Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано згідно рішення суду. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON], [INFO]. Після розлучення син залишився проживати з нею. На сьогоднішній день вона має можливість та бажання поїхати із сином за кордон, а саме до Великобританії та Естонської республіки до друзів та родичів, які там проживають, з метою знайомства та загального розвитку сина, а також до Угорщини на відпочинок та оздоровлення. Однак, реалізувати свій намір вона не може, оскільки відповідач батько дитини згоду на виготовлення проїзних документів синові та виїзд їх неповнолітнього сина за кордон у добровільному порядку не надає. Крім того, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23.06.2015 року із відповідача на її користь на утримання їх сина стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки усіх його доходів. При вирішенні даного спору нею не ставилось питання про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання до досягнення сином трьохрічного віку, оскільки на день предявлення позову про стягнення аліментів на утримання сина її матеріальне становище було задовільним і сплати аліментів на її утримання вона не потребувала. На сьогоднішній день її матеріальне становище погіршилося, вона неспроможна належним чином утримувати себе разом з дитиною, а коштів, які сплачує відповідач, не вистачає. Позивачка просить суд, винести рішення яким дозволити їй без згоди відповідача оформити всі необхідні документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина з України за кордон до Угорщини, Великобританії та Естонської Республіки, дозволити виїзд з України за кордон і повертатись на територію України малолітньому синові разом з нею або у супроводі із уповноваженою нею особою без згоди та супроводу відповідача батька дитини, строком на два роки та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягненням сином трьох років у розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить суд позов задоволити з мотивів, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: ГУ ДМС України у Закарпатській області в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення, у якому він заперечив проти задоволення позову та зазначив, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/10 частини всіх його доходів щомісячно на утримання позивачки, а на виїзд дитини за кордон категорично не погоджується. В порядку ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який розірвали за рішенням Хустського районного суду від 17.06.2014 року. Від спільного подружнього життя у них 06 травня 2013 року народилася одна дитина: син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матірю та знаходиться на її повному утриманні. Дана обставина стверджується довідкою виконкому Стеблівської сільської ради від 15.07.2015 року № 618. На даний час позивачка має можливість та бажання виїхати разом із малолітнім сином за кордон до Великобританії, Естонської Республіки та Угорщини з метою відпочинку та оздоровлення сина. Однак, відповідач не дає згоди на виїзд дитини на кордон, не наводячи при цьому жодних розумних підстав в обґрунтування своєї відмови. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виходячи із зазначеного та враховуючи те, що батько неповнолітньої дитини добровільної згоди на її виїзд безпідставно не надає, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзних документів. Також, у ході розгляду справи судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області з відповідача стягнуто аліменти на корить позивачки, на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день матеріальне становище позивачки погіршилось, вона не спроможна належним чином утримувати себе та дитину. Відповідач участі матеріальному забезпеченні позивачки не приймає. Відповідно до ст. 80 ч.1 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 ч. 2 КК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач ухиляється від матеріального утримування своєї колишньої дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: approved