Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У лютому 2015р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 09.08.2007 р. між нею, [PERSON], та АБ «Металург» було укладено кредитний договір № 604000593662А. Відповідно до п. 1.1. даного договору банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, платності та цільового характеру використання у сумі 48710,00 дол. США на придбання житла у ВАТ „Запорізький домобудівний комбінат. Умовами договору сторонами встановлена ставка 14,5 % річних за користування грошовими коштами. Згідно п. 1.1. кредитного договору кредит надається шляхом оплати вартості житла у відповідності до договору будівництва № 536 від 09.08.2007 р., укладеного між ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат» як генпідрядника та [PERSON], як покупця, за умовами якого покупець має сплатити вартість трикімнатної квартири у сумі 238680,00 грн. за рахунок кредитних коштів. Фактично позичальник не отримував суму кредиту у іноземній валюті та не надавав ніяких дозволів на конвертацію валюти. Такий спосіб отримання кредиту (в доларах США) позивачу було рекомендовано працівниками банку, через те, що, за їх словами, кредитні ресурси в доларах США коштують дешевше, а ніж кредитні ресурси в українській гривні. На забезпечення виконання вказаного договору між [PERSON] та АБ «Металург» було укладено іпотечний договір № 9040004505103 від 25.01.2008 р., предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS]. Позивач вважає, що даний кредитний договір суперечить законодавству України по захисту прав споживачів. Так, відповідачем в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не було виконано переддоговірну роботу з позивачем. Зміст спірного Договору суперечить також і ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема, вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім цього, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „ Про захист прав споживачів , якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Цього відповідачем зроблено не було. Відповідно до ст. 15 Закону "Про захист прав споживачів, у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право визнати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Позивачу з боку банку не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Окрім вищенаведених підстав правопорушення недійсність правочину підтверджується наступними доказами. В кредитному договорі містяться умови ( п.3.1), які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку банку. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір повинен містити - порядок зміни і припинення дії договору. Так як договір взагалі не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживча (Позичальника), взагалі не містить умови про порядок припинення договору, а це є суттєвими умовами (ст. 628 ЦКУ), то договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. [PERSON] в односторонньому порядку даним договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а також передбачив своє право, в разі незгоди позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту.Тобто, отримавши кредит, позивач опинився в умовах, які просто неможливо виконувати. Порушення вимог законодавства при укладенні кредитного договору, а саме порушення вимог ст. 525 ЦК України, є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Даний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того даний договір містить цілий ряд пунктів відповідальності тільки з боку Позичальника, а саме: п .3.1 вимагати дострокового повернення кредиту у випадках: - істотного порушення умов договору: утворення простроченої заборгованості за кредитом та/або щонайменше за один календарний місяць; перевищення суми заборгованості над сумою кредиту більше як на десять відсотків; - несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує більше 5 % суми кредиту. Крім цього. Відповідач має право: змінити ставку відсотків за користування кредитом: у випадку порушення строку погашення відсотків - вимагати сплату штрафу у розмірі 10 % від суми прострочених відсотків за кожен випадок. Згідно ч.5 п.3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Проте, згідно п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити: права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання [PERSON] умов договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ), через що договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Таким чином, при наданні кредиту банк діє як професійний учасник на ринку фінансових послуг, саме банк розробляє зміст кредитного договору і пропонує його клієнтові, а тому саме на банку лежить основний обов'язок по забезпеченню дотримання законності. При визначенні змісту кредитного договору банк не має права підміняти принцип свободи договору принципом вседозволеності. Єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня. Грошове зобов'язання як кредитора, так і позичальника у кредитному договорі не виражене у грошовій одиниці України - гривні, отже, у такому договорі не може бути визначений грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Оскільки зобов'язання сторін по кредитному договору є грошовими, ціна договору є його істотною вимогою. Порушення закону в цій частині призводить до недійсності договору. Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо розрахунків за грошовими зобов'язаннями між позивачем та відповідачем в доларах США за відсутності у сторін індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу та використання позивачем долару США як засобу платежу за кредитним договором, суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.35 Закону України «Про [PERSON] банк України». Згідно оспорюваного договору кредиту банк здійснює видачу кредиту позичальнику згідно кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника шляхом перерахування позичкових коштів за реквізитами, вказаними в кредитній заявці позичальника. З аналізу наведеного пункту кредитного договору вбачається, що сторони погодили порядок видачі кредитних коштів (без видачі яких кредитний договір в силу його реальності не є укладеним) - а саме, подання позичальником кредитної заявки комітету кредиторів банку. Отже, єдиним ініціатором вчинення валютної операції з надання валютного кредиту є саме позичальник, який звертається з кредитною заявкою до банку з проханням видати кредит. Докази, що ініціатором видачі кредиту є [PERSON] відсутні. Отримувачем за такою операцією також є позичальник, так як банк видав валюту позичальнику через касу банка. Випадків, передбачених законодавством, в яких позичальник має право використовувати іноземну валюту як засіб платежу за відсутності індивідуальної ліцензії також не передбачено. Так, спірним договором кредиту передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця в розмірі та строки, визначені у графіку платежів. шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором. Отже, сторонами у вказаному пункті договору погоджено, що сплатою кредиту (виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором) вважається внесення готівки в валюті кредиту позичальником в касу банку, і саме з цього моменту позичальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов'язання перед банком, використовуючи при цьому готівкову іноземну валюту як засіб платежу. Вказане підтверджується і наданими Позичальником виписками, де в призначенні платежу вказано: «Внесення готівки на поточний рахунок». Згідно Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно умов договору та вимог законодавства України. Отже, вказаними документами підтверджується факт використання при сплаті кредиту позичальником саме готівкової іноземної валюти. Позичальнику чинним законодавством не було надано права здійснювати використання готівкової іноземної валюті при здійсненні платежів за спірним договором кредиту та внесення плати за користування кредитом на користь [PERSON] шляхом внесення доларів США в касу [PERSON]. Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач вважає, що укладений між сторонами кредитний договір, відповідно до ст. ст. 203, 215, 227 ЦК України, є недійсним, а згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Так як, будь-яка із зазначених умов, є істотною умовою договору, відповідно вимог законодавства України, позивач вважає, що відповідно до ст. 217 ЦКУ, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а разом всіх тим паче, має наслідком недійсності правочину (Договору) в цілому, з усіма правовими наслідками, які закон з цим пов'язує. Позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір від 09.08.2007 року №604000450516А. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, вважає останні безпідставними, надав суду письмові заперечення проти позову щодо дій відповідача при укладенні кредитного договору, які у повній мірі відповідали діючому законодавству України, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представники третіх осіб: [PERSON] банку України та ПАТ «Запорізький домобудівний комбінат» до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Outcome: dismissed