о. головного бухгалтера [PERSON] , не містить зазначення того, яку саме доплату скасовують. У наказі, крім посилання на доповідну записку в.о. головного бухгалтера від 30.11.2015, відсутня констатуюча частина, щодо відміни доплати, а в самій доповідній записці тільки встановлений факт виплати мені з 03.08.2015 доплати за суміщення та оплата її праці за сумісництвом, які оформлені наказами та підписані головним лікарем. Позивачка згоди на відмову від зароблених коштів не надавала, а отже адміністрація в односторонньому порядку утримала кошти з її зарплати та з компенсації за невикористану відпустку. У розпорядчій частині наказу не прописана сума та підстава утримань. Розрахункові листи за листопад і грудень 2015 року позивачу не були видані на руки, залишки її зароблених коштів були виплачені їй 04.12.2015 розрахунковими ордерами від 03.12.2015, а це доводить про зловживання зі сторони адміністрації. На наказі є написи: «З наказом ознайомлені в.о. головного бухгалтера Донченко С.В. та в.о. начальника відділу кадрів Клименко О.В.» Але станом на 03.09.2015 р., відповідно до ст. 28 КЗпП, закінчився її випробувальний термін. Отже, позивачка з 03.09.2015 була вже начальником відділу кадрів, а не виконуюча обов`язки. Крім того, наказ головного лікаря ДП «Санаторій «Україна» Гуртавцової М. В. №167 А від 30.11.2015 р. «Про відміну доплати» суперечить ст.ст.8,22,58 Конституції України. Дії відповідача, які послідували після видання вищевказаного наказу головного лікаря і безпосередньо перед її звільненням - щодо недонарахування їй частини заробітної плати та компенсацій за невикористані відпустки є похідними, а отже також неправомірними. Підписи позивачки у спірному документі вчинені нею під впливом психологічного тиску. Ще до 03.08.2015 р. позивачка за виконувану роботу на підприємстві отримувала два оклада, і це влаштовувало головного лікаря. Перейшовши на посаду начальника відділу кадрів, вона би не погодилася далі виконувати роботу провідного економіста на інших, відмінних від попередніх, умовах. Головний лікар була чудово обізнана про розмір її заробітної плати у період із 03.08.2015 р. до 03.12.2015 р. (так як жодне подібне питання на підприємстві не вирішувалося більше ніким самостійно). І позивачка входила до кола осіб на підприємстві, які отримували заробітну плату в розмірах, співставних з її розміром зарплати. Але позивачка отримувала гроші, відпрацьовуючи на двох посадах насправді. І ніхто більше, крім неї, функцій начальника відділу кадрів і провідного економіста нд підприємстві у цей період не виконував. Головного лікаря влаштовувала робота позивачки, коли вона розробляла штатний розклад, ціни на путівки та затверджувала їх в ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», коли вона разом із бухгалтерією здавала статистичні та фінансові квартальні звіти, готувала документи, призначені для участі ДП «Санаторій «Україна» в тендерах з реалізації санаторно-курортних послуг. І головний лікар знала, що саме цю роботу (тобто, роботу провідного економіста) вона виконувала як внутрішній сумісник, одночасно на засадах і суміщення, і сумісництва. Як провідний економіст, на протязі робочого дня позивачка збирала і отримувала економічно важливу інформацію, контактуючи при цьому з працівниками, керівниками структурних підрозділів і головним лікарем ДП «Санаторій «Україна», передавала економічну інформацію працівникам ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». А власне самі економічні розрахунки, звіти обчислювала і опрацьовувала у вільний від основної роботи час. Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України і ст. 33 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. З викладеного виходить, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація заробітної плати працівників провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 № 1282-ХІІз наступними змінами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону (в редакції до 16.01.2016 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Згідно із ст. 5 Закону №1282 від 3.07.1991 року підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на відповідний рік. Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати,затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713. Так, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати іез обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Видається, що згідно Індексів споживчих цін, затверджених Державною службою статистики України у період із 17 лютого 2015 року до 3 грудня 2015 року, величина індексу - поживних цін перевищила поріг індексації в 101 відсотків. Сума індексації складає 2 000,67 грн. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу, статей 33, 34 Закону «Про оплату праці», такими Заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону «Про оплату праці», у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Також, Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Відповідно до статей 1 і 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи); компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Відповідно до статей 3 і 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться); виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи порушення строків виплати заробітної плати позивачу, з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої у відповідності до вищевказаного закону та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» становить 1840,46 грн. (1344,93 грн+495,53 грн.), виходячи з розрахунку: Із=Сзі-Сз, де Із=інфляційні збитки; Сзі- сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції; Сз-сума заборгованості за період; Сзі=СзхСіі, де Сіі-сукупний індекс інфляції. Відповідно до ст. 110 КЗпП України, на дату звільнення 03.12.2015 позивачу не було надано розрахункових листів; тобто вона так і не знає яку заробітну плату, за листопад і грудень та компенсацію невикористаних відпусток, їй нараховано при звільнені. Але 04.12.2015 р. їй було виплачено, - на підставі двох видаткових ордерів, датованих 03.12.2015, - близько 1 300 гривень та 1 400 гривень, що підтверджує той факт, що роботодавець, безпідставно (без видання наказу), порушив вимоги ст. 127 КЗпП України, утримавши з її заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку значну суму грошей (приблизно 6 890 грн. 05 коп., що не перекриває моєї заробітної плати). Такими діями роботодавець порушив вимоги ст.129 КЗпП України, допустивши самовільне утримання належної мені суми компенсації за невикористану відпустку. Дії відповідача є протиправними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч.1 ст. 116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КзПП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два місяці, що передували звільненню. Суд приймає наданий позивачем розрахунок належних сум станом на 22.12.2020. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки становить 1265 робочих днів х 306,00 грн. = 387\~090,33 грн. Згідно зі ст. 367 ЦПК України, рішення суду в справах про присудження працівникові виплати заробітної плати може бути допущене до негайного виконання, але не більше як за один місяць. При цьому заробітна плата позивача за один місяць становить 6 тис. 886 грн. 50 коп. (виходячи з окладу начальника відділу кадрів (3506 грн)+ 50% доплати за суміщення посади провідного економіста (1753 грн)+ 0.5 ставки посади провідного економіста за сумісництвом (1627 грн, 50 коп.)). Згідно статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Виходячи із вище викладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі. Стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved