Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

У листопаді 2019 року представник позивача - адвокат Шипов К.Ю., що діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк», в якому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 09.09.2017 за №8612 про звернення стягнення на кошти [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №250560-CRED від 15.09.2008 перед ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №250560-CRED на суму 6000 доларів США, з кінцевим терміном погашення 15 вересня 2010 року. Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2013 року №2/381/168/13 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №250560-CRED від 15 вересня 2008 року у сумі 115 418,54 грн., що за курсом НБУ від 29 липня 2012 року становить 14 445,37 доларів США, та включає в себе: 5 529,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 8 197,85 доларів США - заборгованість по процентам; 31,29 долар США - штраф (фіксована частина); 686,39 долів США - штраф (процентна складова). Вказане заочне рішення з 03 вересня 2013 року по 25 червня 2015 року перебувало на виконанні у Фастівському МРВДВС ГТУЮ у Київській області, виконавче провадження № 39589602. Також, 09 вересня 2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №8612 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів за договором №250560-CRED від 15 вересня 2008 року. Таким чином, виконавчий напис № 8612 вчинено без отримання документів, що підтверджують безспірність, та із допущенням до стягнення сум, які вже були на примусовому виконанні, повторно заявлені із протиправним збільшенням понад граничні строки, що вказує на незаконність такого виконавчого напису. Ухвалою судді від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача - адвокат Шипов К.Ю. в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити з викладених в ній підстав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Третя особа-Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом вручення пакету документів та судової повістки, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. До судового засідання надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та третьої особи, які належним чином повідомлені. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №250560-CRED на суму 6000 доларів США, з кінцевим терміном погашення - 15 вересня 2010 року (а.с.12-14). Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2013 позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №250560-CRED від 15.09.2008 в розмірі 115418 грн. 54 коп, що за курсом НБУ від 29.07.2012 становить 14445,37 доларів США (а.с.17-18). Згідно відповіді Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області №1528.41/25816-5 від 20.11.19, зазначене вище заочне рішення суду з 03 вересня 2013 року по 25 червня 2015 року перебувало на виконанні у Фастівському МРВДВС ГТУЮ у Київській обл. в рамках виконавчого провадження № 39589602 (а.с.16). 09 вересня 2017 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., було вчинено виконавчий напис № 8612 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів за договором №250560-CRED від 15 вересня 2008 року у розмірі 28 289 доларів США 01 цент, та складає з: залишок заборгованості за кредитом - 5511,35 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 21 430,56 доларів США; штраф - 1347,10 доларів США, що за курсом НБУ - 26.119317 грн. станом на 06.07.2017 становить 738 889 грн.62 коп. (а.с.11). Відповідно до ст. 61 Конституції України: ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Судом встановлено, що виконавчий напис № 8612 суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки спричиняє повторне стягнення за тим самим кредитним договором тих самих сум, щодо стягнення яких є судове рішення, яке набрало законної сили і було пред`явлено до примусового виконання. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Судом встановлено, що у кредитному договорі №250560-CRED від 15.09.2008 не передбачено можливість і процедуру вчинення виконавчого напису як позасудового способу вирішення спорів (а.с.12-13). При цьому, Банком не було додержано п.п. «б)» п. 2 Переліку, зокрема - не надано належним чином завіреної виписки по рахунку [PERSON] , натомість надано табличку з числами, яка хоч і підписана Банком, проте не відповідає вимогам до виписки по рахунку, визначеним чинним на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису 8612 Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим ПКМУ від18 червня 2003 за №254 (а.с.14). Також, відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 3.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, Нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років Відповідно до п. 2.3.5. Договору, Банк має право дострокового стягнення всієї суми заборгованості, і при цьому, відповідно до п. 1.4. Договору, кінцевий термін виконання зобов`язань - 15 вересня 2010 року. Відповідно до викладеного, та з урахуванням положень Розділів 2 та З Договору, банк може дізнатись про порушення своїх прав (що призводить до права вимоги стягнення коштів) щомісячно у випадку ненадходження своєчасно чергового платежу, і при цьому останнім таким днем є день граничного строку виконання всіх зобов`язань - 15 вересня 2010 року. Крім цього, виконавчий напис 8612 вчинено 09 вересня 2017 року, тобто з порушенням визначеного ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» трирічного строку, а саме - через 7 років від передбаченого п. 1.4 Договору дня, який є граничними для обрахунку строку виникнення права вимоги. Додатковими підставами для визнання виконавчого напису№ 8612 таким, що не підлягає виконанню є пропуск Банком передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, який розпочав свій перебіг не пізніше 15 вересня 2010 року згідно п. 1.4. Договору. Наведене вказує на протиправне поновлення Банку пропущених строків оспорюваним виконавчим написом. У зв`язку з наведеними вище встановленими судом обставинами, які підтверджуються письмовими доказами, встановлюється факт протиправності дій Банку, який після отримання судового рішення №2/381/168/13 про стягнення коштів за договором № 250560-CRED від 15 вересня 2008 року і реалізації права на його примусове виконання, з метою протиправного позасудового поновлення собі пропущених строків, штучного збільшення суми заборгованості та отримання виконавчого документи для здійснення неконституційного повторного стягнення, звернувся до нотаріуса Бондар І.М., яка без належних документів, всупереч галузевим нормативним актам вчинила виконавчий напис № 8612, яким грубо порушила вимоги діючих норм матеріального права та який необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved