Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

у серпні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по аліментам. Просила суд ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 67 961 грн. 14 коп., неустойку за несплату аліментів у розмірі 361 896 грн. 12 коп. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року постановлено стягувати з відповідача на її користь аліменти на малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення нею повноліття з індексацією стягуваної суми відповідно до закону, починаючи з серпня 2012 року. 20 грудня 2012 року Голосіївським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2/2601/4392/12. Зазначає, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, тому має нести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, у вигляді неустойки (пені), яка за період з 12 жовтня 2012 року по 12 серпня 2015 року складає 361 896,12 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року постановлено стягувати зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення нею повноліття з індексацією стягуваної суми відповідно до закону, починаючи з серпня 2012 року. З матеріалів справи вбачається, що виконання зазначено рішення суду проводиться у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві. Постановою ВДВС Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 02 січня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП №35857601. Позивач посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, тому має нести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України та сплатити неустойку (пеню), яка за період з 12 жовтня 2012 року по 12 серпня 2015 року становить 361 896,12 грн. Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника. Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.2-3, ч.4, 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 383 ЦПК). Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. ( ч.2, 4 ст.194 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч.4 ст. 195 СК України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дітей відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов'язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи,сам факт наявності у [PERSON] заборгованості по аліментам за період з 12 жовтня 2012 року по 04 серпня 2014 року, обчисленої згідно з довідками-розрахунком державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Усатюк Т.А. від 05 серпня 2015 року у розмірі по 33 612 грн. 94 коп. на кожну дитину, (а.с. 7, 8) розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорнений ні стягувачем ні боржником у порядку, встановленому законом (ст. ст. 383-384 ЦПК України), не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Адже права стягувача аліментів, в даному випадку це права [PERSON], є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. За таких обставин у суду немає підстав вважати порушеним право [PERSON] на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст.194-195 СК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні. Відповідно до положень ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз»яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості вини особи, яка за рішенням суду зобов»язана сплачувати аліменти. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Верховного суду України від 11.09.2013 у справі № 6-81цс13, реєстр № 33609035 Верховний суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів, та визначивши її загальну суму. Встановлено, що аліменти на утримання доньок відповідач не сплачував, внаслідок чого станом на 04.08.2014 р. наявна заборгованість по сплаті аліментів у сумі 67 961,14 грн. відповідно до довідки-розрахунку заборгованості. (а.с. 7,8) Суд вважає, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) з відповідача. Перевіривши розрахунок позивача щодо розміру пені за несвоєчасну сплату аліментів, суд не вважає його правильним в зв'язку з чим не погоджується з сумою пені у розмірі 361 896,12 грн. Заборгованість виникла з листопада 2012 року. При цьому, суд не вбачає підстав враховувати в період нарахування пені строк з серпня 2014 року по серпень 2015 року, оскільки розрахунок державним виконавцем виконано станом на 04 серпня 2014 року. Застосовуючи механізм розрахунку пені згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України 01 липня 2015 року при розгляді справи за №6-94цс15, підлягає до стягненню: - листопад 2012 року 1000 грн. + 612,94 грн. = 1612,94 грн. х 1% х30 днів = 483,88 грн. - грудень 2012 року 1000 грн.х 1% х31 день = 310 грн.; всього 2012 рік 793,88 грн. - січень 2013 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - лютий 2013 року 1000 грн. х 1% х 28 днів = 280 грн. - березень 2013 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - квітень 2013 року 1000 грн. х 1% х 30 днів = 300 грн. - травень 2013 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - червень 2013 року 1000 грн. х 1% х 30 днів = 300 грн. - липень 2013 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - серпень 2013 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - вересень 2013 року 1000 грн. х 1% х 30 днів = 300 грн. - жовтень 2013 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - листопад 2013 року 1000 грн. х 1% х 30 днів = 300 грн. - грудень 2013 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн., всього за 2013 рік 3 650 грн.; - січень 2014 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - лютий 2014 року 1000 грн. х 1% х 28 днів = 280 грн. - березень 2014 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - квітень 2014 року 1000 грн. х 1% х 30 днів = 300 грн. - травень 2014 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн. - червень 2014 року 1000 грн. х 1% х 30 днів = 300 грн. - липень 2014 року 1000 грн. х 1% х 31 день = 310 грн., всього за 2014 рік 2 120 грн., всього за весь період з листопада 2012 року по липень 2014 року включно 6 563, 88 грн. х 2 = 13 127,76 грн. Відтак, загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 13 127,76 грн. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial