Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] (далі по тексту також - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» (далі по тексту також - відповідач-1, ТОВ «УБК») та [PERSON] (далі по тексту також - відповідач-2) про визнання договорів розірваними. Позовні вимоги мотивовані тим, що у червні 2005 року позивач уклав з ЗАТ «Агробанк» дві кредитні угоди № 131-05 від 09.06.2005 року та № 132-05/в від 09.06.2005 р., а також договір іпотеки № 132-05/в/1 від 11.06.2005 р. у забезпечення виконання кредитних зобов'язань. Предметом іпотеки стала 1/2 частка Домоволодіння площею 591,6 кв.м літ. «А», в [ADDRESS]. Після ЗАТ «Агробанк» новим іпотекодержателем стало ТОВ Фінансова компанія «Фемілі Кредіт», на підставі запису від 15.11.2011 року, внесеного до реєстру іпотек приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маліновською О.Ю. 21.11.2011 року були зареєстровані зміни до статуту нового іпотекодержателя в зв'язку зі зміною назви на ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс». 15.03.2012 року заочним рішенням Феодосійський міський суд АР Крим задовольнив на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» позов про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором № 132-05/в шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 30.11.2012 року судом був виданий виконавчий лист. 26.12.2012 року у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження № 35840662 (ідентифікатор Г3565Б19ГДГ). Одночасно з виконанням заочного рішення на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», 03.07.2013 року ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» відступило своє право вимоги за кредитними договорами та іпотечним договором спочатку ТОВ «АНСУ» (код 36757541), далі ТОВ «Українська боргова компанія», про що було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Я 20.12.2013 року ТОВ «Українська боргова компанія» відступила право вимоги за вказаними договорами [PERSON] Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором був посвідчений нотаріально 20.12.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. (реєстр № 10446). 21.01.2014 року ухвалою Феодосійського міського суду АР Крим була здійснена стягувана ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» на ТОВ «Українська боргова компанія», а 05.09.2014 року виконавчий лист про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки було повернуто вже ТОВ "Українська боргова компанія». 18.02.2014 року [PERSON] звернувся до Феодосійського міського суду АР Крим із заявою про заміну позивача на правонаступника, яка була задоволена 17.04.2014 року Проте, як зазначає позивач 29.05.2014 року [PERSON] на підставі застереження в іпотечному договорі зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а через місяць як власник 1/2 частки житлового будинку змінив місце проживання на адресу: [ADDRESS]. Як вбачається з договору № 20-1/13 від 20.12.2013 року про відступлення права вимоги, який укладений між ТОВ «Українська боргова компанія» та [PERSON], а саме з п. 5.21 Договору: Новий кредитор здійснює оплату шляхом перерахування суми ціни продажу, що вказана в п. 5.1 цього Договору (656000,00 грн.), на рахунок Первісного кредитора № 26003396203700 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код одержувача 37535394, одним платежем не пізніше одного робочого дня після укладення цього Договору. Днем здійснення оплати та належного виконання Новим кредитором своїх грошових зобов'язань перед Первісним кредитором вважається день надходження Ціни продажу у повному обсязі на вказаний в цьому пункті рахунок Первісного кредитора. Відповідно до 12.2 Договору про відступлення права вимоги у випадку ненадходження від Нового кредитора на рахунок Первісного кредитора ціни продажу в обсязі та у визначені в цьому Договорі терміни, цей Договір вважається розірваним з 23 грудня 2013 року, і при цьому зобов'язання Сторін вважаються припиненими з вказаної дати. Позивач зазначав, що [PERSON] не виконав свої зобов'язання за цим Договором, але скориставшись цим Договором, який є розірваним з 23.12.2013 року, без повідомлення стягувана ТОВ «Українська боргова компанія», протиправно позбавив позивача права власності, на яке судовим рішенням звернуто стягнення. Про невиконання зобов'язань за Договором з боку [PERSON] свідчить той факт, що ТОВ «Українська боргова компанія» після відступлення права вимоги [PERSON], вступило у виконавче провадження, замінило стягувана ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», і не сприяло у відповідності до п.п. 7.2.5 Договору заміні стягувача ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» на [PERSON] Позивач вважав, що тепер в зв'язку із втратою предмета іпотеки, в рахунок стягнення за заочним рішенням на користь ТОВ «Українська боргова компанія» буде звернуто на інше нерухоме майно позивача, що є подвійною відповідальністю за невиконання зобов'язань. Посилаючись на викладене, позивач просив суд укладені між ТОВ «Українська боргова компанія» та [PERSON] договір № 20-1/13 від 20.12.2013 року про відступлення права вимоги та договір від 20.12.2013 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (реєстр № 10446), визнати розірваними з 23.12.2013 року. Позивач в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про слухання справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача-1 не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином. В судове засідання представник відповідача-2 не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином. В раніше поданих запереченнях просив суд відмовити задоволенні позову в повному обсязі. При цьому зазначав, що відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, розірвання договору за згодою сторін, так і розірвання договору судом може мати місце лише у випадку, коли з такою вимогою звертається сторона договору, а ні як ні третя особа. Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав не відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України. Суд, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для правильного та всебічного розгляду справи, надані сторонами, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2013 року між ТОВ «Українська боргова компанія» (за договором - Первісний кредитор) та [PERSON] (за договором - Новий кредитор) було укладено договір № 20-1/13 про відступлення прав вимоги, за умовами п. 1.1. якого, Первісний кредитор відступив Новому кредитору Право вимоги до Боржника, що належить первісному кредитору на підставі Договору про відступлення права вимоги № 22/05-2, що був укладений 22.05.2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ «Українська боргова компанія», а Новий кредитор зобов'язався прийняти зазначене вище Право вимоги та перерахувати Первісному кредитору кошти у сумі Ціни продажу (а.с. 5-9). Відповідно до п. 4.1. зазначеного договору Первісний кредитор, на підставі цього Договору передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги до Боржника. Станом на дату укладення Сторонами цього договору загальний розмір заборгованості Боржника перед Первісним кредитором складає 44156365,31 грн. Боржником за договором виступає [PERSON], який уклав із ЗАТ «Агробанк» Кредитний договір. Пунктами 5.1. та 5.2. договору встановлено, що розмір Ціни Продажу Права вимоги становить 656000,00 грн. без ПДВ. Новий кредитор здійснює оплату шляхом перерахування суми Ціни продажу, що вказана в 5.1. цього Договору на рахунок Первісного кредитора одним платежем не пізніше одного робочого дня після укладення цього договору. Відповідно до п. 12.2. вказаного договору у випадку ненадходження від Нового кредитора на рахунок Первісного кредитора Ціни продажу у обсязі, та в визначені в цьому Договорі терміни, цей Договір вважається розірваним з 23.12.2013 року, і при цьому зобов'язання сторін вважаються припиненими з вказаної дати. Із матеріалів справи вбачається, що 20.12.2013 року [PERSON] здійснив платіж в сумі 656000,00 грн. на рахунок ТОВ «Українська боргова компанія» згідно договору про відступлення прав вимоги від 20.12.2013 року № 20-1/13, що підтверджується платіжним дорученням № ІВ03218127 від 20.12.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 82). Своїм повідомленням від 13.06.2016 року ТОВ «Українська боргова компанія» підтвердила надходження коштів від [PERSON] платіжним дорученням № ІВ03218127 від 20.12.2013 року на суму 656000,00 грн. (а.с. 81). Окрім того, 20.12.2013 року між ТОВ «Українська боргова компанія» (за договором - Первісний іпотекодержатель) та [PERSON] (за договором - Новий іпотекодержатель) було укладено договір про відступлення права за Іпотечним договором (а.с. 12-13), за яким у зв'язку із укладенням між Первісним іпотекодержателем та Новим іпотекодержателем 20.12.2013 року Договору № 20-1/13 про відступлення права вимоги, Первісний іпотекодержатель відступає, а Новий іпотекодержатель набуває права Первісного іпотекодержателя, належні Первісному іпотекодержателю згідно з Іпотечним договором № 132-05/в/1, посвідченим 11.06.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кошляк Н.Е. за реєстром № 717 та ДОГОВОРОМ про відступлення права за Іпотечним договором, посвідченим 03.07.2013 року, Верповською О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 6030 (п. 1.1. Договору). Пунктом 4.2. вказаного Договору, за згодою сторін зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладення додаткового правочину, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей Договір може бути розірвано. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Проте, в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що [PERSON] не виконав свої зобов'язання за Договором № 20-1/13 про відступлення прав вимоги та не сплатив відповідачу-1 ціни продажу, оскільки з наданих відповідачем-2 документів чітко вбачається, що в строк, передбачений договором [PERSON] сплатив вартість Ціни продажу Права вимоги за договором в сумі 656000,00 грн. Окрім того, суд також зазначає, що договір, відповідно до вимог цивільного законодавства, може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Принагідно також зауважити, що відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, Цивільним кодексом України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений чинним законодавством, оскільки зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору розірваним з конкретної дати. Підстави ж для визнання розірваним договору від 20.12.2013 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, позивачем взагалі не зазначені. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та є не доведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed