Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007, укладеного між відповідачкою та ЗАТ «ОТП Банк». Позовні вимоги мотивувало тим, що 10 грудня 2010 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір кредитного портфелю № б/н, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007 та договором іпотеки від 04 грудня 2007 року № РM-SMEB00/161/2007, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачкою. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», останній надав відповідачці кредит в сумі 150000,00 доларів США із строком повернення до 03 грудня 2014 року. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 13 березня 2012 року по цивільній справі № 2-884/11 з [PERSON]С стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007 в розмірі 5\~649 027,9 грн. Рішення суду набрало законної сили. 21 травня 2012 року з приводу виконання зазначеного судового рішення відкрито виконавче провадження, натомість, виконавчий документ повернутий без виконання. Рішення суду не виконане ні в добровільному, ні в примусовому порядку. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачкою 04 грудня 2005 року укладено договір іпотеки № РM-SMEB00/161/2007, відповідно до умов якого [PERSON] передала банку належне її на праві власності приміщення салону краси, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. 50-річчя Перемоги, 11, яке складається з приміщень: літери «А» - І поверх пр. № 11: №1-3, загальною площею 48,3 кв. м., частина підвалу площею 3,0 кв. м. За наведеного позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007, укладеним між відповідачкою та ЗАТ «ОТП Банк», звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачці шляхом його реалізації на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить субєкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижче 968832, грн., та стягнути витрати по сплаті судового збору. За клопотанням позивача до участі справі в якості співвідповідача залучена [PERSON], яка є власником спірного іпотечного майна. Заявою від 26 червня 2014 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності [PERSON], шляхом його реалізації на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить субєкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження, але не нижче 968832,00 грн., та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору (а. с. 124-125, т. 1). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з врахуванням їх уточнення та просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема відповідач [PERSON] через оголошення в засобах масової інформації, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, [PERSON] відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував щодо такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, зокрема щодо кредиту та виконання зобовязань, а також Законами України «Про іпотеку»,«Про заставу». Судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № CM-SMEB00/161/2007, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 150000,00 доларів США з датою остаточного повернення 03 грудня 2014 року із сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом 11,9% річних (4,4% - фіксований відсоток, 7,5% - FIDR) та встановлено графік погашення кредиту (а. с. 5-11, т.1). Додатковим договором №1 від 31 липня 2009 року, сторони внесли зміни до кредитного договору, зокрема доповнили розділ «Валюта кредитування» валютою «гривня» та встановили фіксований відсоток за користування кредитом у національній валюті в розмірі 0,9% річних (а. с.13-16 т. 1). 04 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено договір іпотеки № РM-SMEB00/161/2007, відповідно до умов якого в забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007 [PERSON] надає в іпотеку нерухоме майно, а саме: салон краси, що в цілому складається з приміщень: літери «А» - І поверх пр. № 11: №1-3, загальною площею 48,3 кв. м., частина підвалу площею 3,0 кв. м. та знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. 50-річчя Перемоги, 11, і належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Сторони погодились, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору нотаріус накладає заборону відчуження предмета іпотеки. Крім того, [PERSON] зобовязалась не відчужувати предмет іпотеки без згоди іпотекодержателя. Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити, зокрема і вимоги по боргових зобовязаннях не сплачених іпотекодавцем. Договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріально округу [PERSON] 04 грудня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 6409. Крім того, договір містить відмітку про заборону відчуження салону красоти, яка зареєстрована в реєстрі за № 6410 та в реєстрі заборон за № 86 (а. с. 17-20, т. 1). Відповідно до витягу про реєстрацію з Державного реєстру іпотек від 04 грудня 2007 року № 15825184, приватним нотаріусом 04 грудня 2007 року зареєстровано договір іпотеки від 04 грудня 2007 року (а. с. 109, т. 1). Додатковим договором № 1 від 31 липня 2009 року до договору іпотеки від 04 грудня 2007 року № РM-SMEB00/161/2007 сторонами внесено зміни, зокрема в термін «кредитний договір» та пункти 2.1.1, 2.1.2 «Повернення кредиту», «сплата процентів за користування кредитом» та «Розмір боргових зобовязань» (а. с. 21-22, т. 1). Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до договору відступлення прав вимоги № б/н від 10 грудня 2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а TOB «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги, зокрема по кредитному договору №CM-SMEB00/L61/2007 від 04.12.2007 року та договору № РM-SMEB00/161/2007 від 04.12.2007 року, що були укладені з [PERSON] (а. с. 27-33, т.1). З наведеного вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007 та договором іпотеки від 04 грудня 2007 року № PM-SMEB00/161/2007. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 13 березня 2012 року в цивільній справі №2-884/11 з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04 грудня 2007 року № CM-SMEB00/161/2007 станом на 27 лютого 2012 року в розмірі 1002781,15 грн. тіло кредиту, 212\~063,56 грн. - заборгованість по відсоткам, 4434184,19 грн. пеня (а. ч. 34, т.1). Рішення набрало законної сили. На підставі зазначеного рішення суду від 13 березня 2012 року, Замостянським районним судом м. Вінниці 15 травня 2012 року видано виконавчий лист № 2-884-2011 про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором (а. с. 32, т. 1). Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області від 25 грудня 2013 року (ВП 32805320) виконавчий лист № 2-884-2011 від 15 травня 2013 року повернений стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (а. с. 35, т. 1). Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Вінницькій області від 14 грудня 2015 року (ВП 44988690) цей виконавчий лист повторно повернений стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. З наведеного слідує, що рішення суду від 13 березня 2012 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 04 грудня 2007 року, яке набрало законної сили, не виконано, заборгованість не погашена. Інших доказів про часткове чи повне виконання рішення суду відповідачкою в добровільному чи примусовому порядку суду не надано. Відповідно до ст. ст. 589, 590, 591 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Відповідно до п. п. 6.1. - 6.2. п. 6 договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання кредитного договору, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. п. 6.3 п. 6 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення іпотекодержателя. Відповідно до ст. 33 ч. 1 Закону України «Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки, адже судом встановлено невиконання зобовязань за кредитним договором, що підтверджено рішенням суду від 13 березня 2012 року, яке набрало законної сили та є не виконаним. Наявність судового рішення про стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року № 6-73цс13. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу нежилого приміщення від 22 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] придбала нежиле приміщення за №11, що знаходиться в м. Вінниці по вул. 50-річчя Перемоги,11, що в цілому складається з приміщень: літери «А» - І поверх пр. № 11: №1-3, загальною площею 48,3 кв. м., частина підвалу площею 3,0 кв. м. (а. с. 196-197, т.1). Зазначений договір зареєстрований в державному реєстрі правочинів, що підтверджується відповідним витягом від 22 грудня 2010 року (а. с. 215, т.1). Відповідно до договору купівлі продажу нежилого приміщення від 27 грудня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] придбала нежиле приміщення за №11, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. 50-річчя Перемоги,11, що в цілому складається з приміщень: літери «А» - І поверх пр. № 11: №1-3, загальною площею 48,3 кв. м., частина підвалу площею 3,0 кв. м. (а. с. 174-176, т.1). Зазначений договір зареєстрований в державному реєстрі правочинів, що підтверджується відповідним витягом від 27 грудня 2010 року (а. с. 194, т.1). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на дане майно зареєстроване за [PERSON] (а.с.87 т.1). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача цього\~нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на іпотеку. Враховуючи, що право власності на іпотечне майно перейшло до [PERSON], остання набула статусу іпотекодавця і несе всі обовязки за договором іпотеки, адже іпотека є дійсною до нерухомого майна. Обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав прямо передбачений положеннями Закону України «Про іпотеку», а тому позов підлягає задоволенню щодо [PERSON], щодо [PERSON] позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, виходячи з предмету позову (звернення стягнення на предмет іпотеки), остання після продажу іпотечного майна втратила статус іпотекодавця. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедурипродажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 грудня 2015 року 6-1205цс15, суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позивач, заявляючи позовні вимоги, просить визначити ціну продажу на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, що відповідає положенням вищевказаних норм. При цьому суд також враховує п. 4.4 договору іпотеки, яким сторони погодили вартість іпотечного майна в розмірі 968 832,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, при цьому враховує, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені лише до нинішнього іподекодавця - власника майна відповідачки [PERSON], а тому і судові витрати слід стягнути з останньої на користь позивача. Суд також враховує розяснення, викладені в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, відповідно до якого, вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо), а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн. (розмір судового збору, визначений з урахуванням дати подання позовної заяви). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial