Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з первісним позовом 04.04.2016року. Відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом 31.01.2017 року В судовому засіданні представник позивачів за довіренністю [PERSON] позовні вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом підтримав в повному обсязі та пояснив суду, що його довірителі є синами [PERSON], який помер [INFO] року, Відповідачка є вдовою [PERSON]. Всі вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Своєчасно звернулися з заявою про прийняття спадщини ,але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли з причини відсутності правовстановлюючого документа , пояснив , що позовні вимоги по зустрічному позову визнає, бо учасники процесу вимагають саме законного поділу майнау порядку спадкування. Представник відповідачки за дорученням [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом визнала, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, звернулася до суду з заявою про можливість розгляду справи за її вісутності Судом роз'яснені вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази подаються сторонами ,а судом тільки оцінюються та суд розглядає заяву виключно в заявлених межах. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Вислухавши пояснення сторони позивачів за первісним позовом, ознайомившись з волевиявленням представника відповідачки за первісним позовом, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: Позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] , що підтверджується актовими записами про реєстрацію народження : [PERSON] [NUMBER] від 19.04.1989 року, який виконано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (арк..13), [PERSON] №7070 від 09.09.1987 року, який виконано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції(арк.153) Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується актовим записом №573 від 09.01.2019 року, який виконано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (арк.48) Відповідачка за первісним позовом, позивачка за зустрічним [PERSON] на момент смерті [PERSON] була дружиною [PERSON], що підтверджується актовим записом про реєстрацію шлюбу №363від 27 червня 2003 року, який виконано в відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського управління юстиції м. Харкова(арк..95) В період шлюбу з [PERSON] було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS], автомобіль Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER], проти чого сторони не заперечували і що підтверджується матеріалами справи. Квартира зареєстрована за [PERSON], автомобіль зареєстровано за [PERSON]. Право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] отримав на підставі права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] 19.05.2014 року(арк..69). Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкова маса після смерті [PERSON] складається з наступного: 1/3 частини квартири [ADDRESS],1/2 частини автомобіля Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER],1/2 частини квартири [ADDRESS]. Всі спадкоємці звернулися до 6-ї Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини(арк. справи 85-109), свідоцтво про спадщину спадкоємцям видано не було. Правовідносини та обставини, які оспорені сторонами по справі, носять довготривалий характер, шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено під час дії КоБС України , Цивільний Кодекс України 2003 року вступив в силу з 01.01.2004 року. Суд ураховує ті обставини, що за час спільного життя подружжя [PERSON] спільне майно не ділили. Таким чином, суд приходить до висновку, що треба використати норми матеріального права ,які узгоджені Цивільним Кодексом України 2003 року і Кодексом про шлюб та сім»ю 1969 року та Сімейним Кодексом України 2003 року.. Ст.1217 ЦК України 2003 року передбачає, що спадкування в Україні здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінене заповітом. [PERSON] заповіт не укладався. На підставі вимог ст.22 КпШс України 1969 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин ,майно ,яке набуто подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами і в тому випадку, коли один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно вимог ст.23 КпШс України 1969 року, майном, яке набуте під час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. На підставі ст.60 Сімейного Кодексу України 2004 року майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. На підставі ч 1 ст.61 СК України об»єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підставі вимог ч 3 ст.61 СК України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. На підставі вимог ч 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка і дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна подружжя суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення , зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду сім»ї. Згідно ч 3 ст.70 СК За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка , за умови, що розмір аліментів, які вона одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно вимог ст.71 СК України 1) Майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна ,спір між ними може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.2) Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ним. 3) Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професіональній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другом з подружжя. 4) Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру ,земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених цивільним Кодексом України.5) Присудження одному з подружжя відповідної грошової компенсації можливе за умови попереднього вчення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином , суд приходить до висновку,що [PERSON] на праві спільного майна подружжя належить 1\\2 частина квартира [ADDRESS] та 1\\2 частина автомобіля Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER]. Тобто до маси спадкового майна відноситься : 1\\2 частина квартира [ADDRESS], 1\\2 частина автомобіля Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER] та 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Спадкоємці спадкують в рівних частках, тобто доля кожного спадкоємця дорівнює: 1/6 частина квартира [ADDRESS], 1/6 частина автомобіля Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER] та 1/9 частина квартири [ADDRESS]. На підставі спадкування за заповітом від 19.05,2014 року (арк.69) доля [PERSON] та [PERSON] дорівнює по 1/3 частині квартири [ADDRESS], що складає з урахуванням спадкової маси в вигляді 1/9 частини цієї квартири по 4/9 частини квартири [ADDRESS] за кожним. На підставі вищевикладеного доля [PERSON] в квартирі [ADDRESS] складається з 1\\2 частини в порядку набуття спільного майна подружжя + 1/6 частина в порядку спадкування після смерті [PERSON] , що дорівнює 2/3 частини квартири [ADDRESS], доля в автомобілі Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER] складається з 1\\2 частини в порядку набуття спільного майна подружжя + 1/6 частина в порядку спадкування після смерті [PERSON], що дорівнює 2/3 частини автомобіля Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER]. Згідно ч.1 ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно ч 2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, автомобіль Subaru Legaci,2006 року випуску державний номер [NUMBER] вважається за законом неподільною річчю і суд може визначити тільки наявність частини права власності на нього На підставі ст.16 Цивільного Кодексу 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю". На підставі ст..1217 Цивільного Кодексу України 2003 року спадкування в Україні здійснюється за законом та за заповітом. На підставі ст. 1268 ЦК України 2003 року спадкоємці, які постійно мешкали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються прийнявши ми спадщину, якщо під час строку, встановленого ст..1270 ЦК України, вона не заявили про відмову від спадщини. На підставі вимог ч 1 ст.1269 ЦК України спадкоємець ,який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На підставі вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з час у відкриття спадщини. На підставі вимог ч 1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець, протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу , не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновки що позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічним позовом є законними, обгрунтованими та такими , що підлягають задоволенню

Outcome: approved