Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами в яких вказала, що відповідачі по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2006 року. В червні 2007 року [PERSON] отримав від позивача за договором позики грошові кошти в сумі 15 000 доларів США строком на два роки для придбання, ремонту та облаштування нової квартири. Строк сплати за договором позики настав після 05.06.2013 року, на даний час кошти позивачу не повернуті. Станом на день повернення коштів - 05.06.2013 року за офіційним курсом Національного банку 100 американських доларів коштували 799 гривень 30 копійок. Тому сума боргу становить 119895 гривень. Як повідомив позивача [PERSON] у вересні 2007 року він став власником квартири [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в ОП ЗМБТІ. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики від 05.06.2007 року у розмірі 119 895 грн., та судовий збір у розмірі 1198,95 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надавши пояснення суду, аналогічні в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у позові, пояснивши суду, що до даних правовідносин норми ст.65 Сімейного кодексу України не застосовуються. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала. Вислухавши сторін по справі всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики від 05.06.2007 року. Позивач надав суду розписки відповідача, якими підтверджується сума позики, строк її повернення. Згідно розписки від 05.02.2008 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача 14 00 тисяч доларів, і зобов'язався повернути суму до 05.06.2013 року; згідно розписки від 29.02.2008 року відповідач [PERSON] позичив у відповідача 5 583 гривень, і зобов'язався повернути борг до 05.06.2013 року; згідно розписки від 14.04.2008 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача по справі 7 817 доларів США, але до теперішнього часу не повернув борг. Як вбачається з пояснень позивача він неодноразово звертався з проханням повернути позику, однак позичальником зобов'язання не виконано, грошові кошти не повернуто. Відповідно до ст. 1046 ЦК Украины, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст.ст.525, 530 ЦК України, зобов"язання повинні виконуватись належним чином, і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ст.625 ЦК України передбачено, що боржник звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання позики, оскільки договір позики є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору. Отже, до даних правовідносин норми ст.65 СК України не застосовуються. Відтак позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є необґрунтованими, і не підлягають задоволенню, а виконання зобов'язань по договору позики може бути пред'явлено до відповідача [PERSON], з яким було укладено договір позики від 05.06.2007 року. Так як відповідач [PERSON] у правовідносини з позивачем не вступала, тому стягнення з неї будь-яких сум є безпідставними. За таких обставин суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути борг за договором позики у розмірі 119 895 гривень з відповідача по справі [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial