Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» про стягнення середнього заробітку та індексації за час затримки розрахунку при звільненні, та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 червня 2011 року на підставі наказу № 93/11-К її було прийнято на роботу до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду економіста 2 категорії. 20 січня 2015 року її було звільнено з підприємства за скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України), про що підприємством було видано відповідний наказ № 3-К/ОС. На день її звільнення з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, у звязку з чим вона була вимушена звернутися до суду із заявами про видачу судових наказів, які набрали законної сили, які по день звернення з позовом до суду не виконані. Крім того, внаслідок невиконання ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» судових наказів та обовязку по виплаті заборгованості по заробітній платі, вона була вимушена звернутися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень 2015 року у сумі 5\~441,91 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період 21.01.2015 р. по 21.04.2015 р. у сумі 12\~905,99 грн., індексації не виплаченої заробітної плати за період вересень 2013 року січень 2015 року у сумі 20\~955,69 грн., суми профспілкових внесків за період з червня 2011 року по жовтень 2013 року у сумі 881,63 грн., моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2015р. її позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2015 року у сумі 5\~441,91 грн., суму індексації не виплаченої заробітної плати за період вересень 2013 року січень 2015 року у сумі 20\~955,69 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 21.01.2015 р. по 21.04.2015 р. у сумі 12\~905,99 грн., профспілкові внески за період з червня 2011 року по жовтень 2013 року у сумі 881,63 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. Рішення суду від 06 травня 2015 року набрало законної сили, але відповідачем не виконано. Посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за період з 22 квітня 2015 року по 12 жовтня 2015 року, тобто за 118 робочих днів, в сумі 23721,45 грн. (248,65 грн. (середній заробіток за робочий день) х 64 робочих днів 5079,14 грн. (податок з доходів фізичних осіб) 440,11 грн. (військовий збір)). Також, у відповідності до вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, а тому вважає, що відповідач повинен їй сплатити суму індексації не виплаченої заробітної плати за період лютого 2015 року вересень 2015 року у сумі 25411,86 грн.. Крім того, вважає, що відповідач своїми неправомірними діями завдав їй і моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідачем грубо порушені її законні права, що призвело до моральних страждань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та організації життя своєї родини, через що вона несе певні моральні страждання, які оцінює у 30000 гривень. На підставі викладеного, просить суд стягнути з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на її користь середній заробіток за період з 22 квітня 2015 року по 12 жовтня 2015 року, тобто за 118 робочих днів, в сумі 23721,45 грн. (248,65 грн. (середній заробіток за робочий день) х 64 робочих днів 5079,14 грн. (податок з доходів фізичних осіб) 440,11 грн. (військовий збір)), суму індексації не виплаченої заробітної плати за період лютого 2015 року вересень 2015 року у сумі 25411,86 грн.., а також спричинену моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.. Позивач [PERSON] надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, а тому ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» їх визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача та клопотання представника відповідача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 20 червня 2011 року на підставі наказу № 93/11-К [PERSON] було прийнято на роботу до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на посаду економіста 2 категорії. (а.с. 13) 20 січня 2015 року [PERSON] було звільнено з підприємства за скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України), про що підприємством було видано відповідний наказ № 3-К/ОС. (а.с. 14) Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 2 Закону основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку та зробити з ним розрахунки в строки визначені законодавством. На день звільнення [PERSON] з ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект», останнє повинно було виплатити їй заборгованість по заробітній платі, але виплата суми заборгованості по заробітній платі внаслідок невідомих причин, на день звільнення з підприємства не відбулася, у звязку з чим вона була вимушена звернутися до суду із заявами про видачу судових наказів, які набрали законної сили, та по день звернення з позовом до суду не виконані. Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість по заробітній платі за вересень 2013 року по - грудень 2014 року стягнута на користь позивача судовими наказами Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2013р., справа № 2-н/331/611/13, від 06.11.2013р.№ 2-н/331/658/2013, від 09.12.2013р.справа № 2-н/331/810/13, від 16.01.2014р № 2-н331/26/14, від 08.02.2014р. № 2-н/331/109/14, від 07.03.2014р. № 2-н/331/273/14, від 22.04.2014 р. № 2-н/331/503/14, від 12.05.2015 № 2-н/331/558/14, від 09.06.2014 № 2-н/331/760/14, від 13.08.2014р. № 2-н/331/970/14, від 15.09.2014 № 2-н/331/1165/14, від 09.10.2014 №2-н/331/1316/14, від 10.11.2014 № 2-н/331/1500/14, від 16.12.2014 № 2-н/331/1630/14, від 15.01.2015 № 2-н/331/35/2015, від 17.02.2015 № 2-н/331/134/15. Крім того, внаслідок невиконання ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» судових наказів та обовязку по виплаті заборгованості по заробітній платі, вона була вимушена звернутися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень 2015 року у сумі 5\~441,91 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період 21.01.2015 р. по 21.04.2015 р. у сумі 12\~905,99 грн., індексації не виплаченої заробітної плати за період вересень 2013 року січень 2015 року у сумі 20\~955,69 грн., суми профспілкових внесків за період з червня 2011 року по жовтень 2013 року у сумі 881,63 грн., моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2015р. її позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Державний проектний інститут «Запоріжцивільпроект» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за січень 2015 року у сумі 5\~441,91 грн., суму індексації не виплаченої заробітної плати за період вересень 2013 року січень 2015 року у сумі 20\~955,69 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 21.01.2015 р. по 21.04.2015 р. у сумі 12\~905,99 грн., профспілкові внески за період з червня 2011 року по жовтень 2013 року у сумі 881,63 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. Рішення суду від 06 травня 2015 року набрало законної сили, але відповідачем не виконано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судовими наказами та рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 травня 2015 року встановлено, що ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» не здійснило повного розрахунку з звільненим працівником [PERSON] Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахувані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Стороною відповідача не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються залежні від неї заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобовязання, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні [PERSON] з підприємства не проведений з вини роботодавця. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з 22.04.2015 р. по 12.10.2015р. за розрахунком позивача становить: (248,65 грн. (середній заробіток за робочий день) х 118 робочих днів) = 29340,70 грн. Розмір податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати становить: 13780,00 грн. х 15% = 2067,00 грн.; 29340,70 грн. 13780,00 грн. х 17% = 3112,14 грн., а тому загальна сума податку доходів фізичних осіб становить 5179,14 грн. Розмір військового збору, який утримується з нарахованої виплати становить: 440,11 грн. (29340,70 грн. х 1,5%). Враховуючи зазначені розрахунки, суд приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 23721,45 грн. без урахування податків та обовязкових платежів. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» про стягнення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на її користь з відповідача по справі суму індексації не виплаченої заробітної плати за період лютого 2015 року вересень 2015 року у сумі 25411,86 грн., суд приходить до наступного. У відповідності до вимог ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Компенсації підлягають виплати у відповідності до переліку зазначеному у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 та змінами від 31.03.2003 р. №430, 25.01.2012 р. №35, а саме: грошові доходи у звязку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців. Компенсація проводиться з урахуванням індексації, що передбачено Інструкцією зі статистики заробітної плати Наказом державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. №5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713. Фактична затримка ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» на користь [PERSON] виплати заробітної плати з урахуванням рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2015р. складає 8 місяців. Таким чином, нарахована компенсація за затримку 31494,09 грн., але за вирахуванням сум оподаткування, сума виплати складає 25411,86 грн. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «ДПІ «Запоріжцивільпроект» щодо стягнення індексації не виплаченої заробітної плати за період лютого 2015 року вересень 2015 року у сумі 25411,86 грн., є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення на її користь з відповідача по справі моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Як на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, остання посилається на те, що порушення її законних прав призвели до моральних страждань та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та організації життя своєї родини, через що вона несе певні моральні страждання, які оцінює у 30000 гривень. З огляду на зазначені обставини, а також виходячи з принципу розумної достатності, суд вважає, що зазначений розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] є співмірним та адекватним з обсягом спричинених моральних страждань. Також, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки мінімальна заробітна плата на 1 січня 2015 року становить 1218,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 1218,00 грн.

Outcome: approved