Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 13 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що суд при ухваленні рішення порушив норми діючого матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не надані належні та допустимі докази ані правомірності дій відповідача, ані доказів спричинення під час ДТП матеріальної шкоди на зазначену в позові суму, ані доказів причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою, а також, що позивач не надав суду постанову Хустського районного суду від 01.03.2012 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] є огульні з наступних підстав. Подаючи позовну заяву до Хустського районного суду із додатками, в п.3 додатку вказано, що до позовної заяви додається постанова Хустського районного суду від 01.03.2010р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. З вини страховика позивачу не виплачено повне страхове відшкодування в розмірі 69951 грн., яке не оспорюється відповідачем, та вартість надання висновку в розмірі 800грн. Із вказаних коштів йому відповідач перерахував 10891,59грн. Зазначені в позові обставини відповідач не заперечив, оскільки з невідомих причин перерахував 10891,59 грн., проте листом №4127 від 03.08.2010 року порекомендував провести альтернативне автотранспортне дослідження для визначення вартості пошкодженого автомобіля. Відповідач в телефонних розмовах провести альтернативне автотранспортне дослідження сам відмовився, просив таке дослідження провести за місцем його проживання, що стверджується Звітом про оцінку від 17.08.2010 року, який ним скероване відповідачу. Дана обставина є доведеною допустимими доказами ст.57 ЦПК України, листом відповідача № 4127 від 03.08.2010 року, звітом від 17.08.2010 року. В позові, опираючись на звіт від 17.08.2010 року позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі відновлювальної вартості пошкодженого автомобілю за мінусом вже виплаченої суми - 59060грн. та 800 грн. - вартість проведеної експертизи. Визнання відповідачем вартості страхового відшкодування в розмірі 105678,59грн. за мінусом франшизи в розмірі 11187,00грн. є доведеною обставиною листом відповідача № 4127 від 03.08.2010 року та судом першої інстанції не спростовано. Посилання суду на лист № А 127 від 03.08.2010 року ЗАТ СК «ВУСО» про повідомлення, що вартість придатних залишків автомобіля складає 83600 грн., їх бажає придбати [PERSON] є фіктивним. Не згоден із посиланням суду першої інстанції на звіт № 08-2010 Ужгородського представництва ЗАТ СК «ВУСО», в якому сума страхового відшкодування складає 10891,59грн., оскільки про наявність такого звіту дізнався вперше. У разі наявності розбіжностей або в підтвердження викладених обставин в листі № А 127 від 03.08.2010 року ЗАТ СК «ВУСО» щодо об'єктивного з'ясування обставин справи, суд першої інстанції в порушення ст.169 ЦПК України не визнав обов'язковою явку позивача або його представника в судове засідання, не з'ясувавши дійсних обставин справи, ухвалив рішення всупереч вимог ст.213 ЦПК України. Суд першої інстанції безпідставно послався на довідку №85 від 05.08.2013 року, за якою роботи з відновлення чи заміни деталей пошкодженого автомобіля «Мазда №3» д/н [NUMBER] на ТОВ «Авто Інтернешнл Закарпаття» не здійснювались, наявних слідів відновлення автомобіля після ДТП на момент звернення [PERSON] не було, оскільки відновлювальний ремонт автомашини позивачем проводився у ПП [PERSON] Суд першої інстанції незаконно та безпідставно відмовив і в стягненні з відповідача 20000грн. моральної шкоди внаслідок несвоєчасного виконання страховиком зобов'язань, передбачених договором, а також суму інфляційних витрат та три проценти річних, оскільки вказане передбачене п.п. 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України, п.93 ст.9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, суд першої інстанції не оговорив уточнюючі позовні вимоги щодо суми інфляційних витрат та трьох процентів річних. Позивач, звернувшись з позовом до ПрАТ «СК «ВУСО» зазначив, що 01 грудня 2009 року приблизно о 19 год. 10 хв. позивач на належному йому автомобілі «Мазда 3», д/н [NUMBER], рухався по своїй смузі руху по вул.Волошина у м.Хуст. Йому на зустріч виїхав автомобіль «Ауді-А», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого останній порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок зіткнення належний позивачеві автомобіль «Мазда 3», д/н [NUMBER], було повністю пошкоджено. На місце ДТП викликалися працівники ДАІ, які склали відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення від 01.12.2009 року серії АО 03852. Постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 01.03.2010 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Між позивачем та ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» укладено договір страхування №38732-02-07-01 від 04.09.2008 року (повне КАСКО), який на момент скоєння ДТП був дійсний. Згідно договору страхування 02-03 грудня 2009 року позивачем були підготовлені та направлені до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» всі необхідні документи для вирішення питання про виплату страхового відшкодування. Відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було прийнято та розглянуто подані позивачем документи, факт ДТП визнано страховим випадком та встановлено, що автомобіль позивача має пошкодження, усунення яких (відновна вартість автомобіля) становить 90% від його реальної вартості. Листом № 4127 від 03.08.2010 року відповідачем була визначена сума страхового відшкодування в розмірі 105678,59 грн., за мінусом франшизи в розмірі 11187,00грн. остаточна сума страхового відшкодування склала 94491 грн.; та запропоновано відшкодувати позивачеві вартість відновлювального ремонту. У зазначеному листі позивачеві також було запропоновано провести альтернативне авто-товарознавче дослідження для визначення вартості пошкодженого автомобіля. Відповідно до звіту про оцінку від 17.08.2010 року, складеного оцінювачем [PERSON], який має кваліфікацію аварійного комісара, ринкова вартість автомобіля «Мазда 3», державний номерний знак [NUMBER] становить 98020,19 грн., вартість відновлювального ремонту - 69951,10 грн. Вказаний висновок було надіслано відповідачеві, але листом № 996 від 18.02.2011 року, який позивач вважає рішенням про відмову у виплаті страхового відшкодування, відповідач запропонував позивачеві звернутись з даним спором до суду. Фактично на теперішній час відповідач перерахував на розрахунковий рахунок позивача лише 10891,59 грн. Таким чином, сума не відшкодованого страхового відшкодування становить 59060 грн. Крім того, невиплата позивачеві страхового відшкодування призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у 20000 гривень. Враховуючи зміни у відповідності до ст.31 ЦПК України (а.с.168-173), позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі відновлювальної вартості пошкодженого автомобіля - 59060,00 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 8386,00 гривень та три проценти річних - 7066,01 гривень із серпня 2010 року по 01.05.2013 року , відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 гривень, та судові витрати по справі: оплату судового збору - 632,40 гривні, оплату проведення оцінки - 800,00 гривень та послуги адвоката -5000,00 гривень. Позивач та його представник в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надійшли письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 82, 90 т.2). Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України. Заслухавши доповідь судді, представника відповідача, який просив рішення суду залишити без змін, заперечуючи проти апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову відповідно до вимог ст.309 ЦПК України з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови „Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних та до допустимих доказів ані неправомірності дій відповідача, ані доказів спричинення при вказаній ДТП матеріальної шкоди на зазначену суму, ані доказів причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою, оскільки в матеріалах справи відсутня постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП, яка б підтверджувала його вину у скоєнні ДТП за участю автомобіля позивача. Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин, позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення страхового відшкодовування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнення моральної шкоди, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а також судових витрат. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між страховиком АТ Страхова компанія «ВУСО» та позивачем був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №028732-02-07-01. Об'єктом страхування є автомобіль «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER]. Відповідно до п.2 договору вигодонабувачем за ним є Хустське відділення Закарпатської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» (а.с. 15 т.1). Відповідно до п. 4.1. договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №028732-02-07-01 страховими випадками за договором є: 1) пошкодження або знищення застрахованого ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - події, що сталася в процесі руху транспортного засобу, в результаті якої заподіяно збитки застрахованому транспортному засобу: - за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, не встановлена, або цією особи не існує, або встановлена, і ця особа - водій застрахованого ТЗ; - за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена, і якщо ця особа - не водій застрахованого ТЗ; - за умови пошкодження тільки скла, скляних частин освітлювальних приладів, дзеркал; 2) пошкодження або знищення застрахованого ТЗ внаслідок протиправних дій третіх осіб; 3)пошкодження або знищення застрахованого ТЗ внаслідок стихійного лиха, падіння предметів, нападу тварин, а також пожежі або вибуху; 4) викрадення (угон) застрахованого ТЗ під час його знаходження в будь-якому місці у будь-який час доби. (а.с.15 т.1) Встановлено, що 01.12.2009 року настав страховий випадок, а саме ДТП за участю автомобіля позивача «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER]. Внаслідок ДТП вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Даний факт підтверджується довідкою, виданою відділом ДАІ та АТІ з обслуговування Хустського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області. Дорожньо-транспортна пригода трапилась в наслідок порушення водієм автомобіля марки «Ауді-А», держномер [NUMBER], [PERSON] пунктів 130, 124 Правил дорожнього руху України (а.с. 26-27 т.1). Постановою у справі про адміністративне правопорушення Хустського районного суду Закарпатської області від 01.03.2010 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП (а.с. 13 т.1). 14.08.2010 року аварійним комісаром, оцінювачем [PERSON] було складено протокол огляду транспортного засобу «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER], в якому визначено перелік та характер пошкоджень автомобіля (а.с. 17-18 т.1). 17.08.2010 року СПД [PERSON] складено звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №94/08/10, відповідно до якого вартість матеріально збитку завданого власнику автомобіля «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER] дорівнює 51653,88 гривень (а.с. 28-53 т.1). 23.07.2010 року ТОВ «Авто Інтернешнл Закарпаття» складено акт виконаних робіт №Ав-К-01280, відповідно до якого вартість запасних частин, матеріалів та робіт з ремонту автомобіля «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER], з урахуванням ПДВ складає 72 122,82 грн. (а.с. 19-20 т.1). Листом від 03.08.2010 року ЗАТ СК «ВУСО» повідомив позивача про те, що автомобіль поновлювати економічно недоцільно, підтвердив факт повної загибелі автомобілю Mazda 3 SDN держ.номер [NUMBER], вартість придатних залишків автомобіля складає 83600,00 грн., їх бажає придбати [PERSON], зазначено контактний телефон покупця та визначено розмір страхового відшкодування - 10891,59 грн. Позивачеві запропоновано у разі незгоди з вартістю залишків, придатних для подальшої використання, провести альтернативне авто-товарознавче дослідження (а.с. 22 т.1). Відповідно до звіту №58/05 від 12.05.2010 року про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER], виконаного оцінювачем-автотоварознавцем [PERSON] на замовлення ЗАТ СК «ВУСО», ринкова вартість автомобіля на момент ДТП складає 105678,59 грн., вартість відновлювального ремонту - 95469,09 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного ізносу - 70469,39 грн. (а.с. 112-149 т.1). Згідно до звіту №08-2010 Ужгородського представництва ЗАТ СК «ВУСО» сума страхового відшкодування складає 10891,59 грн. (а.с.109 т.1). Платіжним дорученням № 8490 від 21.07.2010 року ЗАТ СК «ВУСО» перераховано на рахунок ЛОФ ПАТ «УКРСОЦБАНК» 10891,59 гривень у якості страхового відшкодування за договором страхування №028732-02-07-01 від 04.09.2008 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 24 т.1). На підтвердження отримання грошової суми у розмірі 10891,59 грн. позивачем до апеляційного суду надано: - меморіальний валютний ордер № 115240413 від 29.07.2011р., за яким [PERSON] в рахунок погашення простроченої заборгованості по кредиту згідно договору №298/51 від 04.09.2008 перерахував на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3774,68грн. (а.с. 82), - меморіальний валютний ордер № 115240371 від 29.07.2011р., за яким позивач в рахунок погашення нарахованих процентів по кредитам за період з 11.02.2011 по 10.02.2011р. згідно договору №298/51 від 04.09.2008 перерахував на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 664,96грн. (а.с.83), - меморіальний валютний ордер № 115240444 від 29.07.2011р., за яким позивач в рахунок погашення нарахованих процентів по кредитам за період з 18.01.2011 по 10.07.2011р. згідно договору №298/51 від 04.09.2008 перерахував на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 5307грн.62коп. (а.с.84), - меморіальний валютний ордер № 115240428 від 29.07.2011р., за яким позивач в рахунок погашення нарахованих процентів по кредитам за період з 11.02.2011 по 10.07.2011р. згідно договору №298/51 від 04.09.2008 перерахував на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1144,27грн. (а.с.85). Листом ЗАТ СК «ВУСО» № 996 від 18.02.2011 року, на звернення позивача від 15.02.2011 року, в зв'язку з наявністю двох протилежних висновків щодо вартості завданої шкоди, останньому запропоновано врегулювати спірне питання в судовому порядку (а.с. 25 т.1). Із відповіді на адвокатський запит, наданої ТОВ «Авто Інтернешнл Закарпаття» (вих. № 85 від 05.08.2013 року) встановлено, що роботи з відновлення чи заміни деталей пошкодженого автомобіля «MAZDA 3 SDN», держаний номерний знак [NUMBER], на зазначеному підприємстві не здійснювались, наявних слідів відновлення автомобіля після ДТП на момент звернення [PERSON] не було (а.с. 224 т.1). В матеріалах справи наявний товарний чек ПП [PERSON] від 09 лютого 2012 року виданий на суму 69873грн. 40 коп., яка складається з: послуг на суму 31028,0грн., витратний матеріал на суму 3714,60грн., фарба на суму 1640грн., запчастини на суму 33480, 80грн. (а.с.188 т.1) З видаткової накладної ПП [PERSON] № 59 від 09 лютого 2012 року вбачається, що замовником послуг є [PERSON], авт. Mazda 3, р.в. 2008, р.н. [NUMBER], загальна сума наданих послуг становить 69873грн. 40коп. (а.с. 189 т.1). Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі відсутності доказу винуватості водія [PERSON] в скоєнні 01.12.2009 року дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу позивача. Зазначені висновки суду не відповідають як фактичним обставинам справи, так і нормам матеріального права, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення з ухваленням нового. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 8 Закону України від 07.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. В письмових запереченнях відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» зазначено, що 01 грудня 2009 року за участю застрахованого транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода, яка була визнана страховиком страховою подією, визначеною пунктом 2.1 Договору страхування, про що складено страховий акт № 2731-02 від 21.07.2010р. (а.с. 103 т.1). Крім того, зі страхового акту № 2731-02 за договором страхування наземного транспорту № 028732-02-07-01 від 04.09.2008р. вбачається, що страховий випадок, що мав місце 01.12.2009р., о 19:00, Закарпатська обл., м.Хуст, стався з вини [PERSON] (а.с. 107 т.1). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Постановою у справі про адміністративне правопорушення Хустського районного суду Закарпатської області від 01.03.2010 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КУпАП. Згідно постанови Хустського райсуду Закарпатської області від 21.01.2014р. встановлено винуватість останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та провадження у справі відносно [PERSON] у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито у зв'язку із смертю [PERSON] Крім того, причетність [PERSON] до ДТП, яке сталось 01.12.2009р. за участю автомобіля позивача, не підлягає доказуванню, оскільки визнається відповідачем. Відповідачем також не надано доказів на підтвердження заперечень вигодонабувача АКБ «Укрсоцбанк» щодо виплати страхового відшкодування на користь страхувальника [PERSON] Більш того, зі страхового акту №2731-02 від 21.07.2010р. вбачається, що отримувачем страхового відшкодування згідно листу вигодонабувача від 22.02.2010р. є позивач [PERSON] (а.с.107). Відповідно до листа Хустського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 12.12.2012р. надано згода щодо перереєстрації транспортного засобу, зазначеного в договорі застави від 04.09.2008р. у зв'язку з повним погашенням кредиту позивачем [PERSON] та реєстрація підтверджена витягом з Держреєстра обтяжень рухомого майна (реєстрація вилучення запису). Апеляційний суд не може погодитись з розрахунком страхового відшкодування відповідачем у розмірі 10891,59 грн., оскільки посилання відповідача на те, що автомобіль [PERSON] «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди фізично знищений є неспроможними з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 2 статті 30 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 10.6. договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №028732-02-07-01 від 04.09.2008року передбачено, що при пошкодженні застрахованого ТЗ, внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, що виникли в результаті настання страхового випадку, або вартість виконання цих робіт, розрахована відповідно до абз.2 даного пункту, перевищує 75% дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку (повна загибель ТЗ), Страхувальник має право звернутись до страховика із заявою про відмову від своїх прав на застрахований ТЗ на користь Страховика з метою отримання страхового відшкодування в повному обсязі страховик у кожному конкретному випадку залишає на власний розгляд рішення питання щодо ухвалення відмови Страхувальника від застрахованого ТЗ. Згідно абз.2п.10.6 зазначеного вище договору факт повної загибелі застрахованого ТЗ визначається, виходячи з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, розрахованих: - на підставі документа, що є підставою для виплати страхового відшкодування відповідно до п.5.2 цього Договору (Підстава для виплати страхового відшкодування - рахунок СТО); - на підставі експертного висновку авто товарознавця щодо вартості ремонтно-відновлювальних робіт незалежно від того, який документ є підставою для виплати страхового відшкодування, у випадку обопільної згоди сторін; - іншим шляхом, який не суперечить вимогам чинного законодавства, за наявності згоди страховика. Виходячи з вищезавказаного алгоритму, розраховуючи відсоток пошкодження автомобіля позивача внаслідок страхового випадку за даними звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №94/08/10 СПД [PERSON], апеляційний суд приймає до уваги, що ринкова вартість ТЗ до пошкодження становить 98020грн. 19коп., вартість відновлювальних робіт = 69951грн. 10коп., що свідчить про те, що відсоток пошкодження автомобілю становить 71,36%. (69951,10грн. * 100 : 9802,19грн.). Розраховуючи відсоток пошкодження автомобіля позивача внаслідок страхового випадку за даними, наявними у звіті №58/05 від 12.05.2010 року про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER], виконаного оцінювачем-автотоварознавцем [PERSON], апеляційний суд виходить з того, що вартість ТЗ складає 105678грн. 59коп., вартість відновлювального ремонту складає 70469грн. 39коп., внаслідок чого відсоток пошкодження автомобілю становить 66,68%. (70469грн.39коп. * 100 : 105678грн. 59коп.) Таким чином, жодними документальними доказами, наявними в матеріалах справи, не підтверджено посилання відповідача ПАТ «СК «ВУСО» на встановленість факту повної загибелі застрахованого транспортного засобу [PERSON] Відповідно до вимог ст.29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 10.8 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №028732-02-07-01 від 04.09.2008року передбачено, що розмір страхового відшкодування у разі пошкодження застрахованого ТЗ розраховується на підставі даних огляду пошкодженого ТЗ і документів, які підтверджують факт страхового випадку і розмір заподіяного збитку (Кошторису збитків). Розмір страхового відшкодування не повинен перевищувати страхової суми по ТЗ і реальних витрат страхувальника на відновлення ТЗ. Відповідно до товарного чеку ПП [PERSON] від 09 лютого 2012 року на суму 69873грн. 40 коп. та видаткової накладної ПП [PERSON] № 59 від 09 лютого 2012 року замовником послуг є [PERSON], авт. Mazda 3, р.в. 2008, р.н. [NUMBER], загальна сума наданих послуг становить 69873грн. 40коп. (а.с. 188-189 т.1). З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає, що позивачем понесені та документально підтверджені витрати на поновлювальний ремонт автомобілю у ПП [PERSON] у розмірі 69873грн.40коп. Відповідно до п.10.8 договору добровільного страхування наземного транспорту № 028732-02-07-014 від 04.09.2008р. розмір страхового відшкодування не повинен перевищувати страхової суми по ТЗ і реальних витрат страхувальника на відновлення ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює сумі заподіяних збитків з урахуванням встановленої в р.4 Договору франшизи (віднімається). ДТП, що сталося 01.12.2009 року за участю автомобіля позивача «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER], є страховим випадком та підпадає під ознаки п.4.1.1.2 договору добровільного страхування наземного транспорту 028732-02-07-014 від 04.09.2008р. як пошкодження або знищення застрахованого ТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - події, що сталася в процесі руху транспортного засобу, в результаті якої заподіяно збитки застрахованому транспортному засобу за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП, встановлена, і якщо ця особа - не водій застрахованого ТЗ. Відповідно до п.4.1.1.2 договору добровільного страхування наземного транспорту 028732-02-07-014 від 04.09.2008р. розмір франшизи складає 1243,00грн. Посилання ПрАТ «СК «ВУСО» на те, що страховий випадок кваліфікований відповідно до п.4.1.6 Договору страхування не ґрунтується на вимогах закону, оскільки встановлено, що повна загибель автомобілю не мала місце та транспортний засіб не можливо вважати фізично знищеним. Відповідно до ч.18 ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Враховуючи, що матеріалами справи доведено факт пошкодження транспортного засобу «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER], є доведеним і настання страхового випадку, внаслідок чого виник обов'язок відповідача здійснити страхову виплату. Апеляційний суд враховує, що відповідачем фактично сплачено на користь позивача грошову суму на відшкодування страхової виплати у розмірі 10891грн. 59коп. (а.с.24 т.1). Зазначене не заперечувалось позивачем. Таким чином, страхова виплата, що належить позивачу у зв'язку із настанням страхового випадку 01.12.2009р., внаслідок якого був пошкоджений автомобіль «MAZDA 3 SDN», д/н [NUMBER] складає 57738,81грн. (вартість відновлювального ремонту у ПП [PERSON] 69873грн.40коп. - франшиза 1243,00грн. - фактично сплачений розмір страхового відшкодування 10891,59грн.). Як встановлено з матеріалів справи, страхова виплата у повному розмірі позивачу до теперішнього часу страховиком не виплачена. Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України. Відповідно до частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач повідомив позивача про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 10891,59грн. листом від 03.08.2010 року, фактично відмовив позивачу у виплаті повної суми страхового відшкодування листом від 18.02.2011 року (а.с. 22, 25, 108 т.1). Таким чином, прострочення страхової виплати триває з 18.02.2011 року. Оскільки позивачем заявлено вимога про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 8386,00грн. та вимоги про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 7066,01 грн. за період з січня 2010 року (з моменту ДТП) по 01.05.2013р., в задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми з січня 2010 року до 18.02.2011р. необхідно відмовити. Вимоги позивача про стягнення з відповідача встановленого індексу інфляції за прострочення за період з серпня 2010 року по квітень 2013 року підлягають частковому задоволенню, а саме - за період з 18.02.2011 року по 31.04.2013 року інфляційне збільшення суми боргу складає 1443,47грн. (57738,81грн. х 1.025 (індекс інфляції) - 57738,81грн.). Вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» трьох процентів річних від простроченої суми у сумі 5824,14грн. також підлягають частковому задоволенню. Три проценти річних за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 57738,81грн. за період з 18.02.2011 року по 01.05.2013 року складає 3815,51грн. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір з позовної заяви в розмірі 632,40 грн. (а.с. 8 т.1). Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення майнових вимог позивача в розмірі 62997,79грн. (57738,81грн.+ 1443,47грн. +3815,51грн.= 62997,79грн.). Відповідно до ст. 2, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Таким чином, з задоволених позовних вимог в розмірі 62997,79грн. підлягає сплаті судовий збір в розмірі 629,97 грн. (62997,79грн.х 1% = 629,97 грн.). Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 5000грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачем розрахунку витрат на вказану суму не надано. Крім того, представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності не приймала участі в судових засіданнях першої інстанції та апеляційного суду, враховуючи, що у відповідності до вимог ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, - є підставою для розрахунку розміру компенсації. Що стосується вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 20000 грн., то вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки правовідносини, що виникають під час виплат страхових сум за ЗУ «Про страхування» на підставі договорів страхування, належать до договірних відносин і можна говорити лише про відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Крім того, договором добровільного страхування від 04.09.2008р. п.11.4 (а.с.15-16) передбачено, що страховик не відшкодовує моральний збиток. Витрати на проведення оцінки у розмірі 800грн. підтверджуються наявною в матеріалах справи квитанцією (а.с.23 т.1) та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В задоволенні іншої частини позовних вимог апеляційний суд вважає за необхідне відмовити. Вищезазначене судом першої інстанції не враховано та призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial