Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У серпні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, В обґрунтування заявлених вимог представник позивача в позові послався на наступне. 14.11.2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №2089-е, згідно якого в кредит надано 505 000,00 грн. зі сплатою по процентній ставці 15,5%, строком до 14.11.2017 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 14.11.2007 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір згідно якого предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,232 га та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з порушення зобов'язань за кредитним договором сума заборгованості позичальника перед банком станом на 01.08.2015 року складає 1 231 563,33 грн. З метою захисту своїх порушених прав банк змушений звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Представником відповідача [PERSON] надано суду заперечення до позову яке мотивоване тим, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором від 14.11.2007 року ще не настав, оскільки договором встановлений строк - 14.11.2017 року, до того ж банком не надано у якості доказу - договору поруки, укладеного між банком та відповідачем, та по заявленим сумам прострочених процентів, пені та інфляційних витрат сплинув строк позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надано суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримуються, просить задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надано суду заяву про відкладення розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставо держатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Згідно п. 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж обтяжувачем предмету застави з укладанням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмету іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 14.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», правонаступником на даний час якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №2089-е, згідно якого в кредит надано 505 000,00 грн. зі сплатою по процентній ставці 15,5%, строком до 14.11.2017 року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2089-е, 14.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», правонаступником на даний час якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, який посвідчено Заботкіною Т.Ю., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №679, згідно якого предметом іпотеки є житловий будинок, загальною площею 209,6кв.м., житловою площею 67,80кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,232 га., за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №2089-е від 14.11.2011 року, сума заборгованості позичальника перед банком станом на 01.08.2015 року складає 1 231 563,33 грн., з яких: - 505 000,00 грн. - сума простроченого основного боргу за кредитом; - 265 067,22 грн. - сума прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.06.2009 року по 01.08.2015 року; - 16 454,03 грн. - сума пені за прострочений основний борг за кредитом за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 року; 187 600,29 грн. - сума пені за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 року; 146 452,87 грн. - сума інфляційних витрат від прострочених сум по кредиту; 77 881,13 грн. - сума інфляційних витрат за несвоєчасну сплату процентів; 33 107,79грн. - сума 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту. Частиною 1 ст. 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стаття 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» визначає, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи з встановленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору, суд прийшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно, підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 386, 321, 391, 525, 526, 530, 589, 590, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: approved