Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення режиму окремого проживання подружжя. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 31 січня 2017 року Печерським районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між сторонами по справі, актовий запис №266. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - [PERSON] [INFO]. З липня 2017 року вони проживають окремо, тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому просить встановити між сторонами режим окремого проживання, які вже і так проживають в різних помешканням. Представник відповідача надав до суду заперечення на позову заяву , разом з тим проти позову заперечував в повному обсязі, але не оспорював факт окремого проживання з позивачем. Представник відповідача повідомив суду, що [PERSON] має намір зберегти сім'ю , тому просить відмовити в позові. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У відповідності до ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Як роз'яснює п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, 31 січня 2017 року Печерським районним у місті Києві Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві року було зареєстровано шлюб між сторонами по справі, актовий запис №266 (а.с.6). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільну дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). З липня 2017 року вони проживають окремо. Тривалий час сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, вважаю, що сімейні відносини між ними припинені. Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні представники сторін та відповідач, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.60 ЦПК України. Аналізуючи зміст ст.119 СК України, суд вважає, що для встановлення для подружжя режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Як стверджують представники сторін (подружжя), вони з кінця липня 2017 року проживають окремо один від одного; позивач [PERSON] не бажає проживати разом зі своїм чоловіком [PERSON] і бажає встановити для них режим окремого проживання, стверджуючи, що таке рішення відповідає інтересам подружжя (сторін), сторони ознайомлені з правовими наслідками встановлення режиму окремого проживання подружжя, тощо. Як вбачається з матеріалві справи, позивач [PERSON] на даний час зареєстрована та проживає адресою : в [ADDRESS] ( а.с. 5) відповідач [PERSON] зареєстрований і фактично проживає в [ADDRESS]. За таких обставин, оскільки підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, тому підстав для відмови в задоволенні позову в судовому засіданні не встановлено, а тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя підлягають задоволенню.

Outcome: approved