Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом, зазначивши, що позивачу на праві приватної власності належить квартира№34 в будинку №34А по вул. Горького м. Н.Каховка, на підставі договору дарування від 30.03.1998 р. Відповідач в даному житловому приміщенні зареєстрований але не проживає з 2003 р. , комунальних послуг не сплачує, особистих речей в квартирі немає. Через реєстрацію відповідача в спірному житловому приміщенні, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися будинком, змушений сплачувати комунальні послуги за відповідача, у звязку з чим просив суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, будучі повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, а також у звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу що відповідає положенням ст. 224, ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК УРСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. З урахуванням ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» від 11.12.2003 року №1382 IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Так, судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором дарування від 30.03.1997. Згідно довідки від 02.02.2015 р. виданої ЖБК №33, в квартирі зареєстровані: [PERSON], який є власником, його дружина [PERSON], син [PERSON], а також [PERSON] [PERSON] в зазначеному житловому приміщенні зареєстрований але не проживає з 2014 р., особистих речей в квартири не має, що підтверджується актом про не проживання, виданим КП «ЖБК № 33» 02.02.2015 р. Відповідно п.34 до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Оскільки відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні як член сімї позивача але понад встановлені законом строки не проживає, особистих речей в ньому не має, фактично мешкає за іншої адресою, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст..71.72 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved