Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» звернулося до суду з цим позовом і просило стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість в сумі 2\~793,34 грн. та стягнути сплачений судовий збір у сумі 1\~378,00грн. На обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що ДТЕК Ладижинська ТЕС, яка є відокремленим підрозділом ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» відповідачам у відповідності до Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, надаються житлово-комунальні послуги (центральне опалення, постачання води і водовідведення, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів), за які має вноситись плата у відповідності до затверджених (погоджених) рішенням відповідного органу. Відповідачі належним чином не сплачують надані їм позивачем комунальні послуги, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2016 року утворилась заборгованість по сплаті за комунальні послуги в сумі 2\~793,34грн. Представник позивача в судове засідання не зявився. Однак, подав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у їх відсутності до суду не направили. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, ч. 1 п. 30 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Судом встановлено, що між ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" та [PERSON] укладено договір про надання житлово-комунальних послуг від 22.09.2014р. № 353, проте, він був споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем і до укладення такого договору. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (перебування) від 23.08.2016року, що видана виконавчим комітетом Ладижинської міської ради Вінницької області та довідкою №1296 від 17.03.2016року, виданою КП «ЛАДЖИТЛОСЕРВІС». ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» виконувало покладені на нього обов'язки щодо надання житлово-комунальних послуг. Проте, відповідач взяте на себе зобов'язання щодо сплати за отримані житлово-комунальні послуги належним чином не виконував, у зв'язку з чим, у них перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2016 року в розмірі 2 793,34 грн, що стверджується копією особового рахунку №6932 з помісячним розрахуноком. У порядку ст.ст. 95,96 ЦПК України позивач звертався до Ладижинського міського суду Вінницької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржників заборгованості в сумі 2 793,34 грн, яка утворилась за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2016 року, ухвалою суду від 08.08.2016року йому відмовлено у видачі судового наказу. З системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов'язку щодо сплати вартості фактично отриманих житлово-комунальних послуг у строки, встановлені законом. Оскільки, відповідачі користуються послугами житлово-комунального господарства ДТЕК Ладижинська ТЕС, яке є відокремленим підрозділом ПАТ «ДТЕК Західенерго», своєчасно не проводять розрахунки по комунальним послугам, допустивши заборгованість в сумі 2793,34 грн, у добровільному порядку її не сплачують, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 526 ЦК України, ст.ст. 66, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved