Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказали, що ними у 2011 році поштою отримані витяги про реєстрацію з Державного реєстру обтяжень рухомого майна з терміном дії до 10.03.2017 року про арешт всього рухомого майна, що належить позивачам на підставі постанов про відкриття провадження. У 2012 році позивачі поштою отримали витяги про реєстрацію з Державного реєстру обтяжень рухомого майна з терміном до 18.04.2017 року про арешт рухомого майна на підставі постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Крім того, з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровані обтяження на все нерухоме майно на підставі постанов про відкриття виконавчого провадження. Зазначають, що на теперішній час виконавчі провадження закриті та виконавчі листи повернуті стягувачу, між тим арешт на майно не знятий, що порушує права законні права та інтереси позивачів щодо розпорядження майном, власником якого вони є. На підставі викладеного, позивачі просять зняти арешт з їх рухомого та нерухомого майна. Представником відповідача подані письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки боржником [PERSON] за виконавчими провадженнями борги не сплачені, виконавчі документи повертались стягувачу та надсилались на виконання іншому органу державної виконавчої служби, а при поверненні виконавчого документу стягувачу, передачі на виконання іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, арешт з майна коштів боржників не знімається. 09.09.2019 року позивач [PERSON] подав клопотання про закриття провадження по справі. Позивачка [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила скасувати тимчасове обмеження відносно неї у праві виїзду з території України. 09.10.2019 року позивачкою [PERSON] подано заяву про залишення заяви про збільшення позовних вимог без розгляду. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2019 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту залишено без руху. 15.04.2019 року позивачами усунуто недоліки на виконання ухвали суду від 01 лютого 2019 року. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2019 року закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2021 року залишено без розгляду заяву позивачки [PERSON] про збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що на виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження відносно [PERSON] №22001356 та №27734648, які завершені на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення). Виконавче провадження №24971108 на виконання виконавчого листа №2-10952 від 23.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми в розмірі 43226,20 грн завершене на підставі ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження №33137155 на виконання виконавчого листа №6/4403 від 07.12.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа банк» суми в розмірі 31300,01 грн завершене на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення стягувачу, стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування), що підтверджується відомостями бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ). Виконавче провадження №32068354 на виконання виконавчого листа №2-10952 від 28.03.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми в розмірі 43780,07 грн завершене на підставі п.8 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (коштів від реалізації недостатньо для задоволення вимог, повернення виконавчого документу стягувачу), що підтверджується відомостями бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ). Згідно відомостей бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) виконавчі провадження №9267981, №9268238, №9268185, №9268273 завершені на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та надіслані для виконання до Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ. Виконавче провадження №44677550 завершене на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та надіслані для виконання до Жотвневого ВДВС ММУЮ. Постановою старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження №59503343 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь Головного управління ДФС у Донецькій області недоїмки у розмірі 3576,44 грн. За даними АСВП Кальміуським ВДВС в місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного МУ МЮ (м. Харків) виконавче провадження №59503343 завершене.\~ Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №30568863 від 10.03.2011 року існує тип обтяження арешт всього рухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 10.03.2011 року на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 24971108 від 10.03.2011 року Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №35718489 від 18.04.2012 року існує тип обтяження арешт всього рухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 18.04.2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 32068354 від 18.04.2012 року виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №36585857 від 21.06.2012 року існує тип обтяження арешт всього рухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 21.06.2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 33137155 від 21.06.2012 року виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.01.2019 за №154455600, існують: тип обтяження - арешт нерухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 10.03.2011 року за №10916141 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 24971108 від 10.03.2011 року Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції; тип обтяження - арешт нерухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 22.07.2011 року за №11417297 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 27734648 від 21.07.2011 року Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції; тип обтяження - арешт нерухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 18.04.2012 року за №12409813 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 32068354 від 18.04.2012 року виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції; тип обтяження - арешт нерухомого майна боржника [PERSON] , зареєстрований 21.06.2012 року за №12645288 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 33137155 від 21.06.2012 року виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У порядку цивільного судочинства власник майна може вимагати звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності, такі вимоги виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, тому відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання держави у право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження». В силу частини 1 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як передбачено ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" "підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Судом встановлено, що виконавчі провадження №24971108, №32068354, №33137155\~ були завершені, ще у 2011 та 2012 році, повторно стягувачем пред`явлені не були, а виконавче провадження №27734648 завершене у зв`язку з повним виконанням рішення. Дані щодо іншого виконавчого провадження, або інших підстав накладення арешту на майно сторонами до справи не надано. Тобто, за вищевказаних обставин, як встановлено в ході розгляду справи, наразі відсутнє будь-яке відкрите виконавче провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності. Отже, аналізуючи норми закону та надані стороною докази на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, який підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved