Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння по [ADDRESS], що складається з житлового будинку з надвірними будівлями, на який вони мають спадкове право як спадкоємці першої черги. Однак, з тієї причини, що відсутній правовстановлюючий документ на домоволодіння за спадкодавцем і право власності не зареєстровано належним чином, позивачі не можуть успадкувати його в нотаріальному порядку , а тому просять суд визнати за ними право власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, за кожним по 1\\2 частині. Позивачі в судовому засіданні присутні не були, але надали суду заяви, в яких підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити та розглядати справу за їхньої відсутності. Представник Головурівської сільради також на розгляд справи не з'явився, надав суду заяву, в якій просили розглядати справу без представника сільради, щодо позову не заперечують. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть. ( а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов"язків( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців). Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя, батьком позивачів [PERSON] заповіт складено не було. Позивачі [PERSON] та [PERSON] являються спадкоємцями 1 черги за законом після смерті [PERSON], як його діти.( а.с. 19-20). Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування в суді не встановлено. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У встановлений шестимісячний термін позивачі звернулися з відповідною заявою до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, де зареєстровано спадкову справу № 271/2009 р., та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАЕ № 391356, НАЕ № 391355 на права на земельну частку (пай) у землі , яка перебуває у колективній власності ВАТ «Головурівське» розміром 1,60 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 377408 виданого Бориспільською райдержадміністрацією, 23 січня 2002 року на підставі рішення від 30.11.2000року № 687 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 23 січня 2002 року за № 20172, по 1\\2 частці за кожним з позивачів. У видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS] позивачам було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ та їх батько за життя не зареєстрував своє право власності на це майно в установленому законом порядку. Як вбачається з технічного паспорту на жилий будинок, виготовлений 17.09.1990р, та довідки №559, виданої Головурівською сільською радою Бориспільського району 20.05.2009р., згідно запису по господарської книги за № 126 власником житлового будинку [ADDRESS], 1954 року забудови, з 1950 року по день смерті [INFO], являвся [PERSON] До складу домоволодіння окрім житлового будинку«А-1», згідно технічного паспорту, входить також: веранда ,крильце, козирок «а1», сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», сарай «Д», навіс «Е», убиральня «Ж», погріб «З», огорожа №1, хвіртка №2, ворота №3.( а.с. 21, 25-28). Вищевказаний будинок знаходиться на не приватизованій земельній ділянці розміром 0,25 га ,що розташована на території Головурівської сільської ради Бориспільського району та була в користуванні [PERSON] , що підтверджується довідкою сільської ради за № 2.11.532 від 17.07.2013 р. ( а.с. 22). За життя спадкодавець [PERSON] не отримав відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та не зареєстрував своє право власності на це майно в установленому законом порядку, що стало перешкодою для позивачів при успадкуванні майна та оформлення свого права власності на житловий будинок. А тому порушене право позивачів підлягає визнанню в судовому порядку. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини, пов»язані з виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця - [PERSON] виникло право власності на вказане домоволодіння. Зважаючи на той факт, що позивачі є спадкоємцями майна [PERSON], то вони мають право на спадкування домоволодіння, яке фактично перебувало у власності спадкодавця. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 1216- 1218, 1223, 1268,1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved