Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивачі, звернувшись в суд із даним позовом, посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON], а [INFO] року померла [PERSON], яка була головою колгоспного двору в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] вони успадкували його частку в майні колгоспного двору, а після смерті [PERSON] вони набули право власності на її частку в майні колгоспного двору за набувальною давністю. Державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за померлими, як за головою та членом колгоспного двору, частки померлих та інших членів колгоспного двору не виділено. Позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. [ADDRESS] в рівних частинах. В судове засідання позивачі не з'явилися, хоча подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, однак подали в суд заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають повністю, просять позов задовольнити. Відповідно дост. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Додаткового протоколу до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності та відповідно до ст.. 123 цього Кодексу частки членів в майні колгоспного двору рівні. Відповідно до п. 6 п. «а» Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Судом встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, за адресою: вул. [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року в будинковолодінні проживали [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - племінниця, [PERSON] - чоловік племінниці та їх діти : [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Тому кожному з них належало по 1/6 частині вказаного будинковолодіння. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на 1/6 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли дружина померлого, [PERSON] та дочка помелого - [PERSON], що стверджується довідкою виконкому Ценявської сільської ради за № 709 від 11.07.2017 року. (а.с.16). [INFO] померла [PERSON], про що виконкомом Ценявської сільської ради 06.01.1997 року було зроблено відповідний актовий запис за № 1. [PERSON] не була одружена і не мала дітей, а позивачка [PERSON] опікувалась нею до дня її смерті. За життя [PERSON] не складала заповіту, що стверджується довідкою виконкому Ценявської сільської ради № 692 від 06.07.2017 року і іпісля її смерті не було осіб, які б відносились до спадкоємців першої та другої черги і які б прийняли спадщину. Зі смертю [PERSON] припинились всі її права та обов"язки, в тому числі і її право на 1/6 частину будинковолодіння [ADDRESS]. Ценявська сільська рада після смерті [PERSON] не вчинила жодних дій по оформленню прав на спадкове майно. Позивачі набули право на частку, що належала [PERSON] у вказаному нерухомому майні за набувальною давністю, так як добросовісно, безперервно, відкрито володіють цією часткою. Позивачі постійно проживали і проживають в спірному будинковолодінні, що стверджується довідками виконкому Ценявської сільської ради за № 692 від 06.07.2017 року та № 709 від 11.07.2017 року. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння чужим майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Відповідачі подали заяви в суд про те, що позов визнають. Відповідно до ст.ст. 346, 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, позовні вимоги позивачів про визнання права власності на майно є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 346, 347, 392, 1216, 1222, 1268 ЦК України та

Outcome: approved