Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою і просить стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно мотивуючи тим, що з 26.06.2015 року вона є інвалідом першої групи та потребує за собою постійного стороннього догляду. Єдиним джерелом її доходу є пенсія, яка складає 1312,00 грн., інших джерел доходу у неї немає. Приймаючи до уваги, що вона є хворою людиною, потребує постійного лікування, і не в змозі забезпечити себе необхідним мінімумом для проживання, допомоги від дітей не отримує, а тому просить стягувати із сина аліменти на своє утримання. В судове засідання позивачка не з»явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову і просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення представника позивачки, свідка, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 202 СК України закріплено обов'язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 1, 2 ст. 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, законодавець визначив, що право на утримання від повнолітніх дітей батьки мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила , що після народження [PERSON] його мати [PERSON] не доглядала останнього і збиралась віддати дитину в дитячий будинок. Відповідача забрала на виховання мати свідка , яка його виростила. Позивачка доглядом дитини не займалась, тобто самоусунулась від забезпечення та виховання дитини , проживала невідомо де. В селі Покалів з»явилась в останні роки . [PERSON] з родиною прийняли її в свою сім»ю так, як є родичами . Перший місяць було все добре, а потім позивачка почала зловживати спиртними напоями і між ними почали виникати суперечки. Після чого родина свідка вирішила переселити [PERSON] до сусіднього села Полохачів. Не зважаючи на це її син надавав позивачці посильну допомогу , привіз дров, відремонтував огорожу, але [PERSON] повідомила, що його допомога їй не потрібна, а потрібно ,щоб останній щомісяця платив їй 1000 грн.. Згідно з вимогами ст. 206 СК України, у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №213293 [PERSON] [INFO], з 26.06.2015 року призначено першу групу інвалідності загального захворювання, строком до 1 липня 2017 року (а.с.5). На день розгляду справи позивач не надала суду доказів визнання її непрацездатною. Відповідно до довідки про доходи № 891, виданої Овруцьким ОУПФУ в Житомирській області від 14 червня 2017 року, позивачка отримує постійний дохід в травні 2017 року у розмірі 1312,00 грн.(а.с.4). Згідно довідки Покалівської сільської ради № 765 від 06.09.2017 року [PERSON] з 30.04.2015 року ніде не працює. Як вбачається з досліджених судом доказів, позивач ухилялась від виконання батьківських обов»язків щодо свого сина, отримує постійний дохід, переконливих доказів про витрату щомісяця 1500 грн. на лікування суду не надала. Так як відповідач не працює , не має постійного доходу у зв»язку з чим не має можливості надавати позивачу фінансову допомогу ,тому суд відмовляє в задоволенні позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 640 грн. слід стягнути з позивача.

Outcome: approved