Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно на житловий будинок серії [NUMBER], яке видане 10.06.2011року Самбірським МБТІ. У листопаді 2009 року до неї звернувся її племінник - [PERSON] з проханням тимчасово дозволити йому проживати із його дружиною [PERSON] у її житловому будинку. Вона дозволила йому тимчасово проживати з дружиною, оскільки він був прописаний у вищевказаному будинку з 1973 року. У 1986 році [PERSON] одружився і переїхав жити в [ADDRESS] до своєї дружини - [PERSON], де разом із нею проживав до листопада 2009 року. На початку спільного проживання з відповідачем [PERSON] та його дружиною [PERSON], приблизно 2-3 тижні вони ставилися до неї добре, а потім почали безпричинно її ображати нецензурними словами, перешкоджати спокійно жити у власній хаті та вести господарство. Все це продовжується по сьогоднішній день. У зв'язку з цим вона почала вимагати від них виселитися з її власного житлового будинку, тим більше що [PERSON] не була зареєстрована на проживання в її будинку. Однак замість того, щоб добровільно виселитися з її власного житлового будинку, сім'я [PERSON] почала виганяти її з будинку, постійно принижувати, ображати нецензурними словами, закривати у її кімнаті і підпирати двері коликом, в результаті чого вона не мала змоги вийти та приготувати собі їжу, а також поратись по домашньому господарству та в повному обсязі на свій розсуд користуватися належним їй на праві приватної власності житловим будинком та надвірними спорудами. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 19.06.2012 року було задоволено її позов до [PERSON] та [PERSON] про виселення з приватного житлового будинку та відмовлено [PERSON] у задоволенні його зустрічного позову до неї про поділ майна. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013 року змінено рішення Турківського районного суду Львівської області та ухвалено нове рішення, яким її позовні вимоги задоволено частково: у її позовних вимогах до [PERSON] - відмовлено, а решту рішення суду першої інстанції залишено без змін. З аналізу рішення Апеляційного суду Львівської області вбачається, що апеляційний суд відмовив у виселенні відповідача [PERSON] з її житлового будинку на підставі ст.116 ЖК України, оскільки [PERSON] не був наймачем житла, а є зареєстрований на проживання у вказаному будинку, а отже, він може бути виселеним з інших підстав. На підставі рішення суду 28.05.2013 року [PERSON] було примусово виселено з житлового будинку позивачки [PERSON] та заборонено їй користуватися житловим будинком позивачки, що підтверджується актом державного виконавця та постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.05.2013 року. Однак [PERSON] після примусового її виселення, знову проти її волі, самовільно вселилася в її житловий будинок і разом із відповідачем [PERSON] продовжують над нею знущатися та перешкоджати в користуванні її приватним житловим будинком. Вважає, що таким чином відповідач [PERSON] із своєю дружиною [PERSON], чинять на неї моральний тиск, щоб вижити її з власного житлового будинку, тим самим порушують її право на безперешкодне володіння, розпоряджання та користування власним майном. Проживання з відповідачем в одному будинку стало зовсім нестерпним. Про неправомірну поведінку відповідача [PERSON] та його дружини [PERSON] відносно неї, вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи та у Верхньовисоцьку сільську раду Турківського району Львівської області, що підтверджується її заявою до Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 23.06.2011 року, за результатами розгляду якої [PERSON] та [PERSON] було винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї та притягнуто їх до адмінвідповідальності за насильство в сім'ї. Дані обставини також підтверджуються її заявою у Верхньовисоцьку сільську раду Турківського району Львівської області від 29.05.2011 року та листом відповіддю Верхньовисоцької сільської ради від 30.06.2011року. Також щодо протиправної поведінки відповідача [PERSON] та його дружини [PERSON] вона зверталася до Турківського РВ ГУМВСУ 01.08.2011 року про факт її побиття відповідачем та його дружиною, в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження і вимушена була звертатися за медичною допомогою в Турківську КЦРЛ, де їй поставили діагноз: ,,Розрив довгої головки двоголового м'язу правого плеча, забій правого ліктьового суглобу та накладено гіпс на десять днів, що підтверджується випискою №5 із медичної карти амбулаторного хворого від 15.08.2011 року, а також із письмовими заявами від 03.10.2011 року, 11.10.2011 року, 31.10.2011року, які досліджувалися судом при розгляді її попереднього позову до [PERSON] про виселення і знаходяться у цивільній справі в архіві Турківського районного суду Львівської області. Внаслідок її звернень, працівниками Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській області на відповідача [PERSON] та його дружину [PERSON] неодноразово складалися адміністративні протоколи за вчинення ними відносно неї адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КК України, тобто насильство в сім'ї. За результатами розгляду даних протоколів, [PERSON] постановами Турківського районного суду Львівської області тричі притягнуто до адмінвідповідальності. Однак всі заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними. Добровільно виселитися з її житлового будинку відповідач не хоче, а продовжує свої неправомірні дії відносно неї, перешкоджаючи їй володіти на свій розсуд належним їй приватним житловим будинком. Крім цього, проживаючи в її житловому будинку, жодних витрат на утримання в належному стані житлового будинку відповідач нести не хоче, не оплачує за користування електроенергією та не проводить ремонт будинку, хоча є така необхідність. Все це можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та голова Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області - [PERSON]. Позивачка вважає, що відповідач [PERSON] порушує її право, як власника, перешкоджає користуватися та розпоряджатися її майном - приватним житловим будинком на свій розсуд. Крім цього, своїми незаконними діями намагається вижити її з власного житлового будинку і тим самим позбавити законного права на безперешкодне володіння її житловим будинком. Оскільки вона вже протягом трьох років вимагає, щоб відповідач не чинив їй перешкод у користуванні та розпоряджанні на свій власний розсуд житловим будинком, який знаходиться у її приватній власності, добровільно виселився і звільнив належні їй на праві власності житлові кімнати у її житловому будинку, останній відмовляється це зробити, а натомість виганяє з її житлового будинку, внаслідок чого вона вимушена за захистом своїх законних прав звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала повністю, посилаючись на ті ж обставини, що і позовній заяві і надала суду пояснення, які аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково суду пояснила, що відповідач [PERSON] проживає у її житловому будинку ще з трьохмісячного віку. Мама привезла його із Кіровоградській області та залишила своїй матері, а сама поїхала невідомо куди. Вона разом із своєю матір'ю виховували відповідача [PERSON] Її мама, тобто бабця відповідача, померла в [INFO] а в 1987 році відповідач одружився із [PERSON] та переїхав проживати в [ADDRESS] до своєї дружини, де із нею проживав до листопада 2009 року. Пояснила, що однією сім'єю вона із [PERSON] ніколи не проживала і не живе в даний час. Позивачка [PERSON] також заперечила те, що відповідач [PERSON] будь-коли працював у колгоспі та був членом колгоспного двору. Також пояснила, що протягом майже п'яти років, які проживав у неї відповідач [PERSON] ні він, а ні його дружина ніякої допомоги в ремонті житлового будинку не надавали та ніколи не платили за комунальні послуги. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов позивачки не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що він виховувався із трьохмісячного віку у сім'ї своєї бабусі - матері позивачки [PERSON], оскільки мама залишила його та виїхала. Після одруження в 1987 році вони із дружиною проживали окремо: вона - в [ADDRESS], а він разом із позивачкою в [ADDRESS]. Із позивачкою [PERSON] вони однією сім'єю не проживали і не живуть. Пояснення [PERSON] про те, що вони із дружиною [PERSON] її ображають та створюють їй перешкоди у користуванні її житловим будинком не відповідає дійсності. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], його представника [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали даної цивільної справи, оглянувши матеріали цивільної справи №2 - 62 за 2012 рік, всі наявні докази, подані суду сторонами, перевіривши всі доводи, висунуті позивачкою на обґрунтування своїх вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є тіткою і племінником. Позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно на житловий будинок серії [NUMBER], яке видане 10.06.2011року Самбірським МБТІ. Відповідач [PERSON], починаючи із трьохмісячного віку, незважаючи на те, що у нього була і є по даний час мати, проживав біля своєї бабусі, тобто матері позивачки [PERSON], яка померла в [INFO] та позивачки. Відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному житловому будинку лише 01.03.1986 року. Будь - які інші докази, про час реєстрації відповідача [PERSON] відсутні та не представлені суду відповідачем. 21.02.1987 року відповідач [PERSON] одружився із [PERSON] та проживали однією сім'єю з часу одруження по листопад 2009 року у матері його дружини [PERSON] в [ADDRESS]. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не працював у колгоспі ,,Верховина", також не працював він і у домашньому господарстві позивачки [PERSON], не ремонтував будинок, не оплачував комунальні послуги, оскільки докази про це він суду не надав. Будь-яких доказів про те, що відповідач [PERSON] був членом колгоспного двору ним суду не було представлено. У листопаді 2009 року відповідач [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] із дозволу позивачки тимчасово поселилися в її житловому будинку в [ADDRESS]. Однією сім'єю позивачка та відповідач не проживали, вели і ведуть окреме сільське господарство. Протягом 2011 - 2012 років на відповідача [PERSON] та його дружину [PERSON] складалися протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення насильства в сім'ї, а також за цей час вони щодо позивачки поводилися протиправно: затівали скандали, ображали позивачку нецензурними словами, виганяли її із власного житлового будинку, створили умови, неможливі для нормального проживання в одному житловому будинку. Щодо їхньої протиправної поведінки позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області та Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській області, однак заходи впливу, офіційні застереження працівників міліції результатів не дали. Вищенаведені обставини підтверджуються: поясненнями позивачки [PERSON], частково поясненнями відповідача [PERSON], рішенням Турківського районного суду Львівської області від 19.06.2012 року, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013 року, технічним паспортом на житловий будинок, що належить [PERSON], який виданий 17.04.2011 року Самбірським МБТІ, свідоцтвом про право власності та витягом про державну реєстрацію прав на житловий будинок, що належить [PERSON] від 20.06.2011 року, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 31.07.2012 року, довідкою Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській області про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності, характеристикою на [PERSON], постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.05.2013 року, актом державного виконавця від 28.05.2013 року, довідкою Верхньовисоцької сільської ради Турківського району від 25.12.2013 року, оглянутими судом у судовому засіданні матеріалами цивільної справи №2-62 за 2012 рік: копіями заяв [PERSON] до начальника Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 29.06.2011 року, 29.05.2011 року, 01.08.2011 року, 03.10.2011 року, 11.10.2011 року, 08.12.2011 року, 07.02.2012 року, 19.04.2012 року, копіями та оригіналами відповідей начальника Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській області №3205 від 19.07.2011 року, №4681 від 20.10.2011 року, без номера за 2011 рік, №4875 від 02.11.2011 року, №5438 від 06.12.2011 року, №5595 від 14.12.2011 року, №5715 від 22.12.2011 року, №2111 від 03.05.2012 року, №920 від 04.03.2011 року, №1013 від 10.03.2011 року, №4611 від 14.10.2011 року, №5462 від 06.12.2011 року, №59 від 05.01.2012 року, №185 від 19.01.2012 року, копією протоколу №231 від 05.08.2011року реєстрації офіційного застереження про недопустимість антигромадської поведінки та копіями офіційних попереджень [PERSON] та [PERSON] про недопустимість учинення насильства в сім'ї від 01.07.2011 року, листом голови Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області №30 від 30.06.2011 року, копією постанови судді від 02.02.2011 року, 13.12.2011 року, 04.01.2012 року, 22.02.2011 року, 12.12.2011 року, матеріалами судових справ про адміністративні правопорушення №№3-876/11, 3-875/11, 3-130/11, 3-130/12, 3-222/12, копією постанови слідчої СВ Турківського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 05.06.2012 року, довідкою виконкому Верхньовисоцької сільської ради Турківського району №600 від 01.06.2012 року, паспортом [PERSON] від 15.04.2003 року, паспортом [PERSON] від 15.04.2003 року, довідкою виконкому Верхньогусиненської сільської ради Турківського району Львівської області №243 від 16.03.2012 року, копією трудової книжки [PERSON] від 09.03.1978 року, розпискою від 10.07.2010 року, показаннями у судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні показали, що позивачка [PERSON] скаржилася на відповідача [PERSON] та його дружину [PERSON], оскільки вони постійно скандалять із нею, створюють неможливі умови для спільного проживання та виганяють її із її ж власної хати. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно ч.2ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій запобігання такому порушенню. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведені вище обставини та досліджені судом по справі докази, суд приходить до висновку, що спільне проживання позивачки [PERSON] із відповідачем [PERSON], який з 2009 року, тобто протягом майже п'яти років постійно створює конфліктні ситуації, які унеможливлюють позивачці в повній мірі користуватися та розпоряджатися, як власнику, належним їй на праві приватної власності житловим будинком, а тому є підстави для зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим будинком позивачки [PERSON] шляхом виселення відповідача та зняття його з реєстрації на проживання в її житловому будинку. В силу ст.88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] сплачені нею судові витрати при поданні позовної заяви до суду у виді судового збору в сумі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved