Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу до [PERSON]. Вказала, що 24 квітня 2015 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання дітей не має. Спільне життя із відповідачем не склалося у зв'язку із різними поглядами на сумісне життя та різними характерами. Шлюбні відносини вони не підтримують, наміру миритись не мають. Тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу прізвище повернути їй дівоче «[PERSON]»», стягнути судові витрати у справі на її користь з відповідача. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав письмову заяву у якій просить справу слухати у його відсутність. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 24 квітня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с.5). На даний час сторони не проживають однією сім'єю, спільного господарства не ведуть. Жодна із сторін не бажає примирення чи збереження шлюбу. Суд вважає, що існування цього шлюбу не відповідатиме його цілям та інтересам сторін. Зважаючи на те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а в даному випадку сторони не мають наміру зберегти шлюб. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, що шлюб сторін існує лише формально, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 СК України дає суду підстави для розірвання шлюбу. Стаття 4 СК України визначає, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім"ю. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище «[PERSON]» змінила на прізвище чоловіка «[PERSON]» та заявила вимогу про зміну їй прізвища на дівоче «[PERSON]», тому суд має підстави змінити позивачу прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Правомірними суд визнає і вимоги позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача, а тому суд має підстави для задоволення вимоги про стягнення судових витрат. Документально підтверджено, що позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 гривень слід зазначити наступне. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 84, 88 ЦПК України, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 18 червня 2015 року між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого гонорар адвоката складає: 200 гривень - за надання правової допомоги щодо підготовки позовної заяви про розірвання шлюбу, участь у судовому засіданні. Тому, на підставі ст. 84 ЦПК України суд має підстави присудити позивачу за рахунок відповідача документально підтверджених 200 гривень витрат на правову допомогу адвоката.

Outcome: approved