Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 червня 2006 року. Зазначає, що відповідачка є її донькою і проживала разом із нею в зазначеному будинку, однак, з 2018 року і по даний час в господарстві не проживає, про що комісією у складі представників сільської ради складено акт обстеження. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідачка тривалий час не проживає за місцем реєстрації у вищевказаному будинку і вказане житло не є для неї таким, що необхідне для проживання, просить визнати її такою, що втратила право на користування ним. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити та не заперечили щодо заочного розгляду справи. Позивачка також вказала, що відповідачка є її прийомною донькою, яку вона виховували із двохрічного віку. Проте через сторонніх людей дитина довідалася про усиновлення та почала зневажливо відноситися до неї, перестала приділяти увагу навчанню. Після досягнення повноліття через різні джерела та телевізійни пошукові програми донька розшукала свою біологічну матір, яка виявилась особою ромської національності. Надалі відповідачка все рідше стала з"являтись вдома, а протягом 2018 року повивозила з будинку свої особисті речі і вибула в невідомому напрямку. В даний час місце її перебування взагалі не відоме, жодних контактів з нею не підтримує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлялася в установленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення позивачки, її представника та свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, житловий будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 червня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 10 лютого 2006 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9864595 від 16 лютого 2006 року (а.с. 9, 10). Із копії свідоцтва про народження відповідачки [PERSON] серії [NUMBER] від 08 лютого 2001 року вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 12 серпня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України відповідачки серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно довідки про склад сім"ї, виданої виконкомом Коршівської сільської ради об"єднаної територіальної громади Коломийського району 30 січня 2020 року за № 64, у житловому будинку окрім позивачки зареєстрована дочка [PERSON] , яка фактично в будинку не проживає (а.с.11). Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства позивачки, складений 20 січня 2020 року комісією в складі представників сільської ради, вказує, що [PERSON] за адресою реєстрації відсутня (а.с. 12). Відсутність відповідачки за місцем реєстрації також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які вказали на факт відсутності відповідачки за місцем реєстрації та що житлове приміщення вона покинула добровільно більше півтора року тому і з того часу не поверталася. Жодних перешкод у користуванні будинком мати їй не чинила, а навпаки просила не покидати житло. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідачки у житловому будинку порушує право позивачки, як власника житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, а житлове приміщення в якому відповідачка продовжує бути зареєстрованою покинуте нею добровільно і з того часу пройшло більше одного року, то суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved