Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було зареєстровано 16 липня 2005 року виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області та стягувати з відповідача, як батька їхніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій формі в розмірі 2000,00 гривень по 1000,00 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через погіршення шлюбних відносин протягом останніх років, постійні сварки, небажання спільно вирішувати сімейні питання, що призвели до того, що вони втратили почуття взаємної поваги та взаєморозуміння. Проживають окремо з 21 січня 2015 року, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Тому на даний час за таких обставин сумісне життя і збереження сім"ї стали неможливими, шлюб існує формально. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач до суду 05 серпня 2015 року не з'явився, повідомлений належно, будь-яких заяв, клопотань по суті позову до суду не подав. Вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд вважає вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача законними, однак вимога про стягнення аліментів на утримання дітей по 1000,00 грн. на кожного наразі є завищеною, тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 16 липня 2005 року виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. З пояснень позивача сім'я фактично розпалася, і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO],які повністю знаходяться на утриманні позивача. З пояснень позивача в судовому засіданні, нею на утримання кожної дитини в місяць витрачається близько 1000 грн., а тому саме в такому розмірі вона просить стягувати аліменти. Враховуючи спільний обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визначений ст. 180 СК України, Відповідач, проживаючи окремо, будучи працездатним та маючи дохід, ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дітей, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. В добровільному порядку питання щодо утримання дитини позивач та відповідач не вирішили. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, підставою для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, згідно ч.1 ст. 184 СК України є нерегулярний, мінливий дохід, одержання доходу в натурі. Судом не здобуто, а сторонами не надано доказів про розмір одержуваного доходу відповідача по справі. Враховуючи спільний обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти в розмірі 500 грн., що перевищує 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України.

Outcome: partial