Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 1), третя особа : Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про повернення банківських вкладів. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 27.04.2015 року у відділенні № 2 Філії «Центральне РУ» було укладеного договір-заяву №16540/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті. Відповідно до якого позивач вклав, а банк прийняв грошові кошті у сумі 4719,51 доларів США на строк з 27 квітня 2015 року по 01 травня 2016 року. Відповідно до п. 2 договору про депозитний вклад за користування цими коштами протягом всього строку вкладу банк нараховує і виплачує позивачу проценти за ставкою 9,00 % річних. Крім депозитних коштів та нарахованих процентів в Банку знаходяться грошові кошти позивача у розмірі 472,00 доларів США. Загальна сума грошових коштів, які знаходяться в банку складає складає 5323,96 доларів США. 17 вересня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних", а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняв рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». 18 грудня 2015 року відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», ФГВФО розпочав процедуру ліквідації банку «Фінанси та кредит». На неодноразові звернення позивача із заявами від 18.03.2016 року, 12.09.2016 року, 30.11.2016 року, 06.01.2017 року про повернення у повному обсязі коштів в рамках гарантованого відшкодування вкладникам Банку - фізичним особам в межах встановлених законом 200000,00 грн. Однак позивачу було надано листи-відмови. Позивач вважає відмову відповідача та третьої особи у поверненні грошових коштів безпідставними, а дії такими, що порушують положення Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Договору про депозитний вклад, Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами. Тому, позивач просив суд, стягнути з відповідача 116 949,15 грн., з яких: 102991,97 грн. - сума його депозитного вкладу, розрахунок: 4719,51$ х 21,822599 грн. = 102991,97грн., де 4719,51$ - сума його депозитного вкладу в $ США; 21,822599 грн. - курс НБУ за 1 долар США станом на 17.09.2015 року; 3656,92 грн. - загальна сума відсотків за депозит (нараховані йому проценти) за період з 27.04.2015 року до 17.09.2015 року, розрахунок: (4719,51$ США х 0,09):365) х 144 = 167,5749 $ США; 167,5749 $ США х 21, 822599 грн. = 3656,92 грн., де 4719,51$ США - сума вкладу; 0,09 - розмір депозитних відсотків; 365 - кількість календарних днів у 2015 році: 144 - кількість днів (тривалість) депозиту; 167,5749 $ США - нараховані проценти за депозит у доларах; 21, 822599 грн. - курс НБУ за 1 долар США станом на 17.09.2015 року; 10300, 26 - кошти на його банківському рахунку, розрахунок: 472,00 $ США х 21,822599 грн. = 10300,26 грн., де 472,00 $ США - розмір коштів на його банківському рахунку в доларах США; 21, 822599 грн. - курс НБУ за 1 долар США станом на 17.09.2015 року та судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, але зазначив, що дійсно відповідач його прав не порушував. У судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, підтримав письмові пояснення. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових заперечень та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 27.04.2015 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладеного договір-заяву №16540/370-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в іноземній валюті, на суму 4719,51 доларів США, на строк з 27 квітня 2015 року по 01 травня 2016 року, з виплатою вкладнику за користування коштами процентів за ставкою 9,00 % річних (а.с. 7). Як вбачається із письмових заперечень третьої особи, що підтверджується листом №8.3-08/225 від 11.04.2016 року АТ «Банк «Фінанси та кредит» 11.02.2008 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 07-08-Ид/02, одним із видів забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором є майнові права вимоги, які виникли на підставі депозитного договору позивача від 05.06.12 № 16540/370-12, зняття обтяження з заставного майна, а саме: депозитного договору №16540/370-12 від 05.06.2012 року (а.с. 12). Позивач звертався до відповідача та третьої особи із заявами про повернення йому грошових коштів та гарантованого відшкодування коштів за вкладами, що підтверджується відповідними заявами від 17.03.2016 року, 09.09.2016 року, 30.11.2016 року, 19.12.2016 року (а.с. 8-10, 13, 16-18, 20, 22-23). Відповідно листа №34-036-2661/17 від 01.02.2017 року відповідач не може відшкодувати позивачу кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, по депозитному договору №16540/370-12 від 05.06.2012 року до дня виконання зобов'язання по кредитному договору, укладеному між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] (а.с. 25-26). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад) зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом з моменту закінчення строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до ст. 1061 ЦК України, банк зобов'язаний виплачувати вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Як вбачається із письмових заперечень третьої особи, постановою Правління Національного банку України від 17.09.15 № 612 відповідно до ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.15 № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено тимчасову адміністрацію. Постановою Правління Національного банку України від 17.12.15 № 898 відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 18.12.15 № 230 розпочато процедуру ліквідації банку строком з 18.12.2015р. по 17.12.2017р. Згідно з положеннями ст. 110 Цивільного кодексу України, особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону про систему гарантування, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Відповідно до ч. 8 Перехідних Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Відповідно підп. 8 п. 4 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд не відшкодовує кошти за вкладами, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язання. Згідно ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та враховуючи те, що відповідач не може відшкодувати позивачу кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, по депозитному договору №16540/370-12 від 05.06.2012 року до дня виконання зобов'язання по кредитному договору, укладеному між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], також беручи до уваги, те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб жодних прав та інтересів позивача не порушувала, що також було визнано позивачем в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed