Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO], зобовязати Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису №864 від 17 квітня 2015 року про народження [PERSON], вказавши батьком дитини [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження, стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.06.2015 року та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] вона знайома з січня 2013 р., з 20 травня 2014 р. до середини вересня 2014р. між сторонами були інтимні стосунки. Від цих відносин 03.04.2015р. у позивача народився син [PERSON]. Відповідач є його батьком, однак він відмовився подати в органи РАГСу заяву про реєстрацію батьківства, у звязку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, після перерви в судове засідання 02.08.2016 року не зявились, просили розглянути справу в їх відсутність. Представник відповідача позов не визнав, його клопотання відкласти розгляд справи 02.08.2016 року судом залишено без задоволення. Заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що відомості про батька дитини [PERSON] у відповідному актовому записі про народження дитини № 864 від 17 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції було внесено зі слів позивача [PERSON] у порядку ч. 1 ст. 135 СК України, де зазначено батька [PERSON]. Відповідно до частини першої статті 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Згідно ч. 2 статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм процесуального законодавства. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили доводи позивача щодо її перебування у близьких відносинах з [PERSON] у період часу, про який зазначає позивач. Згідно висновку експерта № 249 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи (а.с. 114-117), [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого [PERSON] та вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи, складає не менше 99, 999989 %. Враховуючи викладене вище, позов в частині визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO] та зобовязання Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису №864 від 17 квітня 2015 року про народження дитини, вказавши батьком [PERSON], та видати нове свідоцтво про народження, обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час неповнолітня дитина проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, а відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу на утримання свого малолітнього сина в розмірі, зазначеному позивачем, а також беручи до уваги положення ст.ст. 79, 84, ч. 2 ст. 91 СК України, позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання дитини до її повноліття, а також на утримання від нього до досягнення дитиною трирічного віку, у звязку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved