Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі - продажу дійсним, вказавши, що 31.10.1998 року він придбав у відповідача [PERSON], яка на той час діяла від свого імені та від імені на той час неповнолітньої - відповідача [PERSON], квартиру [ADDRESS], за договором купівлі-продажу, через Товарну біржу «Новий вік». Із часу придбання вказаної квартири він зареєстрував договір купівлі - продажу квартири в БТІ, таким чином вступив в повне володіння та користування придбаним нерухомим майном, а саме зареєструвався у квартирі, сплачує комунальні платежі. Однак не має можливості на власний розсуд розпорядитися своєю квартирою, оскільки договір купівлі - продажу не є дійсним. Просить визнати договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладений 31.10.1998 року та зареєстрований на Товарній біржі «Новий вік» за р. № 1-628, між ним та відповідачкою [PERSON] яка діяла на той час від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON], дійсним. Позивач у судове засідання не з'явився, у справі є його заява, у якій він просить розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Представник третьої особи - Товарної біржі «Новий вік » в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлялися. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31.10.1998 року [PERSON] у відповідача [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені на той час неповнолітньої [PERSON], придбав квартиру [ADDRESS] (л.с. 3 - договір купівлі-продажу нерухомого майна). Договір купівлі - продажу оформлявся на товарній біржі «Новий вік». [PERSON] зробив зі своєї сторони дії , спрямовані на виконання договору , що цілком підтверджується вказаним договором купівлі-продажу від 31.10.1998 року. Оформити нотаріально договір не представляється в даний час можливим. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди. Згідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2ст.220 ЦК України: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди /1998 рік/ норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зважаючи на те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобов"язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved