Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, просять визначити порядок користування квартирою№59 в будинку № 28-а по вул. Довгалівський у м.Харкові, виділивши їм у користування житлову кімнату площею 13 кв.м., вбудовану шафу площею 0,5 кв.м. та балкон (терасу) площею 3,3 кв.м., а у користування відповідачів - житлові кімнати площею 15, 7 кв.м. та 14, 3 кв.м., у спільному користуванні сторін залишити кухню площею 5,7 кв.м., вбиральню площею 0, 9 кв.м., ванну кімнату площею 2, 0 кв.м., коридор площею 4, 9 кв.м.; зобовязати КП «Жилкомсервіс» відкрити окремі особові рахунки: на імя позивача [PERSON] - на 3/10 частки вказаної квартири, на імя [PERSON] - на 3/10 частки, на імя [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) на 1/5 частку за кожним. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 26.10.2013 року, укладеного з позивачем [PERSON], належить 3/10 частки вказаної квартири. Позивач [PERSON] зареєстрований в квартирі та постійно в ній проживає. Співвласниками квартири є відповідачі; доньці [PERSON] - [PERSON] належить 3/10 частки, онукам позивача [PERSON] та [PERSON] -по 1/5 частки кожному. У сторін склалися конфліктні стосунки, відповідачі неодноразово повідомляли їх - позивачів - про свій намір вселитися в спірну квартиру. Виходячи з того, що загальна житлова площа квартири складає 43,4 кв.м., вони просять визначити вказаний порядок користування квартирою. В обґрунтування позову посилаються на ст.ст. 355,356, 358, 360 ЦК України, які регулюють порядок користування майном, що належить співвласникам на праві спільної часткової власності, та порядок участі співвласників у витратах на утримання такого майна. Відповідачі звернулися до позивачів та КП "Жилкомсервіс» з зустрічним позовом, в якому просять зобовязати позивачів за основним позовом усунути перешкоди у користуванні ними - відповідачами - вказаною квартирою, та встановити порядок користування нею, виділивши позивачці [PERSON] житлову кімнату пл. 14,2 кв.м., їм - відповідачам - кімнати жилою площею 15,7 кв.м., 13,56 кв.м., вбудовану шафу 0,5 кв.м. та балкон площею 3,3. кв.м. , решта приміщень залишити у спільному користуванні сторін; зобовязати КП «Жилкомсервіс» анулювати особовий рахунок на імя [PERSON] та відкрити окремі особові рахунки на імя [PERSON], як нового співвласника, на 3/10 частки квартири, на імя [PERSON] - на 3/10 частки, на імя [PERSON] та [PERSON] на 1/5 частку за кожним. В обґрунтування зустрічного позову відповідачі послалися на те, що позивачі чинять перешкоди у користуванні вказаною квартирою, у доступі до квартири. Вони змінили замки на вхідних дверях вказаної квартири, чим створили перешкоди у користуванні нею. Крім того, зазначають, що після укладання договору дарування своєї частки [PERSON] [PERSON] втратив право власності, тому він не є належним позивачем, у нього відсутнє право на звернення до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків, що є підставою для відмови йому у позові. Крім того, зазначають, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 24 лютого 2014 року визначено частки у праві спільної власності на квартиру, та за вказаним рішенням частка [PERSON] становить 3/10 частки, [PERSON] - Л.М. 3/10, [PERSON] та [PERSON] - по 1\\5 частки кожного. Однак на час винесення вказаного рішення [PERSON] вже не був власником, подарувавши ще 26.10.20013 року свою частку [PERSON], але стороною у цій справі вона не була та їй частка у праві власності не визначалась. Суду позивачка надала на підтвердження свого права власності витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2013 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 18 квітня 2014 року розгляд заяви [PERSON] про реєстрацію права спільної часткової власності у зазначеній квартирі зупинено для усунення розбіжностей та уточнення співвласників, а рішенням цього державного реєстратора від 8 травня 2014 року у реєстрації права власності відмовлено, оскільки усунути розбіжності неможливо. Що стосується визначення порядку користування квартирою, то відповідачі зазначають, що [PERSON] не є співвласником, а вимога про виділення [PERSON] житлової кімнати з балконом не відповідає її частці у справі спільної часткової власності, яка становить 14 кв.м. Також зазначають, що у вказаній квартирі вони не проживають через створення перешкод позивачами, які поміняли замки, тому житлово-комунальні послуги не проживають. В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка також діє за довіреністю від [PERSON], свій позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини, зустрічний позов не визнала. Запропонований нею варіант визначення порядку користування квартирою обґрунтувала посиланням на те, що [PERSON] страждає на онкологічне захворювання, потребує свіжого повітря, та її приходиться багато прати, сушити білизну на балконі, тому кімнату з балконом слід виділити їй та [PERSON] Оскільки останній зареєстрований в квартирі, то і окремий особовий рахунок слід відкрити на його імя. Також зазначила, що вони з позивачем поміняли вхідні двері у квартиру, однак на їх вимоги відповідачі відмовляються відшкодувати вартість дверей відповідно до їх частки, тому вони не дали їм ключів. Також зазначила, що вона має вид на проживання у в Україні, свого житла не має, 3 роки доглядає хворого [PERSON] Відповідачі [PERSON] і [PERSON] - позивачі за зустрічним позовом, основний позов не визнали, підтримали зустрічний позов, пославшись на викладені в зустрічній позовній заяві обставини. Також зазначили, що позивачі поміняли двері та замки, та не дають їм ключі. Зазначили, що у звязку з розбіжностями у документах - рішенням суду визначена частка [PERSON] у праві спільної власності і на квартиру, в той же час ще до винесення рішення суду він подарував свою частку [PERSON], тому вони не можуть зареєструвати своє право на належну їм частку. В даний час вони звернулися до адвоката, який займається вирішенням цієї проблеми. Відповідачка [PERSON] - позивачка за зустрічним позовом, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, підтримала свій зустрічний позов. Представник відповідача - КП «Жилкомсервіс» - про слухання справи повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим справу розглядати у відсутності вказаних осіб. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно з довідкою Харківської МСЕК № 705417 [PERSON] визнаний інвалідом 2 групи безстроково за загальним захворюванням. Згідно з медичними довідками він переніс операцію, страждає на онкологічне захворювання. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №216118, виданим Ленінським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харківського МУЮ від 21.09.2013 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 21 вересня 2013 року. Як вбачається з довідки дільниці №26 КП «Жилкомсервіс», виданої 21.10.2014 року, за № 1256, у спірній квартирі зареєстрований лише [PERSON] Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 26 жовтня 2013 року [PERSON] подарував [PERSON] 3/10 частки квартири [ADDRESS]. Як зазначено у договорі дарування, право власності дарувальника на вказану частину квартири підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності, виданого 26 липня 1999 року, свідоцтвом про право на спадщину з законом від 18 квітня 2012 року, та заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2013 року, яким визначено, що [PERSON] належить 3/10 частки вказаної квартири, та право власності на 3/10 частки зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Харківського МУЮ 23.09.2013 року. Позивачами надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 жовтня 2013 року про реєстрацію права власності і на 3/10 частки вказаної квартири за [PERSON] на підставі вказаного договору дарування. Також позивачі надали суду копію технічного паспорту на вказану квартиру, складеного 7 лютого 2012 року, де власниками зазначені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зі змінами від 03.08.2012 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 28 лютого 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]), [PERSON], [PERSON], а також зустрічний позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності задоволено, визначено, що частка [PERSON] у квартирі становить 3/10, [PERSON] - 1/5; [PERSON] - 1/5, [PERSON] -3/10. Відповідачка за основним позовом [PERSON] звернулась до державного реєстратора на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права спільної часткової приватної власності на вказану квартиру на підставі вказаного рішення суду. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції № 121556674від 18 квітня 2014 року розгляд заяви [PERSON] про реєстрацію права спільної часткової власності зупинено для усунення розбіжностей та уточнення резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21.08.2013 року, з посиланням на те, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 28.02.2014 року задоволено вимоги [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності, відповідно до даних реєстру 26.ю10.2013 року на підставі договору дарування [PERSON] безоплатно передав у власність фізичній особі 3/10 частки квартири, підставою виникнення права власності у дарувальника зазначено поряд з іншим заочне рішення суду від 21.08.2013 року, тому встановити правомірність заявлених прав одночасно неможливо, і для подальшого розгляду заяви необхідно усунути розбіжності та уточнити резолютивну частину рішення щодо переліку співвласників та однозначного існування у справі № 6425533013ц двох рішень - від 21.08.2013 року та від 28.02.2014 року. Рішенням того державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції № 129344087 від 8 травня 2014 року у державній реєстрації права власності у формі приватної спільної часткової власності на вказану квартиру [PERSON] відмовлено у звязку з тим, що усунути розбіжності, що виникли під час спільного розгляду заяви, поданих документів та відомостей реєстру, однозначно неможливо. У листопаді 2014 року [PERSON] зверталась до органів міліції з заявою стосовно перешкод з боку [PERSON] у доступі до квартири, встановленні нових вхідних дверей. Відповідачкою надано суду копію свідоцтва про право власності на вказану квартиру, виданого органом приватизації - Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці 23 липня 1999 року, відповідно до якого спірна квартира належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та копію свідоцтва від 18.04.2012 року про право на спадщину за законом, за яким після померлої 16 червня 2011 року [PERSON] в рівних частках - по ? частці успадкували належну померлій частку її чоловік - [PERSON] та донька [PERSON] , а також витяг про державну реєстрацію прав, виданий КП «Харківське міське БТІ» 03.08.2012 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/10 частки вказаної в квартири на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину. Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що як основний , так і зустрічний позов задоволенню не підлягає на підставі наступного. Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Як зазначено у статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині 4 ст. 334 ЦК України зазначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 182 ЦК України п раво власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 1 липня 2004 року зі змінами, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. За вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні його власністю. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Оскільки сторони обґрунтовують свої позовні вимоги наявністю права власності на частину квартиру, вони зобовязані надати належні докази на підтвердження своїх доводів. З рішення суду від 28.02.2014 року, яке набрало законної сили, випливає, що [PERSON] є співвласником квартири, та визначена його частка. У цьому рішенні суду не йдеться про наявність договору дарування частки [PERSON] В той же час, суду наданий договір дарування [PERSON] своєї частки [PERSON], укладений ще 26 жовтня 2013 року, до винесення вказаного рішення суду, де одним з правовстановлюючих документів зазначено заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2013 року, яке, з пояснень сторін, скасовано, та винесено рішення від 26 жовтня 2013 року. Вказана неоднозначність та розбіжності стали причиною відмови державного реєстратора у реєстрації права власності відповідачки [PERSON], та не усунені на час розгляду даної справи в суді. Виходячи з вищенаведених вимог ст.ст. 182, 334 ЦПК України, належним доказом наявності права власності на квартиру є лише витяг з реєстру права власності на нерухоме майно, виданий державним реєстратором Харківського міського управління юстиції. Сторони не надали суду доказів реєстрації у встановленому законом порядку за кожним співвласником права власності на частину квартиру на час звернення до суду. У реєстрації права власності за заявою відповідачки [PERSON] державним реєстратором відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, сторонами не надано доказів наявності права власності на квартиру у зазначених частках, а тому суд відмовляє у повному обсязі в задоволенні як основного, так і зустрічного позову, за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed