Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 3252500 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору позики від 14 березня 2013 року, укладеного між ним та відповідачем, ним було надано в позику відповідачеві 250000 доларів США , проте, відповідач взятого на себе зобов"язання не виконав та за першою вимогою позикодавця грошові кошти не повернув. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог ст. 525, 526, 610, 611, 1046, 1047, 1051 ЦК України, ст.212, 213 ЦПК України, оскільки позивачем було представлено суду безспірні докази на підтвердження заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики , який оспорено відповідачем не було, однак належної правової оцінки зазначеним обставинам судом надано не було. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи з задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в судовому засіданні не було доведено факт отримання відповідачем 14 березня 2013 року позики в сумі 250000 доларів США , а також з того, що підпис в розписці від імені [PERSON] було вчинено, за висновком судово-почеркознавчої експертизи, під впливом тимчасових збиваючих факторів природного характеру (хвилювання, стрес, тощо). З наведеним висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. Відповідно до правил статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, виходячи з приписів наведеної правової норми, положень ст. 202, 207 ЦК України, представлена суду письмова розписка є підтвердженням укладення договору позики в письмовій формі, який внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю оригінал розписки від 14 березня 2013 року про отримання [PERSON] від [PERSON] в борг грошових коштів в сумі 250000 доларів США (а.с.6) є документом, який було видано боржником кредитору за договором позики, на підтвердження як його укладення в письмовій формі, так і умов договору, а також на підтвердження отримання грошових коштів. Положеннями ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, проте, зазначеного позову [PERSON] заявлено не було. Посилання суду на ту обставину, що за висновком судово-почеркознавчої експертизи, вчинення підпису в розписці від імені [PERSON] було здійснено останнім під впливом тимчасових збиваючих факторів природного характеру (хвилювання, стрес, тощо), а також на те, що сума позики надавалась позичальникові окремими грошовими сумами, як на підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, не можна визнати законними, оскільки вони не грунтується на нормах матеріального права. Зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції суперечать нормам матеріального та процесуального права, зазначених вище, воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в межах заявлених позовних вимог про задоволення позовних вимог [PERSON] та відповідний розподіл судових витрат.

Outcome: approved