Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Як зазначає [PERSON] вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу 1864 від 15.10.2014. 01.06.2017р. між Позивачем та [PERSON] укладено письмовий договір найму(оренди) нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира передана наймодавцем наймачу у строки встановлені п.2.1.1 договру найму, що підтверджується підписаним сторонами Актом прийому-передачі житлового приміщення від 01.06.2017р.За умовами Договору найму наймач зобов'язаний дотримуватися його умов в частині своєчасності і повноти внесення орендної плати та інших платежів (комунальні послуги, водопостачання, газ, інтернет електроенергія та ін.). Крім того, відповідно по п.4.1 та п. 4.2 договору найму, строк його дії встановлено з 01.06.2017 року до 01.11.2017 року. Моментом закінчення фактичного користування об'єктом нерухомості є підписання сторонами Акту здачі житлового приміщення. За п.2.2.8 вказаного договору наймач зобов'язаний звільнити і передати наймодавцю об'єкт нерухомості в належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу упродовж трьох днів з моменту закінчення строку його дії. В силу положень ст.598 ЦК України та ст. 168 ЖК України указаний вище договір припинений 01.11.2017 року, а тому з цієї дати у наймача відповідно виник обов'язок звільнити і передати наймодавцю орендоване житло. Однак, в порушення зазначених норм та умов договору відповідач орендоване житло не звільнила та за Актом здачі житлове приміщення не повернула, виконати свої зобов'язання категорично відмовляється, продовжує фактично ним користуватись, чим порушено законні права та інтереси Позивача як власника нерухомого майна. Крім того, всупереч умов договору Відповідачка не сплачувала щомісячну плату за користування житлом, використану електроенергію, спожитий газ, водопостачання, утримання будинку та прибудинкових територій та за послуги консьєржа. З урахуванням збільшеної позовної заяви Позивач просить: виселити [PERSON],[INFO] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення; стягнути з [PERSON],[INFO] на її користь заборгованість із щомісячної плати за користування житлом - орендної плати в сумі 210 000 грн.; стягнути з [PERSON],[INFO] на її користь заборгованість по сплаті спожитих комунальних та інших послуг за користування житлом у сумі 10 417,09 грн. ( в тому числі за спожиту електроенергію - 5263,68 грн., за у тримання будинку та холодне водопостачання і водовідведення/ холодна вода - 4499,37 грн, спожитий газ 654,04 грн.) Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 15 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) сторін для розгляду по суті на 22.03.2018р. на 09:00 22.03.2018р. вказану справу знято з розгляду у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному. Судове засідання у справі призначено на 15.05.2018р. на 10:00. В судове засідання Позивач та її представник не з'явились, проте,15. 05.2018р. представник позивача [PERSON] подав через загальну канцелярію суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з"явилась, про дату і час розгляду справи був повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала та не просила розглядати справу за її відсутності. З врахуванням вимог ст..ст.274-280 ЦПК України, а саме розміру суми заборгованості, перебування в провадженні суду справи тривалий час, суд протокольною ухвалою від 15.05.2018 року вирішив провести розгляд вказаної справи у заочному порядку, за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 01 червня 2017 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди нерухомого майна. Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Стаття 811 ЦК України визначає, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Зазначена квартира передана наймодавцем наймачу у строки встановлені п.2.1.1 договору найму, що підтверджується підписаним сторонами Актом прийому-передачі житлового приміщення від 01.06.2017р. (а.с.13) Відповідно до п.3.1. за домовленістю сторін, щомісячна плата за користування квартирою сплачується наймачем у сумі 30 000 грн. Згідно ч.3 ст.820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні відповідачем жодного разу не було сплачено обумовлену договором оренди орендну плату (доказів зворотного суду не надано). Як вбачається зі змісту ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Згідно п.4.1 та п. 4.2 договору найму, строк його дії встановлено з 01.06.2017 року до 01.11.2017 року. Моментом закінчення фактичного користування об'єктом нерухомості є підписання сторонами Акту здачі житлового приміщення. За п.2.2.8 вказаного договору вбачається наймач зобов'язаний звільнити і передати наймодавцю об'єкт нерухомості в належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу упродовж трьох днів з моменту закінчення строку його дії. Разом з тим як встановлено в судовому засіданні, незважаючи на те, що вказаний договір припинений 01.11.2017, відповідач орендоване житло не звільнила та за Актом здачі житлове приміщення не повернула, виконати свої зобов'язання категорично відмовляється, продовжує фактично ним користуватись, чим порушено законні права та інтереси Позивача як власника нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом частини 4 статті 9 та статті 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, проживання відповідачки у квартирі розташованої за адресою: м. Київ: м. Київ, провулок Шишкінський, буд 6-8 без згоди Позивача є порушенням його права, яке, відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунути. Згідно ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Крім того, як вбачається з п.2.2.5., п.3.1.4, п.3.1.7 Договору найму наймач зобов'язаний дотримуватися його умов в частині своєчасності і повноти внесення орендної плати та інших платежів (комунальні послуги, водопостачання, газ, інтернет електроенергія та ін.). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження сплати коштів за встановлену заборгованість по комунальним послугам. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 444 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved