Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: село Семигори Богуславського району, Київської області, вулиця Лесі України, будинок 30. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 24.03.1963 року вона вступила у шлюб з відповідачем - [PERSON]. Шлюб був зареєстрований в [INFO] міським ЗАГС, актовий запис №3 від 24.03.1963 року (копія свідоцтва про одруження серія VІ-УР № 147450 від 24.03.1963 року). 19 травня 1963 року у них з відповідачем народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія VІ-УР № 165044 від 01 жовтня 1963 року виданим в м. Павлоград міським ЗАГС. 09 травня 1965 року у них з відповідачем народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія VІІ-УР №0830522 від 05 жовтня 1965 року, виданим Семигірською сільською радою Миронівського району Київської області. На час народження сина [PERSON], відповідач переїхав проживати в [INFO] і з вказаного часу з відповідачем вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Проте шлюбних відносин з відповідачем юридично вони не припинили. В подальшому вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] від якого має двох дітей: [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серія VП-УР №1120869 від 06.12.1971 року); [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серія І-БК №282859 від 01.08.1973 року). Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №30 по вулиці Лесі України в селі Семигори Богуславського району Київської області, житловий будинок побудований в 1960 році. Згідно довідки №135 від 27.04.2017 року Вільховецької сільської ради Богуславського району Київської області, відповідно погосподарських книг з 1964 року по 07.06.1997 року головою двору по вул. Лесі Українки, 30 в селі Семигори Богуславського району Київської області, була [PERSON] (мати [PERSON]), з 1997 року і по даний час головою двору є [PERSON]. На підставі рішення виконкому Вільховецької сільської ради від 23.07.2009 року №52, вона, [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок. Право власності на житловий будинок №30, який розташований за адресою: Київська область, Богуславський район, с. Семигори, вул. Лесі Українки зареєстровано на імя [PERSON] в КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23755328 від 03109.2009 року. На даний час позивачка має намір продати належний їй на праві власності житловий будинок №30, який розташований за адресою: Київська область, Богуславський район, с.Семигори, вул. Лесі Українки. Проте, нотаріус пояснила їй, що для підтвердження факту, що вказаний житловий будинок є її особистою приватною власністю, їй необхідно звернутися до суду з позовною заявою про визнання за нею права особистої приватної на вказаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами. Позивачка також посилається на те, що за загальним правилом майно, набуте подружжям за час шлюбу, є спільним майном (ч. 1 ст. 60 СК). Утім, із цього правила є певне виключення. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК, якщо шлюб не розірвано, але чоловік та дружина проживають окремо у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, то майно, набуте сторонами за цей період може бути за рішенням суду визнане роздільним. Це пов'язано з тим, що для сімейних відносин важливе значення має не лише формально зареєстрований шлюб, а й дійсні стосунки чоловіка та дружини. Якщо ж цього немає і сторони фактично не складають однієї сім'ї, на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя. Відповідно до ч.6 ст.57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Тобто, вона (позивачка) є одноосібним власником всього житлового будинку (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), що розташований по вул.Лесі Українки №30 в с. Семигори Богуславського району Київської області. Зважаючи на те, що в позасудовому порядку позивачка не може встановити право особистої приватної власності на житловий будинок, з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернулась з даним позовом безпосередньо до суду. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без його участі та без участі позивачки, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи через засоби масової інформації, про що є відомості в матеріалах справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24.03.1963 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія VІ-УР № 147450 від 24.03.1963 року, виданим міським ЗАГС м. Павлоград. 09 травня 1965 року у позивачки з відповідачем народився син [PERSON] і вже на час його народження, відповідач переїхав проживати в [INFO]. З вказаного часу позивачка з відповідачем не проживають разом, не ведуть спільного господарства, проте шлюбних відносин з відповідачем юридично вони не припинили. В подальшому позивачка проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] від якого має двох дітей: [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серія VП-УР №1120869 від 06.12.1971 року); [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про народження серія І-БК №282859 від 01.08.1973 року). Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №30 по вулиці Лесі України в селі Семигори Богуславського району Київської області, житловий будинок побудований в 1960 році. Згідно довідки №135 від 27.04.2017 року Вільховецької сільської ради Богуславського району Київської області, відповідно погосподарських книг з 1964 року по 07.06.1997 року головою двору по вул.Лесі Українки, 30 в селі Семигори Богуславського району Київської області, була [PERSON] (мати [PERSON]), з 1997 року і по даний час головою двору є [PERSON]. У період побудови житлового будинку в 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особисто власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до і п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обовязкову реєстрацію будинків у містах і селищах міського типу. У період чинності цієї інструкції до 13 грудня 1995 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася у сільській місцевості. Таким чином з часу побудови вказаний будинок належав [PERSON]. [PERSON] померла 07.06.1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК № 052337 виданого Вільховецькою сільською радою Богуславського району Київської області. [PERSON] після смерті матері [PERSON], набула право власності на належний померлій житловий будинок (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), що розташований по вул. Лесі Українки № 30 в с. Семигори Богуславського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Вільховецькою сільською радою Богуславського району Київської області 03.09.2009 року. Право власності на житловий будинок №30, який розташований за адресою: Київська область, Богуславський район, с.Семигори, вул.Лесі Українки зареєстровано на імя [PERSON] в КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23755328 від 03109.2009 року. Відомості про те, що відповідач [PERSON] проживав у вказаному будинку з 1965 року та здійснював будь-які матеріальні вкладення в житловий будинок (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), що розташований по вул. Лесі Українки № 30 в с. Семигори Богуславського району Київської області, відсутні. Відповідно до ч.6 ст.57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що позивачка [PERSON] набула право власності на житловий будинок (з відповідними господарськими будівлями та спорудами), що розташований по вул. Лесі Українки № 30 в с. Семигори Богуславського району Київської області, за час окремого проживання з відповідачем [PERSON] у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, дане нерухоме майно є особистою приватною власністю позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved