Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач прокурор Дунаєвецького району Хмельницької області звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування розпоряджень Дунаєвецької районної державної адміністрації про надання дозволу на розробку проєкту відведення земельної ділянки та передання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки. На підтвердження заявлених позовних вимог представник позивача пояснив, що в порушення інтересів держави, законів України, що регулюють використання земель прибережних захисних смуг навколо водойм, відповідачем, Дунаєвецькою райдержадміністрацією незаконно прийнято розпорядження про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2.00 га. та передачу у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу за межами населенного пункту с. Чаньків на території Чаньківської сільської ради Дунаєвєвецького району Хмельницької області, а також видано державний акт на право власності на земельнну ділянку площею 2.0000 га., котра не тільки є прибережною захисною смугою водного обєкта, - ставка площею 5,8 га, але й накладається на цей водний обэкт і в подальшому відчужено згідно договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки на користь співвідповідача [PERSON], тому просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Дунаєвецької районної державної адміністрації з позовом погодився і підтвердив, що зясувавши усі обставини справи, вивчивши наявні документи вважає, що розпорядження та державний акт дійсно прийнято з порушенням законів, що регулюють ці правовідносини, тому не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила вказавши, що відсутні докази, проте, що земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а вона не порушила земельне законодавство. Крім того в подальшому пояснила, що цю земельну ділянку вона продала [PERSON] Співвідповідач [PERSON] повідомлявся про залучення до участі в справі, проте у судові засідання не зявляється, причини своєї неявки суду не повідомляє, тому у суду є всі підстави про розгляд справи у його відсутності. Розглянувши наявні по справі докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що на підставі заяви відповідачки [PERSON], мешканки [INFO], розпорядженням Дунаєвецької райдержадміністрації від 16 січня 2007 року за № 44/2007-р надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 2.00 га., на передачу у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу за межами населеного пункту с. Чаньків на території Чаньківської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. Згідно пректу землеустрою щодо відведення земельної ділянки надано кадастровий номер 6821889500:05:009:0072 вказаної земельної ділянки площею 2.0000 га. для ведення особистого селянського господарства і розпорядженням № 321/2009-р. Дунаєвецької райдержадміністрації від 01.04.2009 року цю земельну ділянку передано у власність відповідачки [PERSON], котра отримала 19.05.2009 року Державний акт серії ЯЖ №957150 на право власності на земельну ділянку. Відповідно до проектної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі у власність, для ведення особистого селянського господарства на імя відповідачки значиться зауваження про уточнення місця-розташування земельної ділянки відносно прибережної смуги струмка та рекомендовано проведення державної експертизи для усунення вказаних зауважень. Крім того, як зясовано у судовому засіданні водойма є ставком площею 5,8 га і відноситься до категорії земель водного фонду, що підтверджується повідомленням відділу держземагенства у Дунаєвецькому районі, а також технічною документацією із землеустрою, виготовленою згідно прокурорського запиту. Також встановлено, що вищезазначена земельна ділянка, яка належала відповідачці [PERSON], відчужена на користь співвідповідача [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам"янець-Подільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №1408. Виходячи з вимог ст. 116 ЗК України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами п. 12 розділу X «Перехідних положень» ЗК України (чинних на час виникнення правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. В силу ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії у тому числі: землі житлової та громадянської забудови, землі водного фонду та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. За положеннями ч. 1 ст. 3 Водного Кодексу України усі води (водні обєкти) на території України становлять її водний фонд. Частина друга статті 3 Водного Кодексу України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води; природні водойми (озера), водостоки ( річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали,інші водні обєкти. Виходячи з вимог ст. 4 Водного Кодексу України, ст. 58 Земельного кодексу України передбачено, що землі прибережних захисних смуг також належать до земель водного фонду, які перебувають виключно у державній власності, як встановлено ст. 85 ВК України, ст. ст. 59, 84 ЗК України. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів 50 метрів. При цьому земельні ділянки прибережних захисних смуг могли передаватись громадянам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково дослідних робіт тощо. (ч. 4 ст. 59 ЗК України). Як встановлено судом та згідно оспорюваних розпоряджень та державного акта на право власності на земельну ділянку земельна ділянка надана для ведення особистого селянського господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України , недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, оскільки правовий режим прибережної захисної смуги визначений її фактичним місцезнаходженням, а відтак передача у приватну власність суперечить вимогам ст. ст. 59, 83, 84 ЗК України. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом ( частина перша статті 126 ЗК України). Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідччують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних їз правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його матеріальним засадам. За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки за змістом не відповідає вимогам закону, то його слід визнати недійсним. Таким чином враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, тому задовільняє позов.

Outcome: approved