Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , укладений між ПАТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] 23.06.2016 р., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю., який зареєстрований в реєстрі за номером № 473. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.11.2016 р. з листа-вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення йому стало відомо, що 23 червня 2016 року між ПАТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] . Вищезазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. та зареєстровано в державному реєстрі за номером № 473. [PERSON] повідомив позивача про вищевказані обставини та про те, що він набув право власності на вищевказану квартиру листом, в якому, також просив позивачів звільнити спірну квартиру, та не чинити йому перешкод у користуванні власністю. Крім того, [PERSON] звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення позивачів (справа № 643/16403/16 суддя Майстренко О.М.) на даний час провадження у справі зупинено Право власності позивачів набуто не за рахунок кредиту, а отримано у порядку приватизації, про що вказано у спірному договорі купівлі продажу квартири від 23.06.2016 р. На підставі іпотечного договору № 42/2012-МК-UАН-3 від 27.09.2012 р. [PERSON] та [PERSON] передали ПАТ «МЕГАБАНК» в іпотеку трикімнатну квартиру [ADDRESS] (предмет іпотеки), яка належала [PERSON] та [PERSON] на праві власності, що підтверджувалось свідоцтвом про право власності на житло Реєстраційний номер 5а [NUMBER] від 14 травня 2001 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, згідно розпорядження № 15907 від 14.05.2001 р. Право власності зареєстровано КП Харківське МБТІ 18.05.2001 р. номер запису П-5-57467 в книзі 1. Дані обставини підтверджуються п. 1 самого договору іпотеки від 27.09.2012 р. та визнаються сторонами. Вищевказана квартира була передана в забезпечення виконання ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ») зобов`язань по кредитному договору № 42/2012-МК-UАН від 27.09.2012 р. Відповідно до\~п.5.1.\~іпотечного договору\~№ 42/2012-МК- [PERSON] -З.\~від 27.09.2012\~р.\~у разі\~невиконання або\~неналежного виконанняборжником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Відповідно до п.п. 5.2.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому чинним законодавством. 27.09.2012 р. позивачі, за проханням керівництва ПАТ «МЕГАБАНК», видали останньому довіреність, що посвідчена ПН ХМНО Лавінда І І.О. та зареєстрована в реєстрі за № 3489. Дана довіреність була видана без наміру на продаж спірної квартири. Позивач [PERSON] на час здійснення вищевказаних правочинів та по даний час є керівником ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ», яке відповідно до п.п. 1.1.п.1 договору іпотеки, е боржником за отриманим кредитом у розмірі 2700 000,00 грн. Відповідно до рішення третейського суду при Асоціації «Слобожанська перспектива» від 16.11.2015 р. з ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ» та [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором, іпотечним договором, та звернуто стягнення на предмет застави (будівлі, автомобіль та обладнання), видані виконавчі листи (справа № 640/20661/15. На даний час вказане рішення третейського суду частково скасовано та знаходиться на перегляді у Верховному суді України. Проте, під час укладання договору купівлі продажу предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , сторонами правочину не були враховані вимоги чинного законодавства щодо правомірності вчинення таких дій. Зокрема дії повіреного не можуть бути направлені на шкоду довірителів. Продавши спірну квартиру відповідач ПАТ «МЕГАБАНК» діяв не в інтерсах довірителів, а у своїх власних інтересах, з метою погашення заборгованості за кредитом ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ», за рахунок поручителя [PERSON] , власне за рахунок грошей отриманих від продажу його майна, квартири. Проте, банк порушив також і інтереси [PERSON] , оскільки, також скористався і її грошима, які отримані від проданого майна (її частки квартири). На теперішній час відсутнє будь-яке судове рішення, яке набрало б законної сили, щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . Крім того, позивачам не було відомо за яку вартість була продана їх власність. Пропозицій щодо укладання договору на погашення заборгованості за основного боржника та намір продати предмет іпотеки ПАТ «МЕГАБАНК» не повідомляв. Позивач ціни на продаж майна не погоджував. В судовому засіданні представник позивачів уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача\~ПАТ «МЕГАБАНК»\~заперечував проти\~задоволення позову\~та надав\~письмовий відзив,\~в якому\~заперечував проти\~задоволення позовних\~вимог,\~посилаючись при\~цьому на\~правомірність улкдення\~договору купівлі-продажу\~спірної квартири\~та на\~необґрунтованість підстав\~позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.09.2012 р. [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «МЕГАБАНК» з іншої сторони уклали іпотечний договір №42/2012-MK-UAH-3 на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №42/2012-MK-UAH від 27.09.2012, що підтверджується копією вказаного іпотечного договору (а.с. 99-102, т. 1). Пунктом 3.1.12. вказаного вище договору іпотеки (а.с. 99-102, т. 1) передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний оформити на ім`я ПАТ «МЕГАБАНК» нотаріально посвідчену довіреність за формою, наданою іпотекодержателем, якою надати право іптекодержателю здійснювати від імені іпотекодавця всі передбачені законодавством дії стосовно розпорядження предметом іпотеки, які іпотекодержатель має право вичняти у випадку порушення боржником та\\або іпотекодавцем основного зобов`язання та цього договору, для відновлення своїх прав та усунення перушення. Відповідно до положень довіреності від 27 вересня 2012 року (а.с. 39, т. 1) [PERSON] та [PERSON] уповноважують ПАТ «МЕГАБАНК» продати належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , що надана у заставу ПАТ «МЕГАБАНК» згідно з іпотечним договором №42/2012-МК-UAH-3 від 27.09.2012 р., для чого ПАТ «МЕГАБАНК» надається, зокрема, право укласти договір купівлі-продажу квартири, при цьому на власний розсуд визначити ціну, можливі строки та інші умови договору. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 23 червня 2016 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 37-38, т. 1), ПАТ «МЕГАБАНК» від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі їх довіреності від 27 вересня 2012 року передав, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] . На момент укладення вказаного договору купівлі-продажу довіреність від 27 вересня 2012 р. (а.с. 39, т. 1) була чинна. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] надали ПАТ «МЕГАБАНК» повноваження від їхнього імені продати належну їм на праві приватної власності квартиру, для чого надали ПАТ «МЕГАБАНК» право укласти договір купівлі-продажу квартири, при цьому на власний розсуд визначити ціну, можливі строки та інші умови договору. Дії щодо продажу квартири ПАТ «МЕГАБАНК» вчинив в інтересах [PERSON] та [PERSON] , оскільки ці дії відповідали внутрішній волі останніх, що підтверджується положеннями довіреності, копія якої мітиться в матеріалах справи (а.с. 39, т. 1). Частинами 1,\~3\~ст.\~237,\~ст.\~239\~ЦК України\~передбачено,\~що представництвом є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(представник)\~зобов`язана\~або має\~право вчинити\~правочин від\~імені другої\~сторони,\~яку вона\~представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності\~правочину є\~недодержання в\~момент вчинення\~правочину стороною\~(сторонами)\~вимог,\~які встановлені\~частинами\~першою -\~третьою,\~п`ятою\~та\~шостою\~статті 203\~цього\~Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно роз`яснень,\~які містяться\~в п.\~18\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №9\~від 06.11.2009\~р.\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними"\~перелік \~ правочинів,\~ \~які \~є \~нікчемними \~як \~такі,\~ що\~порушують публічний\~порядок,\~визначений статтею\~228\~ЦК:\~1)правочини,\~ спрямовані\~ на\~порушення конституційних\~прав і\~свобод людини\~і громадянина; 2)правочини,\~спрямовані на\~знищення,\~пошкодження майна\~фізичної або\~юридичної особи,\~держави,\~Автономної Республіки\~Крим,\~територіальної громади,\~незаконне заволодіння\~ним. Такими\~є правочини,\~ що\~посягають на\~суспільні,\~економічні та\~соціальні основи\~держави,\~зокрема:\~правочини,\~спрямовані на\~використання всупереч\~закону комунальної,\~державної або\~приватної власності;\~правочини,\~спрямовані на\~незаконне відчуження\~або незаконне\~володіння,\~користування,\~розпорядження об`єктами\~права власності\~українського народу\~-\~землею як\~основним національним\~багатством,\~що перебуває\~під особливою\~охороною держави,\~її надрами,\~іншими природними\~ресурсами (стаття\~14\~Конституції України);\~правочини \~щодо відчуження\~викраденого майна;\~правочини,\~що порушують\~правовий режим\~вилучених з\~обігу або\~обмежених в\~обігу об`єктів\~цивільного права\~тощо. Усі\~інші правочини,\~спрямовані на\~порушення інших\~об`єктів\~права,\~передбачені іншими\~нормами публічного\~права,\~не є\~такими,\~що порушують\~публічний порядок. При\~кваліфікації правочину\~за статтею\~228\~ЦК має\~враховуватися вина,\~яка виражається\~в намірі\~порушити публічний\~порядок сторонами\~правочину або\~однією зі\~сторін.\~Доказом вини\~може бути\~вирок суду,\~постановлений у\~кримінальній справі,\~щодо знищення,\~пошкодження майна\~чи незаконного\~заволодіння ним\~тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК). Із копії оспорюваного договору купівлі-продажу квартири (а.с. 37-38, т. 1) не вбачається яких-небудь домовленостей, які б були спрямовані на порушення публічного порядку України або намірів сторін на вчинення дій, наслідком яких би було порушення публічного порядку. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, оскільки він укладений з дотримання умов передбачених діючим законодавством на момент його вчинення. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Позивачами на підтвердження своїх вимог надано звіт про незалежну оцінку (а.с. 158-176, т. 3), якою визначено, що величина вартості спірної квартири в результаті оцінки станом на 23.06.2016 р. складає 845800 грн. без урахування ПДВ. Вказаний звіт оспорюється відповідачем АТ «МЕГАБАНК», на обґрунтування чого останнім надано рецензію ГО «Всеукраїнське об`єднання «Українське товариство оцінювачів» (а.с. 186-190, т. 3), відповідно до якої вказаний звіт про незалежну оцінку не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, зокрема, щодо порушення методичних підходів та оціночних процедур, також у вказаній рецензії зазначається про неякісність звіту та про неможливість його використання. З огляду на наявність обґрунтованих заперечень щодо достовірності звіту про незалежну оцінку (а.с. 158-176) зі сторони відповідача АТ «МЕГАБАНК» суд не бере до уваги даний доказ. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з\~частинами 1,\~2\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача. На підставі викладенного,

Outcome: dismissed