Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який постійно до дня смерті мешкав в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина у виді вказаного вище домоволодіння з господарськими спорудами. [PERSON] за свого життя склав заповіт, яким усе належне йому майно розпорядився передати після його смерті його дочці, тобто позивачці по справі [PERSON], дане спадкове розпорядження є чинним на день розгляду даної справи та ніким не оспорено. Позивачка по справі, є єдиним спадкоємцем за заповітом і за законом після смерті [PERSON], яка спадщину в установленому порядку фактично прийняла, так як після смерті батька розпорядилася його речами. Дружина спадкодавця [PERSON] і одночасно мати позивачки померла [INFO]. В оформленні прав на спадщину у виді домоволодіння з господарськими спорудами в нотаріальній конторі позивачці відмовили через те, що за свого життя її батько не оформив та не зареєстрував в органах БТІ право власності на зазначений вище об'єкт нерухомості. Уважаючи себе спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька [PERSON], позивачка просила суд визнати за нею право власності на спірну будівлю із господарськими спорудами як набуте нею в порядку спадкування за заповітом. Позивачки [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, додатково подавши письмові докази в підтвердження позовних вимог. Представник відповідача в попереднє судове засідання не з'явився, але в своїй письмовій заяві селищний голова Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області позов визнав в повному обсязі, просив суд розглянути справу без присутності представника ради. Завідуючий Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Мельник В.О., до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника нотаріальної контори. Представник КП „Сумське міське БТІ", як третя особа, до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно, з заявою про заперечення позову до суду не звертався. Представник реєстраційної служби Липоводолинського районного управління, до суду не з'явився, але в письмовій заяві начальник цієї установи не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника реєстраційної служби. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін та третіх осіб, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку ч.4 ст. 174, ч.4 ст. 130 ЦПК України через визнання відповідачами позову у даній справі підлягає ухваленню рішення про задоволення позову, оскільки таке визнання позову не суперечить закону, відповідає вимогам процесуального закону. Вивчивши обставини справи, в якій достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено факт смерті [INFO] [PERSON] в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області, який був батьком [PERSON], у віці 76 років (а.с. 6). Заповіт від імені [PERSON] на ім'я її спадкоємця [PERSON] посвідчено виконавчим комітетом Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 23 жовтня 1997 року, реєстровий № 133 (даний заповіт не змінювався і не скасовувався). Інших спадкоємців за заповітом чи за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено (а.с.6,7,14,38). Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 23 жовтня 1944 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Дружина спадкодавця [PERSON] і одночасно мати позивачки, померла [INFO], не оформивши у встановленому порядку спадкових справ на майно померлого чоловіка (а.с.5,8,38). Згідно з довідкою виконавчого комітету Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 18 серпня 2014 року № 489, домоволодіння [ADDRESS], обліковувалось за померлим [PERSON] За даними погосподарської обліку зазначене домоволодіння не відносилося за життя [PERSON] до суспільної групи господарств у виді колгоспного двору, оскільки за змістом ст. ст. 120,123 ЦК УРСР та постанови Держкомстату СРСР від 23 травня 1990 року № 69 усі члени сім'ї [PERSON] не були членами колгоспу і не отримували основні доходи від роботи в ньому (а.с.9,15). З довідки сільськогосподарського колгоспу Артіль ім. Леніна Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області № 76 від 14 травня 1970 року вбачається, що рішенням загальних зборів колишнього колгоспу ім. Леніна власнику будинку [PERSON] виділялась земельна ділянка для будівництва власного будинку в с. Синівка Сумської області Липоводолинського району Сумської області в розмірі 0,05 га (а.с.16). Згідно з довідкою Липоводолинської районної державної нотаріальної контори № 781/01-16 від 10 вересня 2014 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі спадкова справа не заведена, відомостей про спадкоємців які вважаються такими, що прийняли спадщину немає, заяви від спадкоємців не надходили. Заповіт від імені [PERSON] Липоводолинською державною районною нотаріальною конторою не посвідчувався. За даними спадкового реєстру заповіт від імені [PERSON] посвідчувався Синівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області 23 жовтня 1997 року за реєстровим № 133 (а.с.38). У відповідності до технічного паспорту на спірне майно, домогосподарство [ADDRESS] зводились до 1983 року, до них віднесений житловий будинок, веранда, ганок, два сараї, погріб, огорожа та колодязь. При цьому, самовільно зведені будівлі у цьому домогосподарстві відсутні, грубі порушення будівельних норм також відсутні (а.с.10-12,13). Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині, судом не встановлено, проте матеріалами справи підтверджено, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом (а.с. 7,14,38). При вирішенні даного спору суд виходить з таких положень закону чинного на час виникнення спірних правовідносин зі спадкування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про власність» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). У відповідності до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині (ст.535 ЦК УРСР), судом не встановлено, проте матеріалами справи підтверджено, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом; осіб, які є спадкоємцями за законом, під час розгляду даної справи не виявлено. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивачки суд вважає обґрунтованими. Судом достовірно встановлено, що через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове домоволодіння [PERSON] не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на правомірно зведене спадкодавцем за свого життя домоволодіння, та зареєструвати право власності на вказану нерухомість в установленому порядку, хоча в силу заповіту є спадкоємцем прав померлого [PERSON], а тому її право на спадщину підлягає захисту саме у спосіб визнання за нею права власності на вищевказане спірне домоволодіння з господарськими будівлями, як набуте нею в порядку спадкування після смерті [INFO] - [PERSON].

Outcome: approved