Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Генеральної прокуратури України, третя особа: [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, просила визнати недостовірною і такою, що порушує її особисті немайнові права, інформацію, яка висвітлена у листі Генеральної прокуратури України від [INFO] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки наступного змісту: «У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» в контексті поширення цієї фрази до [PERSON] [INFO], колишнього Міністра юстиції та зобов'язати Генеральну прокуратуру України направити лист на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки з повідомленням про ухвалене у цій справі судове рішення протягом 10 робочих днів від дати набрання чинності рішенням у цій справі. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що [INFO] лист за підписом в.о. Генерального прокурора України [PERSON] з вищевказаним змістом був направлений Генеральною прокуратурою України на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки [PERSON]. Позивач вказала, що вважає зазначену інформацію негативною, неправдивою та такою, що підлягає спростуванню, оскільки інформація щодо причетності позивача до привласнення державних коштів, а також наявність кримінальних проваджень щодо вчинення нею злочинів порушує принцип презумпції невинуватості. Також вказала, що поширена інформація є твердженням про факти, яких не існувало, які не були перевірені відповідачем, та які не можуть бути підтверджені. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених вище. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення ( т.1, а.с. 120-123). Зазначили, що інформація, викладена у листі, відповідає фабулам витягів з кримінальних проваджень, що містяться у Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Разом з тим, безпосередніх посилань, що саме позивач вчинила злочини, а також її безпосередню причетність до привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України, немає. Даний лист був направлений до Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки не з метою доведення відомостей до громадськості чи окремим громадянам, а в рамках здійснення відповідних заходів уповноваженими на це органами чи посадовими особами. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином за наявною в матеріалах справи адресою. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року Генеральної прокуратурою України на ім`я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки [PERSON] був направлений лист за підписом виконуючого обов'язки Генерального прокурора України [PERSON] наступного змісту: «Правоохоронними органами України розпочато ряд кримінальних проваджень за фактами злочинів, вчинених зазначеними нижче колишніми високопосадовцями…[PERSON]., [INFO], колишній Міністр юстиції…У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» Зі змісту даного листа, вказана у ньому інформація стосується особи позивачки [PERSON] Статтею 21 Закону України «Про інформацію» встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Частиною 2 статті 200 ЦК України передбачено, що суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Частиною 3 ст. 30 вказаного Закону визначено, що суб'єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною. Зі змісту позову, в ньому не оспорюється право відповідача на інформування, а звертається увага суду на повідомлення у листі, направленому третій особі, недостовірної та негативної інформації. Як вбачається зі змісту письмових заперечень Ради Європейського Союзу від 12 серпня 2016 року, Радою Європейського Союзу лист Генеральної прокуратури України від [INFO] був сприйнятий як інформація про встановлені факти скоєння злочину - привласнення позивачкою [PERSON] державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України ( т.2, а.с. 3-24). Як вбачається з наданих представником відповідача витягів з ЄРДР за № 42014000000000037 (в подальшому було об"єдано з кримінальним провадженням № 12014100060000228), № 42014000000000409 на час направлення листа Генеральною прокуратурою України від [INFO] року за підписом в.о. Генерального прокурора України [PERSON] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки [PERSON] правоохоронними органами, в тому числі і Генеральною прокуратурою України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, які вказують на причетність позивачки [PERSON] до привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України не здійснювалось ( т.1, а.с.124-129). Також судовим розглядом встановлено, що підозру [PERSON] щодо привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України правоохоронними органами по даний час не пред'явлено, що підтверджується: -листами Генеральної прокуратури України від 15 квітня 2014 року №15/1-63 вих-14, від 8 жовтня 2014 року № 17/1/1-32787, від 27 березня 2015 року № 17212-32890-14, у яких зазначається, що відносно [PERSON] станом до 28 травня 2015 року не розслідуються кримінальні правопорушення, у яких їй повідомлено про підозру (т.1, а.с.31-32, 34-35, 36-37); -листами ГСУ МВС України від 11 квітня 2014 року № 13І-64аз, від 25 червня 2014 року №13/І-160аз, від 5 серпня 2014 року № 13/1-2 ІЗаз, від 26 вересня 2014 року № 13/1-27013/1-271 аз, у яких зазначається, що відносно [PERSON] кримінальні правопорушення не розслідуються, у розшуку не перебуває ( т.1, а.с.37-41); -листами ГСУ СБУ від 15 квітня 2014 року № 6/1-283/2, від 24 вересня 2014 року № 6/1-1166/2, у яких зазначається, що відносно [PERSON] не розслідуються кримінальні правопорушення, у яких їй повідомлено про підозру ( т.1, а.с.42-43); -листами Робочого апарату Укрінбюро Інтерполу МВС України від 7 серпня 2014 року № 50/9311, від 24 вересня 2014 року № 50/11421, у яких зазначається, що [PERSON] у розшуку не перебуває ( т.1, а.с. 44-45). Крім того, Генеральна прокуратура України листом від 6 травня 2015 року № 23-668 вих-15 підтвердила відсутність у [PERSON] закордонних активів, коштів чи майна за межами України (т.1, а.с. 30). У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Пунктом пункт 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію Норми ст.68 Конституції України передбачають, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на честь і гідність інших людей. Статтею 3 Основного Закону передбачено, що честь та гідність визнаються найвищими соціальними цінностями та їх порушення, внаслідок поширення про особу недостовірної інформації, надають особі прав вимагати в судовому порядку спростування цієї інформації та визнання її недостовірною (ст.32 Конституції України, 277 ЦК України). Суд надає оцінку тій обставині, що у повідомленні відповідача було чітко зазначено «в ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» стосовно [PERSON], [INFO], колишній Міністр юстиції. В порядку п. 5.3. Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, заносяться до Реєстру у випадках, коли стосовно неї приймається одне з рішень передбачених КПК України. У листі-відповіді від 15.04.2014 Генеральною прокуратурою повідомлялося про відсутність кримінальних проваджень у яких [PERSON] повідомлено про підозру. Наведені в реєстрі дані, відповідно до п. 2 Розділу І цього Положення, є коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела та попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які ще потребують перевірки в порядку передбаченому КПК України. Наряду з цим, у листі чітко прослідковується логічний зв'язок та пов'язаність речення «У ході розслідування даних протиправних діянь встановлено факти привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України» стосовно [PERSON], [INFO], колишнього Міністра юстиції, що в свою чергу дає підстави стверджувати про наявність зв'язку особи позивача з досудовим розслідуванням, наявність підозр щодо позивача про вчинення кримінального правопорушення. У відповідності до міжнародних та конституційних принципів особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку (п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 62 Конституції України). Разом з тим, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, станом на дату складання листа [INFO] року, [PERSON] не було повідомлено про підозру у вчиненні злочину за фактом привласнення значних сум державних активів та їх подальше протиправне переведення за межі України. Само по собі внесення відомостей до ЄРДР не є визнанням особи винною у вчинені кримінального правопорушення. Як вбачається з роз'яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З огляду на вищенаведене, інформація, поширена відповідачем є недостовірною та негативною, оскільки створює уявлення про позивачку [PERSON] як особу, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Тому застосування Європейської конвенції та Міжнародного пакту про громадянські і політичні права є обов'язковим для всіх державних органів України. Пунктом 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі Аллене Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, встановлено, що п.2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод не може бути перешкодою для влади щодо інформування про розслідування, які ведуться, але вона зобов'язує, щоб влада робила це стримано та делікатно, як того вимагає принцип презумпції невинуватості. Також у п.41 рішення Європейського суду з прав людини у справі Аллене Де Рібемон проти Франції (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року відзначено, що «в даному випадку деякі з найбільш високопоставлених співробітників французької поліції назвали пана Аллене де Рібемона без будь-яких застережень одним з підбурювачів, тобто співучасників вбивства. Отже, очевидна заява про винність, яка, з одного боку, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншого - випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 п. 2 мало місце». Презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (ст.34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов'язками (ст.68 Конституції України). Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Принцип презумпції невинуватості закріплений ч.2 ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України та встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, поширена відповідачем інформація про причетність позивача до привласнення значних сум державних активів та їх подальше переведення за межі України за своїм змістом фактично є твердженням про її причетність до злочинів, чим створюється негативне уявлення у громадськості про позивача, як особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення, та порушується принцип презумпції невинуватості, закріплений п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зважуючи на викладені обставини, слід визнати доведеним порушення принципу презумпції невинуватості, поширенням інформації у листі від [INFO] на ім'я Верховного представника Європейського Союзу з питань закордонних справ і політики безпеки [PERSON]. Крім того, інформація, що міститься в листі, який є предметом спору, є негативною і відповідно такою, що порушує права позивачки на повагу її честі, гідності і ділової репутації. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved