Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] визнання права власності на спадкове майно та просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 9,36 умовних кадастрових гектарах після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом на спадкове майно. Крім позивачки спадкоємцями першої черги є інші діти спадкодавиці [PERSON] , та [PERSON] . Спадкоємиця [PERSON] [INFO] померла, та за правом представлення спадкоємицею є її донька [PERSON] . Позивачка зазначає, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном так як померла до дня смерті проживала з нею. Після смерті [PERSON] [INFO] позивачка, за її проханням, організувала її поховання у с. Гудевичево Іванівського району Одеської області, та фактично отримала усе майно, що лишилося після її смерті, яке складалося з її особистих речей та збережених грошових коштів. Оскільки нерухомого майна, про яке було б відомо позивачці, після смерті матері - [PERSON] не лишилося, до нотаріуса позивачка не зверталася. Лише в 2019 році їй стало відомо, що після смерті мами лишився сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) в с. Гудевичево Іванівського району Одеської області із земель КСП «Колос» площею 9,36 умовних кадастрових га, виданий на підставі розпорядження Іванівської районної державної адміністрації від 05.06.1996 року № 247/96, оригінал якого у позивачки відсутній. В березні 2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріусу Іванівського районного нотаріального округу Чекаліної Алли Яківни із заявою про прийняття спадщини за законом, однак відповіддю приватного нотаріусу Чекаліної Алли Яківни № 165/02-14 від 03.04.2019 року їй було відмовлено у оформлені спадщини у зв язку із пропуском строку на звернення про прийняття спадщини. В звязку з цм змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність на позовних вимогах наполягала. Відповідачі у судове засідання також не з`явилися, надали на адресу суду заяви про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] є донькою померлої, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження позивачки та відповідно спадкоємицею першої черги за законом. За два роки до смерті [PERSON] , позвачка зв`язку із її поганим станом здоров`я та похилим віком забрала її з с. Гудевичево Іванівського району Одеської області, де вона була зареєстрована, до себе у місто Одеса, де вони проживали разом в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проходила лікування та отримувала належну їй пенсію. Факт постійного проживання [PERSON] разом із позивачкою в місті Одесі підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] в якому зазначено місце смерті - м. Одеса. Факт проживання [PERSON] разом з позивачкою в м. Одеса також підтверджуються письмовими показами свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що додаються. Після смерті [PERSON] позивачка, за її проханням, організувала її поховання у с. Гудевичево Ііванівського району Одеської області, та фактично отримала усе майно, що лишилося після її смерті, яке складалося з її особистих речей та збережених грошових коштів. Оскільки нерухомого майна, про яке було б відомо, після смерті матері - [PERSON] не лишилося, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через брак коштів позивачка не зверталася. Її брат - [PERSON] та сестра - [PERSON] до фактичного управління або володіння спадковим майном не приступали. Лише в 2019 році позивачці стало відомо, що після смерті її мами лишився сертифікат серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай) в с. Гудевичево Іванівського району Одеської області із земель КСП «Колос» площею 9,36 умовних кадастрових га, виданий на підставі розпорядження Іванівської районної державної адміністрації від 05.06.1996 року № 247/96, оригінал якого відсутній. Факт існування сертифікату серії ОД № [NUMBER] на право на земельну частку (пай) в с. Гудевичево Іванівського району Одеської області із земель КСП «Колос» площею 9,36 умовних кадастрових га, оформленого на ім`я [PERSON] підтверджується випискою з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) що видаваються Іванівською райдержадміністрацією (КСП «Колос») а також списком членів «Колос» (копії додаються) з яких видно, що зазначений сертифікат було виготовлено на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Іванівської районної державної адміністрації від 05.06.1996 року № 247/96, однак померлою його на руки отримано не було. У зв`язку з зазначеним, в березні 2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріусу Іванівського районного нотаріального округу Чекаліної Алли Яківни із заявою про прийняття спадщини за законом, однак відповіддю приватного нотаріусу Чекаліної Алли Яківни № 165/02-14 від 03.04.2019 року позивачці було відмовлено у оформлені спадщини у зв`язку із пропуском строку на звернення про прийняття спадщини. Крім позивачки спадкоємцями першої черги є інші діти спадкодавиці [PERSON] , та [PERSON] . Спадкоємиця [PERSON] [INFO] померла, та за правом представлення спадкоємицею є її донька [PERSON] які є відповідачами по справі та позов визнали беззаперечно. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР (що діяв на момент смерті спадкодавця) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: " 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном тому вважається такою, що прийняла спадщину. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено: при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України N 720/95 від 08.08.95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 2 діючого, на час смерті [PERSON] , Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право на земельну частку (пай), що належали останній, у зв`язку із фактичним вступом позивачкою в управління та володіння спадковим майном, перейшли до неї відповідно до статті 549 Цивільного кодексу УРСР. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Outcome: approved