Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування позовних вимог вказавши наступне. Сторони в офіційному шлюбу не перебували, однак мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Відповідач не надає матеріальної допомоги по утриманню дитини, у зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій суму у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні свій позов підтримала повністю, посилаючись на ухилення відповідача від належного утримання дитини. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що неповнолітній син [PERSON] перебуває на його утриманні та проживає разом із ним на даний час. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, серії [NUMBER], актовий запис № 413, батьками [PERSON], [INFO], є сторони: [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Матеріалами справи підтверджено, що Позивач [PERSON] та Відповідач [PERSON] проживають окремо. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В судовому засіданні встановлено, та не оспорюється позивачем, що неповнолітній [PERSON], [INFO], станом на час пред'явлення позову та на час вирішення справи судом проживає разом з відповідачем [PERSON], який здійснює утримання дитини. За таких обставин, позивачем [PERSON] не підтверджено фактичне перебування неповнолітнього сина на її утриманні та не доведено її право на отримання з відповідача аліментів на утримання дитини, у зв'язку з цим, враховуючи, що доводи позивача щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів не знайшли підтвердження під час судового розгляду, позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed