Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 08 січня 2013 року та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.09.2012 року рішенням Демидівського районного суду Рівненської області. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 08.01.2013 року з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час син [PERSON] , потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів. Розмір стягуваних аліментів за рішенням суду від 08 січня 2013 року не відповідає вимогам закону і є меншим як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач працює неофіційно, має чималий дохід. Позивачка на даний час не може повністю забезпечити та задовольнити потреби малолітнього сина, одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби його лікування. Тому змушена звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Під час розгляду справи в суді, позивачка зменшила розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить суд взяти до уваги обставини викладені в позовній заяві. Вона офіційно ніде не працює, займається домашнім господарством. Чоловік їздить на заробітки та отримує немалі кошти. Відповідач на розгляд справи не з`явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином судовими повістками. Причини неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, клопотань про проведення судового розгляду справи без його участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подав. /а.с. 14, 18 /. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач у судове засідання не з`явився та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку та за наявної згоди позивачки, суд дійшов висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Судом вирішено справу в межах заявлених позивачем позовних вимог. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи в суді встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є батько [PERSON] та мати - [PERSON] /а.с.6/. Шлюб між сторонами розірвано, про що підтверджує рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 24 вересня 2012 року /а.с.5/. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 08 січня 2013 року, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі по 200 (двісті) гривень щомісячно і до досягнення ним повноліття (а.с.7). Згідно ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України встановлено підстави для зміни (збільшення) розміру аліментів, визначених рішенням суду. Такими підставами є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. Обставинами, які змінили матеріальний стан позивачки [PERSON] після винесення судового рішення про стягнення на її користь аліментів в розмірі по 200 (двісті) гривень щомісячно на утримання сина [PERSON] , вона вважає зміну рівня життя, а також збільшення витрат на його утримання. Суд встановив, що на момент звернення позивачки до суду, набрали чинності зміни до ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином судом встановлено обставини, які є підставами для збільшення розміру аліментів, стягуваних із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 08 січня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Обставин, які б звільняли відповідача від утримання свого неповнолітнього сина в суді не встановлено. Крім того, відповідно до змісту ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язок по здійсненню витрат на утримання дитини, полягає на обох батьків, у зв`язку з чим, при визначенні розміру аліментів має враховуватись участь кожного з батьків у таких витратах. Вважаючи на дослідженні докази та встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, стягуваних із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] за рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 08 січня 2013 року та стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумів встановленого для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Разом з тим, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 840,80 грн. судового збору, у зв"язку з тим, що позивачка згідно ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду по даній категорії справи. У позовній заяві позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на положення ст.ст.180, 182 Сімейного кодексу України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved