Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивачка 10.07.2014 року звернулась до суду із даним позовом. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що від її імені з ПАТ «Дельта Банк» (далі - Банк) було укладено кредитні договори 22.10.2013р. за № 004-13026-221013 (далі Кредитний договір - 1), а 05.11.2013р. за № 001-13085-051113 (далі Кредитний договір - 2), яких вона не укладала і екземпляри яких їй не вручались відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». З приводу цих договорів в 2014 році мені почали надходити вимоги з банку про сплату заборгованості, у звязку з чим, вона відразу звернулась з відповідними заявами в Червоноградський МВ ГУМВСУ у Львівській області та ПАТ «Дельта Банк». Червоноградським МВ ГУМВСУ у Львівській області було розпочате кримінальне провадження № 120131500100000749, внесене у ЄРДР 26.09.2013 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України. В ході слідства було встановлено, що невідомі їй особи використали втрачений нею паспорт та довідку про ІПН, уклавши з допомогою цих документів оспорювані кредитні договори та отримавши на підставі цього кошти, які тепер Банк вимагає від неї. Тому просить визнати недійсними спірні кредитні договори, укладені між ПАТ «Дельта банк», як кредитором, та невідомою особою від її імені, як клієнтом. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у ньому. Додатково пояснила, що під час розгляду кримінального провадження за її заявою щодо факту укладення від її імені кредитних договорів було встановлено, що дане кримінальне правопорушення було вчинено [PERSON], про що 05.10.2015 року Червоноградським міським судом було винесено вирок, яким [PERSON] було визнано винною. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» подавала заяву про залишення позову без розгляду, оскільки з врахуванням третейського застереження, що містяться в Правилах, які є невідємною частиною договору та п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України АТ «ДельтаБанк» заперечує щодо вирішення даної судової справи у Червоноградському міському суді Львівської області, а також заяву, у якій просить у разі винесення рішення про задоволення позову стягнути з позивачки заборгованість за кредитними договорами на підставі ст.1057-1 ЦК України. Відповідачка [PERSON] будучи належно повідомленою про час і місце розгляду справи в судові засідання не зявилась. Встановлено, що 22.10.2013р. та 05.11.2013р. було укладено кредитні договори № 004-13026-221013 (далі договір №1) та за № 001-13085-051113 (далі договір№2) від імені позивачки з ПАТ «Дельта Банк» (далі Банк) було укладено кредитні договори Згідно вимог Банку по кредитному договору №1 позивачку повідомляли, що станом на 21.02.2014р. заборгованість перед банком по цьому кредитному договорі становить 39 991,58 грн.,а станом на 28.03. 2014р. загальна заборгованість по цьому кредитному договору вже становила 41 322,81 грн.. Згідно таких же вимог банку по кредитному договорі № 2, її повідомили що станом на 07.02.2014р. заборгованість становить 675,00 грн., а станом на 21.03.2014р. вже 3 820,03 грн.. Зі слів позивачки вона не зверталась в цей банк для укладення названих кредитних договорів і про їх наявність їй стало відомо лише з вищевказаних повідомлень банку з вимогами про погашення боргу, у звязку з чим вона звернулась з відповідними заявами в Червоноградський МВ ГУМВСУ у Львівській області та ПАТ «Дельта Банк». Відомості про вчинене кримінальне правопорушення 26.09.2013 року СВ Червоноградського МВ ГУ МВС України були внесені до ЄРДР за №120131500100000749 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. З ст. 190 КК України. Як встановлено на досудовому слідстві у даному провадженні від імені позивачки були укладені договори на відкриття їй поточних рахунків з видачею електронного платіжне документа (платіжної картки), за рахунок якого особа, якій його видали могла користуватися поточним рахунком з отриманням з нього коштів, в тому числі в кредит, в межах ліміту, який визначався договорами (споживчі кредитні договори). Згідно висновку №1374 криміналістичної експертизи з дослідження підписів п кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] від 12.06.2015 року підписи від імені [PERSON], розташовані в графах «(підпис клієнта\\ПІБ повністю)» перед записом «Митрофанова Марія Олександрівна» в документі 8, 9 - заява №004-13026-221013 від 22.10.2013 року ПАТ «Дельта Банк» (а.с.128,347 том II), «Держатель (ПІБ, підпис)» в документі 10,11, 12 - тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки ПАТ «Дельта Банк» (а.с.131, 348 том II), умови надання кредитної картки ПАТ «Дельта Банк» (а.с.349 том II);, «(підпис клієнта\\ПІБ повністю)» перед записом «Митрофанова Марія Олександрівна» в документі 13 - дозвіл фізичної особи ПАТ «Дельта Банк» (а.с.350 том II), «підпис» в документі 14 - анкета позичальника ПАТ «Дельта Банк» (а.с.354 том II), «(підпис власника рахунку\\підпис особи, яка відкриває рахунок на користь іншої особи)», «Зразок підпису власника рахунку» в документі 15 - заява про відкриття поточного рахунку ПАТ «Дельта Банк» (а.с.356 том II) виконані не [PERSON], а іншою особою. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 05.10.2015 року встановлено, що [PERSON] 22.10.2013 року в кредитного експерта ПАТ «Дельта Банк» в приміщенні відділення №4 ПАТ «Дельта Банк» у м.Львові по вул..Володимира Великого, 34, використовуючи паспорт позивачки, з приводу втрати якого [PERSON] звернулась в Червоноградський МС ГУ ДМСУ у Львівській області 16.08.2012 року та в результаті чого їй 14.09.2012 року було видано паспорт громадянина України КС906746, видаючи себе за [PERSON], без відома та згоди на це останньої, оформила від її імені заяву №004-13026-221013 на отримання кредиту в сумі 34500 гривень, тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, умови надання кредитної картки, дозвіл фізичної особи на збір, зберігання, використання та поширення інформації щодо особи позичальника, анкету позичальника, заяву на відкриття поточного рахунку в які внесла завідомо неправдиві відомості щодо особи власника кредитного рахунку шляхом підписання офіційних документів від імені [PERSON] в графах «Позичальник». На підставі вище вказаних документів [PERSON] згідно умов укладеного кредитного договору було надано пластикову кредитну картку 5167390004964501 з пін-кодом доступу до неї. [PERSON], діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном та власного збагачення, використовуючи попередньо отримані від представника банку кредитну карту та пін код доступу до неї, зняла з банківського рахунку, оформленого на [PERSON] 22.10.2013 року кошти в сумі 34000 гривень, 23.10.2014 року кошти в сумі 140 гривень, 26.10.2013 року кошти в сумі 340 гривень, які використала на власні потереби, без мети повернення законному власнику. Крім цього, 05.11.2013 року [PERSON] в кредитного експерта ПАТ «Дельта Банк» в приміщенні відділення №1 цього банку в м.Львові по вул.Коперника, 10, використовуючи втрачений паспорт позивачки, видаючи себе за [PERSON], без її\~ відома та згоди, оформила від імені [PERSON] заяву №001-13085-051113 на отримання кредиту в сумі 3000 гривень, тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, умови надання кредитної картки, дозвіл фізичної особи на збір, зберігання, використання та поширення інформації щодо особи позичальника, анкету позичальника, заяву на відкриття поточного рахунку, у які внесла завідомо неправдиві відомості щодо особи власника кредитного рахунку шляхом підписання вищевказаних офіційних документів від імені [PERSON] в графах «Позичальник». На підставі вище вказаного [PERSON] згідно умов укладеного кредитного договору було видано пластикову кредитну картку 5167390004964501 з пін-кодом доступну до неї. [PERSON] діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном та власного збагачення, використовуючи попередньо отримані від представника банку кредитну карту та пін-код доступу до неї, 23.10.2013 року зняла з банківського рахунку [PERSON] кошти в сумі 3000 гривень, які використала на власні потереби, без мети повернення законному власнику. Даним вироком відповідачка [PERSON] була визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.\~190 ч.1, 190 ч.2, 358 ч.1, 358 ч.3\~ КК України та звільнена\~ від відбуття призначеного покарання на підставі ст.1 п. «В» ЗУ «Про амністію у 2014 році». Крім того, вище зазначеним вироком із обвинуваченої [PERSON] в користь потерпілої [PERSON] стягнуто 5000 грн. моральної шкоди. Відповідно до п.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Як слідує зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути креди та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Окрім того, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.З ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно роз'яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.1 1.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів. Згідно Правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України при перегляді цивільних справ з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах - вільне волевиявлення учасника правочину. передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (Ухвала від 18.12.2013р. справа №6-127цс13). Так як під час розгляду вище зазначеного кримінального провадження був доведений той факт, що позивачка не укладала і не підписувала спірні кредитні договори, і не вчиняла будь-яких дій для цього, ці кредитні договори слід визнати недійсними як такі, що укладені проти її волі. Відповідно до норм ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Укладення таких договорів від імені позивачки з Банком була можлива лише внаслідок неналежного виконання своїх обовязків працівниками Банку або внаслідок зловмисної угоди між ними та особами, які діяли від її імені використовуючи паспорт та довідку про ІПН позивачки. Згідно ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», від 07.12.2000р. із змінами, банк зобовязаний при наданні кредиту дотримуватись основних принципів кредитування, в тому числі, перевіряти кредитоспроможнісь позичальників, та наявність забезпечення кредиту тощо. Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції Згідно ч.4 ст. 11 цього Закону, договір про надання споживчого кредит; укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, то один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Як передбачено ст.21 цього Закону, для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлення ним волевиявлення. Згідно ст. 18 Закону, з метою захисту прав споживача, договір може бути визнаний недійсним, що є одним із способів захисту прав згідно ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі вправі звертатися до суду за захистом порушених прав. Крім того, розглядаючи вимгу відповідача ПАТ «Дельта Банк» про залишення позову без розгляду з врахуванням третейського застереження, що містяться в Правилах, які є невідємною частиною договору та п.6 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що дана заява є не обґрунтованою і такою, що до задоволення не підлягає, так як вище встановлено судом, що позивачка зазначених договорів не укладала і не підписувала, а тому не погоджувалась із застосуванням до неї третейського застереження щодо розгляду і вирішення спорів з приводу цих договорів третейським судом, а тому положення п.6 ч.1 ст.207 ЦПК не можуть поширюватись на дані спірні правовідносини. Також, суд не знаходить підстав для задоволення вимог відповідача ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з позивачки при винесенні рішення кошті всю заборгованість станом на 19.01.2015 року по спірним кредитним договорам у розмірі 53423,35 грн. та 4795,03 грн. в порядку ст.1057-1 ЦК України. Посилання відповідача на ст.1057-1 ЦК України є безпідставним, так як в даній нормі зазначено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Так, у ч.1 ст.216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зобовязань між сторонами не було, так як позивачка не укладала спірні договори із відповідачем ПАТ «Дельта Банк», і жодних коштів за цими договорами не отримувала, тому стягнення з неї заборгованості за цими договорами є безпідставним. Збитки відповідачу завдані внаслідок вчинення злочину відповідачкою [PERSON], тому Банк вправі звернутись із позовом до особи, яка вчинила злочин. Враховуючи вище наведене, приймаючи до уваги обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позов є підставний, ґрунтується на вимогах закону та підлягає до задоволення. З врахуванням положень ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved