Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою 19.04.2012 року, позовні вимоги неодноразово уточнювала, остаточно уточнивши 04.02.2014 року. Позивачка та її представник, адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Відповідач - Харківська міська рада в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся до суду з запереченнями з приводу позовних вимог Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково , проти позову фактично не заперечував, виказав свої заперечення стосовно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2011 року№2-5753/11, яке набуло чинності та виказав заперечення з приводу реєстрації права користування водозабірною колонкою, яка розташована на пропонованій експертом в спільне користування частиною земельної ділянки. З самостійними позовними вимогами до суду не звертався, ніяких заперечень щодо необґрунтованості позовних вимог не надав. Відносно позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, позовних вимог про перерозподіл ідеальних часток ніяких заперечень не заявляв. Третя особа - [PERSON] про час судового розгляду повідомлений неодноразово, своєчасно та належним чином, в судове засідання не з»явився ,про причини неявки суду не сповістив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, , матеріали цивільної справи Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-8462/05 від 04.10.2005 року, цивільної справи Дзержинського районного суду м. Харкова № 2-5753/11 від 13.12.2011 року , цивільної справи Дзержинського районного суду м. Харкова 04.10.2005 року № 2-8462/05 , суд приходить до наступного: Предметом спору є домоволодіння (будинок з надвірними будівлями), що розташоване по [ADDRESS]. На праві власності це домоволодіння належить: [PERSON] позивачці по справі- 35100 або 175500 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2011 року, відповідачу по справі [PERSON] - 162 500 частин на підставі свідоцтв про право на спадщину р№3-3046 від 7.12.2010 року та р№3-3036 від 7.12.2010 року посвідчених 10-ю ХДНК, та [PERSON], померлій [INFO] - 163500 частин на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 4.10.2005 року, які за нею не зареєстровані після перерозподілу ідеальних часток згідно рішення Дзержинського районного суду м.Харкова справа №2-846205 від 4.10.2005 року. До перерозподілу ідеальних часток згідно вказаного рішення суду за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №7-265 від 17.01.1969 року належало та було зареєстровано 168500 часток цього домоволодіння. Раніше, по [ADDRESS] було розташоване домоволодіння, яке складалось з двох житлових будинків: літер «А-1», користувачами та власниками якого є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]. та житлового будинку літ. «В-1», з сінцями «в», побудованого в 1954 році, та який складав 168500 частин домоволодіння. Крім вказаного житлового будинку в користуванні [PERSON] були сінці «в», льох «З», сарай «Д». На підставі рішення Виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих від 19.10.1977 року № 226 та ордеру №020244 від 13.10.1977 року [PERSON] було надано двохкумнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. Надання іншого житла було пов*язане з тим, що мешкати в будинку літер «В-1» було неможливо та безпечно. Оскільки в житловому будинку літ. «В-1» згідно довідки Харківського міського БТІ від 31.08.1972 року улаштування фундаменту відсутність цоколя, гідроізоляції не відповідало технічним нормам та вимогам, в наслідки чого в стінах приміщень була значна сирість, мали місце тріщини осадочного характеру, а дощата підлога прийшла в негідність. Загальний % зношеності цього будинку складав 36%.(арк..справи106-109). Крім того, чоловіка [PERSON] було смертельно травмовано на виробництві, у зв»язку з чим Автобаза тресту «Південспецбуд» ще 08.08.1972 року звернулася до КП ХМБТІ з відповідним запитом для можливості подальшого просунення сім»ї [PERSON] по черзі для отримання житла для проведення відповідної перевірки стану житлового будинку(арк..справи 111). Ордер було видано на [PERSON], її синів [PERSON] та [PERSON] Причина несвоєчасного припинення права власності судом не встановлена, згідно з витребуваними судом доказами архів Харківської міської ради, Харківській Обласний архів та Адміністрація Дзержинського району Харківської міської ради відповідних відомостей суду надати не змогла. Виконавчий комітет Дзержинської районної ради м. Харкова 01.08.2005 року звернувся до КП «ХМБТІ» з запитом №Д-3260 відносно того, що до виконкому с відповідною заявою про анулювання права власності на частину домоволодіння, яке зареєстроване за [PERSON] звернулася громадянка [PERSON](матір відповідача [PERSON]) ,( арк..справи 111.) Після отримання житла, в [ADDRESS], [PERSON] більше в своєму житловому будинку літ. «В-1» не з*являлась . Вона остаточно залишила його, не цікавилась будинком, ніяких дій по догляду за будинком та прибудинковою територією не здійснювала , у зв»язку з чим будинок літер «В-1» прийшов в негідність в повному обсязі, був зруйнований та на його місті було відновлено сарай літер «В», який зазначено в технічному паспорті ,який виготовлено КП «ХМБТІ» від 08.04.2013 року (арк..справи 62-65). [INFO] [PERSON], [INFO] померла, що підтверджується актовим записом про реєстрацію смерті №11513 від 20.12.2003 року ,який виконано Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану(арк..справи 138) та матеріалами спадкової справи 12-ї Харківської Державної нотаріальної контори №366/2005. Свідоцтво про право на спадщину було видане 08.04.2005 року [PERSON], якого залучено по справі як третю особу. В своїй заяві [PERSON] ,звертаючись за спадщиною повідомив нотаріальну контору, що інших спадкоємців не має. Доля сина померлої від першого шлюбу [PERSON] суду з»ясувати не вдалося, але на час звернення [PERSON] за спадщиною (квітень 2005 року) державним нотаріусом справи 12-ї Харківської Державної нотаріальної контори достеменно встановлено відсутність інших спадкоємців. Протягом часу з дня отримання свідоцтва про право на спадщину на ? частину квартири [ADDRESS] ,спадкоємець [PERSON] зруйнованим в 2005 році будинком літер «В-1» по [ADDRESS] також не цікавився. Судом неодноразово були роз»яснені сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно того, що докази по справі надаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування . На підставі вимог ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, що встановлені рішення суду яке набуло чинності, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, в яких приймають участь ті ж особи чи особа, відносно якої встановлені ці обставини. Суд вважає, що оскільки [PERSON] ,відповідач по справі є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] ,тобто правонаступником ,правовідносини ,які встановлені рішенням суду від 04.10.2005 року та визнання право власності за [PERSON] на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.12.2011 року є встановленими, доведеними та додатковому доказуванню не підлягають. Суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] обґрунтованість своїх вимог довела в повному обсязі. На підставі висновку №2412 від 5.10.2013 року судової будівельно-технічної експертизи експертом ТОВ «Міський центр експертиз» Носань Л.І. споруди, які за матеріалами інвентаризаційної справи перебували в користуванні [PERSON], а саме сіні літ. «в», сарай літ.»Д», льох літ.»З» знесені, а житловий будинок літ «В-1» переобладнаний під сарай «В». Таке переобладнання і визначення вказаної забудови як «сарай», було пов*язане з тим, що забудова - житловий будинок літ «В-1» вже складала 80% зносу, стала непридатним для проживання з причини його зношеності та невідповідності санітарним та технічним вимогам, відсутній дах, стіни тримаються на підпорах, тому станом на 8.04.2013 року складання технічного паспорту в результаті обстеження та оцінки технічного стану конструкцій його було визначено як сарай літ. «В». Реєстрація права власності на частину домоволодіння за [PERSON], якого фактично не існує, несе шкоду як правам позивачки так і правам відповідача по справі [PERSON], оскільки це унеможливлює реалізацію права відносно приватизації земельної ділянки, а також вирішення інших питань, які виникають в житті та побуті співвласників. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Знищення майна, так і припинення існування суб*єкта права власності, однаково припиняє відношення власності, тому вважається за необхідне вирішити питання про припинення права власності за [PERSON] на 168500 частин домоволодіння по [ADDRESS](після рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2005 року № 2-8462/05 на 163/500 частини житлового будинку [ADDRESS]) . Згідно висновків судового будівельно-технічної експертизи, проведеної Носань Л.І. у разі анулювання судом реєстраційного запису за [PERSON] про право власності на 168500 частин домоволодіння, після перерозподілу незареєстрованих за нею 163500 частини домоволодіння по [ADDRESS] ідеальні частки співвласників перерозподіляться і будуть складати: [PERSON] - 175337 частини житлового будинку замість 175500 частини, відповідача [PERSON] - 162337 частини житлового будинку замість 162500 частини. Експертизою наведений єдиний можливий варіант розподілу житлового будинку літ. А-1по [ADDRESS] з незначним відступом від ідеальних часток співвласників з урахуванням фактично сформованого порядку користування та рішень Дзержинського районного суду м.Харкова і пропонується виділити: Відповідачу [PERSON] приміщення: I, 1-1,1-2,1-4 в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 38.1 кв.м., в тому числі житловою 20.4 кв.м. льох літ «И», сарай літ «Б», 12 частину сараю літ. «В», вбиральню літ «Р», 12 частину огорожі №3, хвіртку №4, частину огорожі №5, 12 частину воріт з хвірткою №6, 12 частину дворового водопроводу №8, частину вимощення I, загальною вартістю 70483 грв., що складає 47100 частини житлового будинку з надвірними будівлями, Позивачці [PERSON] приміщення: Ш, 2-1,2-2,2-3,1-3 в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 31.0 кв.м., в тому числі житловою -18.4 кв.м., сарай літ. «Г», 12 частину сараю «В», сарай літ. «Н», сарай літ. «П», навіс літ. «С», вбиральню літ. «Ж», 12 частину огорожі №3, частину огорожі №5, 12 частину воріт з хвірткою №6, огорожу №7, 12 частину дворового водопроводу №8, частину вимощення I, загальною вартістю 79900 грв., що складає 53100 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Після розподілу в натурі долі співвласників перерозподіляться і будуть складати: [PERSON] -53100 частини замість 175500 частини, відповідача [PERSON] - 47100 частини замість 162500 частини спірного житлового будинку [ADDRESS]. Наведено варіант порядку користування земельною ділянкою в домоволодінні з урахуванням розподілу домоволодіння, фактично сформованого порядку користування та ідеальних часток співвласників згідно якого в користування позивачки виділяється земельна ділянка з боку домоволодіння [ADDRESS] площею 288 кв.м.. В користування [PERSON] земельна ділянка, яка складається з двох часток: під житловими будівлями і сараєм літ. «Б» пл..77 кв.м., та під садом і городом та сараєм літ. «В» з боку домоволодіння [ADDRESS] пл.189 кв.м., а всього в користування виділяється земельна ділянка загальною площею 266 кв.м., що відповідає його первісній ідеальній долі. В спільному користуванні можливо залишити земельну ділянку площею 46 кв.м.. Суд вважає наданий експертом варіант розподілу домоволодіння та визначений порядок користування земельною ділянкою не ущемляє інтереси сторін, є приближеним до фактично існуючого порядку користування житловим будинком та земельної ділянки, користування земельною ділянкою відповідає первісним ідеальним долям та забезпечує підхід для обслуговування споруд. Суд вважає ,що оскільки на земельній ділянці по [ADDRESS] залишився один житловий будинок літ. «А-1» є неможливим вважати його домоволодінням. Оскільки в поняття «домоволодіння» входить один або де-кілька житлових будинків та інших забудов, розташованих на одній земельній ділянці. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. На підставі ст.41 Конституції України право власності в Україні є непорушним та складається з права володіння, права користування та права розпорядження. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах". Виходячи з вимог ст..328 ЦК України всі власники набули право власності на законних підставах до яких відноситься купівля-продаж, спадкування тощо, колишні власники спірного будинку також набули право власності на законних підставах та мали право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону незалежно від волі інших осіб ( ст.316 ЦК України). На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). Але у відповідності з ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов*язує. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов*язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вимог ч 2 ст.377 Цивільного Кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх для їх обслуговування. Згідно з вимогами ст.415 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі ,встановленому договором. На підставі ч 3 ст.415 ЦК України « особа, до якої перейшло право власності на будівлі(споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). На підставі вимог ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності . Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. На підставі ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб»єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. На підставі ч 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частині спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок користування та володіння спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов»язковим для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. На підставі ст.364 Цивільного Кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або не є можливим(частина друга ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, маж право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласнику може бути надана лише за його згодою. Ч.2 ст.183 ЦК України передбачає, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином будинок є подільною річчю та його можливо поділити в натурі. Позовні вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою суд вважає такими , що підлягають задоволенню . Щодо позовних вимог про залишення в спільному користуванні газового обладнання та опалення будинку, суд вважає, що газове обладнання та опалювальна система будинку є джерелом підвищеної небезпеки та не може бути розглянута при розгляді цього позову, бо вимагає відповідних висновків фахівців з системи газопостачання, саме з метою забезпечення безпеки користування системою теплопостачання будинку, якій власники вирішили поділити, на підставі цього суд вважає за можливе вищевказані позовні вимоги залишити відкритими. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Позовні вимоги про стягнення судових витрат не заявлені.

Outcome: partial