Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до Павлівської сільської ради, вказуючи, що [INFO] у віці 84 років помер [PERSON], який за життя заповів мені - [PERSON] усе своє майно. Заповіт посвідчено 12.07.2010 року секретарем виконавчого комітету Городоцької сільської ради Іллінецького району Вінницької області. Заповіт не змінено та не скасовано. Я є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], спадкоємців, що мають право на обов»язкову частку у спадщині - немає, так як його непрацездатна дружина [PERSON] надала відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON]. До спадкового майна покійного входить: ? частина житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] . ? частина вказаного житлового будинку належить [PERSON] на праві власності як члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 року. Відповідно до ст. 1270 ЦПК України я своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Іллінецької нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, але в нотаріальному порядку мені було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв"язку із тим, що первинна реєстрація домоволодіння та господарських будівель у встановленому порядку проведена не була. Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5 та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженнями приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до пп. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до довідки Городоцької сільської ради Іллінецького району, згідно по господарської книги , житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи колгоспників і станом на 15.04.1991 року склад сім»ї слідуючий: [PERSON], [PERSON]. Тому позивачі вимушені звернутись із вказаним позовом до суду. В судове засідання позивачі не з'явилися, проте засобами поштового зв'язку надіслали на адресу суду заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач - Городоцька сільська рада Іллінецького району Вінницької області позовні вимоги визнала повністю, про що до суду подано відповідний лист із проханням вирішити справу у відсутність представника сільської ради. За таких обставин, суд визнає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів та представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі;погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи, на ім'я спадкодавця [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,5286 га, яка розташована на території Городоцької сільської ради, серії ВН № 042784 від 06 жовтня 2004 року (а.с. 37). Виходячи зі змісту заповіту [PERSON], відповідно до якого право на земельну частку (пай) вона заповіла в рівних частинах своїм дітям [PERSON], та [PERSON], вказані обставини суд визнає як підставу визнання за ними в рівних частинах права власності на земельну частку (пай) яка належала спадкодавцю відповідно до описаного вище державного акту (а.с. 19, 21). Окрім наведеного, враховуючи той факт, [PERSON] заповів [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], частиною (1/2) якого спадкодавець [PERSON] володіла на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30 листопада 2001 року (реєстровий № 77), наведене, суд визнає як підставу для визнання за [PERSON] права власності на ? частину наведеного вище житлового будинку з господарськими спорудами, як за спадкоємцем після смерті [PERSON] (а.с. 19, 22 - 27). Окрім того, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і задовольнити позовні вимоги позивачів, оскільки вони, крім повного їх визнання відповідачем, підтверджуються поданими позивачами письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 22 квітня 2013 року (а.с. 18), копією заповіту [PERSON] від 28.02.2008 року, реєстровий № 102, відповідно до якого, вона заповіла [PERSON] житловий будинок із господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS], а земельну ділянку в землях Павлівської сільської ради та майновий пай КСП «Зоря» в рівних частинах вона заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19), копіями свідоцтв про народження позивачів, у яких вказано, що їх мамою була [PERSON] (а.с. 6,9,11,14), копією державного акта на право приватної власності на землю, згідно якого спадкодавцю належала земельна ділянка загальною площею 5,4258 га (а.с. 21), витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 20). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права, обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Враховуючи те, що позивачі на даний час не можуть оформити свої права на спадкове майно оскільки відсутні правовстановлюючі документи, їх права підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ними відповідного права. Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази, а також враховуючи повне визнання відповідачем по справі позову, суд визнає доведеними вимоги позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved