Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", який є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Дельта"(далі Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 05.09.2006 року між Позивачем та [PERSON] (Відповідач) був укладений Договір №001-26005-050906 (Договір), згідно умов якого Відповідачу надано кредит, у національній валюті, у розмірі 2 039,00 грн. на придбання майна (послуг), з кінцевим терміном повернення 04.09.2007 року, під 10% річних. Згідно п.2.8 Відповідач щомісячно не пізніше 4 числа кожного місяця сплачує рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів, та плату за ведення креди-тної справи, у розмірі 2,99 % в місяць. Крім того, згідно п.3.6. у разі по-рушення строків сплати платежів, Відповідач зобов'язаний сплатити штрафні санкції (пеню) в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочен-ня. Відповідач умови Договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 29.04.2013 року, складає: 1 412,66 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 989,91 грн.; - заборгованість за відсотками - 20,39 грн.; - заборгованість за комісіями - 402,36 грн. Зазначену суму заборгованості, а також витрати у справі, Позивач просить стягнути з Відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову - відмовити, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, між сторонами по справі, 05.09.2006 року був укладений Договір №001-26005-050906, згідно умов якого Відповідачу надано кредит, у національній валюті, у розмірі 2 039,00 грн. на придбання майна (послуг), з кінцевим терміном повернення 04.09.2007 року, під 10% річних. Згідно п.2.8 Відповідач щомісячно не пізніше 4 числа кожного місяця сплачує рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів, та плату за ведення креди-тної справи, у розмірі 2,99 % в місяць. Крім того, згідно п.3.6. у разі по-рушення строків сплати платежів, Відповідач зобов'язаний сплатити штрафні санкції (пеню) в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. У відповідності до приписів ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Однак, Відповідач, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, у встановлені строки не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. Як убачається із розрахунку заборгованості (а.с.8-9), борг станом на 29.04.2013 року, складає: 1 412,66 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 989,91 грн.; - заборгованість за відсотками - 20,39 грн.; - заборгованість за комісіями - 402,36 грн. Однак, не зважаючи на наявність заборгованості за Кредитним договором, у задоволенні позову слід, відмовити, виходячи з наступного: Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. У відповідності до приписів ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Такого договору між сторонами не укладалось. Договір №001-26005-050906 від 05.09.2006 року передбачає строк дії з 05.09.2006 року по 04.09.2007 року, з позовом до суду Позивач звернувся 01 липня 2013 року, тобто після того, як сплив, передбачений ст.257 ЦК України, строк позовної давності. Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., №5, «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з врахуванням положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцям забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з чим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed