Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] та [PERSON] повернути їй самовільно зайняту ними земельну ділянку площею 0,0012 га, що знаходиться за адресою: м. Житомир, проїзд Другий Старокиївський, 16 шляхом знесення незаконно побудованого паркану. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що є власником 46/100 ід. частин житлового будинку №16 по проїзду Другому Старокиївському в м. Житомирі та земельної ділянки площею 281 кв.м., кадастровий номер 1810136600:01:030:0024 за вказаною адресою, яка належить до частини житлового будинку, має чіткі межі, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вказувала, що відповідачі, які проживають у житловому будинку №14 по проїзду Другому Старокиївському в м. Житомирі, незаконно та безпідставно користуються частиною земельної ділянки, яка належить їй та незаконно встановили паркан. Посилаючись на те, що відповідачі в добровільному порядку не звільняють земельну ділянку та продовжують нею користуватися без законних на те підстав, просила в судовому порядку усунути перешкоди у користуванні своєю власністю. Після проведення судової експертизи [PERSON] уточнила позовні вимоги та остаточно просила усунути перешкоди у користуванні нею присадибною земельною ділянкою за адресою: м. Житомир, проїзд Другий Старокиївський, 16 шляхом зобов'язання відповідачів знести незаконно побудовану на ній цегляну споруду, яка влаштована на бетонному фундаменті (точки Л.-В1 згідно висновку експерта) та повернути позивачу 1,40 кв.м. самовільно зайнятої земельної ділянки. Позивач та її представник у судовому засіданні поданий позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі та їх представник у судовому засіданні не оспорювали обставини знаходження цегляної споруди на земельній ділянці позивачки та зобов"язались її знести. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 281 кв.м. розташованої за адресою: м. Житомир, проїзд 2-й Старокиївський, 16 на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1353 (а.с.6-9). Згідно договору дарування частини будинку від 19.07.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], відповідачі прийняли в дарунок частину житлового будинку №14, що знаходиться в м. Житомирі по провулку Другому Старокиїівському, а саме: [PERSON] - 32/100 частини, а [PERSON] - 18/100 частин житлового будинку (а.с.67-68). Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 16.05.2013 року №04031, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, проїзд Другий Старокиївський, 16, складеного державним інспектором сільського господарства Житомирської області [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON], які є власниками частини будинку №14 проїзду 2-му Старокиївському самовільно зайняли земельну ділянку площею 0,0012 га у [PERSON] (а.с.14). Згідно висновку №707/09.16 повторної судової земельно-технічної експертизи від 15.09.2016 року проведеної на підставі ухвали суду від 06.09.2016 року вбачається, що між земельною ділянкою (садиба №16 по проїзду 2-му Старокиївському в м.Житомирі) та земельною ділянкою (садиба №14 по проїзду 2-му Старокиївському в м.Житомирі), якою користуються відповідачі межа земельної ділянки кад. №1810136600:01:030:0024 проходить частково (точки Л-В1 по цегляній поштукатуреній влаштованій на бетонному фундаменті стін споруди відповідачів, вхід до якої зі сторони ділянки, якою користуються відповідачі (а.с.67-86). Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частинами 1, 2 ст.103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одним із способів захисту прав на земельну ділянку, визначених ч.3 ст.152 ЗК України, є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосовування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до абз. 3 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). У відповідності до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Враховуючи, що позивач [PERSON] правомірно володіє земельною ділянкою, що розташована по проїзду 2-му Старокиївському, 16 в м. Житомирі, на якій знаходиться цегляна споруда відповідачів, що останніми не заперечувалось, що створює перешкоди у користуванні позивачем її майном, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved