Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В позові позивачка зазначила, що 08.09.2001 року вона уклала шлюб гр. [PERSON] Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. У 2003 році через сімейні конфлікти шлюбні відносини між ними було припинено та відповідач [PERSON] почав проживати за іншою невідомою адресою. З того часу вихованням та утриманням малолітньої доньки [PERSON] вона займається самостійно, а також участь у вихованні приймає баба по лінії матері. Також позивачка зазначала, що під час спільного проживання гр. [PERSON] вихованням дитини майже не займався потреби дитини забезпечував лише продуктами харчування. Через існуючі потреби у забезпеченні та утриманні дитини гр. [PERSON] була змушена передчасно вийти з відпустки по утриманню дитини до трирічного віку та працевлаштуватися. Після припинення спільного проживання гр. [PERSON] вихованням та утриманням спільної дитини не займався, іноді цікавився її життям. Усі питання, що стосувалися життя дитини матір вирішувала самостійно, у зв'язку з чим, вона була змушена з вернутися до суду з метою стягнення аліментів з гр. [PERSON] на утримання спільної дитини. Згідно довідки Ленінського відділу виконавчої служби міського управління юстиції від 09.09.2014 року, [PERSON] за період з 23.05.2003 по 01.09.2014 аліменти на утримання дитини не отримувала. Свої позовні вимоги у судовому засіданні [PERSON] підтримувала тим, що батько - відповідач по справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, життям спільної дитини не цікавиться, матеріально не утримує, має заборгованість у сплаті аліментів, місце його перебування невідоме. Зазначені обставини через небажання батька йти на контакт та теперішню його відсутність, унеможливлюють вирішувати спільні питання відносно дитини. Також позивачка доводила, що у 2011 році [PERSON] зник, на контакт не виходив. З даних обставин, вона зверталася до правоохоронних органів з метою його розшуку, але згідно відповіді Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області від 18.06.2014 № 28/6-7561 встановити місце знаходження гр. [PERSON] не виявилося можливим. З цих підстав, позивачка просила суд задовольнити її позов у повному обсязі шляхом позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району проти позову не заперечував та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини. Прокурор також не заперечував проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи вислухав пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Стаття 164 СК України надає вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування тя бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У судовому засіданні знайшло підтвердження того факту, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх обов'язків по відношенню до своєї дитини дитини [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні було доведено та підтверджено належними доказами, що батько підтримував контакт з дитиною дуже рідко. Зазвичай батько виходив на контакт з дитиною на свята, дарував цукерки та фрукти. До школи батько не з'являвся, на шкільні свята не приходив. Останній раз відповідач бачив доньку три роки назад, коли зателефонував їй та повідомив, що летить до Азербайджану до своїх батьків, коли повернеться не повідомив. Після останнього спілкування він на контакт більше не виходив, зв'язку з ним немає. Згідно відповіді Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області від 18.06.2014 № 28/6-7561 встановити місце знаходження гр. [PERSON] не виявилося можливим. Відповідно до довідки Ленінського відділу виконавчої служби міського управління юстиції від 09.09.2014 року, позивачка [PERSON] за період з 23.05.2003 по 01.09.2014 аліменти на утримання дитини не отримувала. Відповідно до вимог статей 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Проживання дитини з одним із батьків або передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку піклування про неї. За таких обставин, суд вважає, що в порушення вимог ч. ч. 1-5 ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначені дії батька - [PERSON] є проявом зухвалого відношення до виховання та забезпечення потреб власної дитини. Враховуючи той факт, що відповідач порушує ч. ч. 1-5 ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 11, 12 Закону України „Про охорону дитинства", самоусунувся від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини, тому з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, слід позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO].

Outcome: approved