Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі також зареєстрована відповідачка, яка є дочкою позивачки. Але з 2016 року відповідачка у квартирі не проживає, добровільно виїхала з квартири, забрав всі свої особисті речі, з того часу квартирою не цікавиться, квартплату та комунальні послуги не сплачує, з сім`єю не спілкується. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просив позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу ГУ ДВС у м. Києві - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, третіх осіб, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Власником вказаної квартири є позивачка [PERSON] , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачка [PERSON] є дочкою позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження відповідачки. На даний час у квартирі зареєстровано 4 особи - позивачка [PERSON] , відповідачка [PERSON] , треті особи [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними довідками. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім?ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з?ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім?ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що з 2016 року відповідачка [PERSON] добровільно залишила квартиру [ADDRESS] і на даний час в квартирі не проживає. Той факт, що відповідачка не проживає у спірній квартирі підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: -квитанціями про сплату квартплати та комунальних послуг; -актами ЖБК «Зв`язківець-3» від 11.10.2019 року, 27.01.2020 року про те, що відповідачка [PERSON] у спірній квартирі не проживає; -листом ГУ НП у м. Києві від 02.02.2020 року про те, що у період 2019-2020 років звернення від [PERSON] щодо неможливості користуватися жилим приміщенням не надходили. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідачка [PERSON] тривалий час у квартирі [ADDRESS] не проживає, до квартири не з`являється, з родичами не спілкується, будь-яких скандалів щодо неможливості користуватися квартирою вони не чули. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що вона намагалася вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вона не цікавиться. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки дані вимоги є підставними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved