Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 30 958, 87 доларів США, що є еквівалентним сумі 822 002 грн. 98 коп., з яких: 501 822, 4 617 грн. - сума основного боргу; 275 800 грн. 30 коп. - проценти за користування коштами, 44 380 грн. 22 коп. - 3 проценти річних. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2012 р. до її чоловіка - [PERSON] - звернувся відповідач з проханням позичити грошові кошти для зайняття підприємницькою діяльністю і придбання транспортного засобу. Її чоловік позичив відповідачеві грошові кошти у загальній сумі 18 900 доларів США. На підтвердження укладення договору позики 15.05.12 р. відповідач власноручно написав, підписав розписку про те, що зобов»язується повернути вказану вище суму [PERSON] до 15.05.14 р.. Однак, грошей на даний час не повернув, від зустрічей та спілкування ухиляється. З покликанням на ст. 1 046, ч. 2 ст. 1 047, 202, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1 049, ч. 2 ст. 1 051, 608, 1 216, 1 218 ЦК України, зазначає, що [INFO] її чоловік помер. За заповітом, посвідченим нотаріально 15.03.11 р., її чоловік заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, а також усе те, що належало йому на день смерті і на що за законом мав право, заповів їй. Вона як спадкоємець усього майна, має право вимоги за вказаним вище договором позики. Покликаючись на ст. 1 048 ЦК України, зазначає, що у розписці відповідача відсутні умови щодо сплати процентів за користування коштами її чоловіка, тому розмір їх визначається на рівні облікової ставки Нацбанку України і сума процентів складає 10 387, 39 доларів США. Покликаючись на ч. 2 ст. 625, ст. ст. 1 050, 625 ЦК України, зазначає, що з огляду на неповернення відповідачем суми позики вчасно, його борг складає: суму позики з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов»язання; проценти за позикою, нараховані відповідно до договору позики і облікової ставки Нацбанку України за весь строку користування позиченими коштами; 3 % річних від простроченної суми. Розмір 3 % річних за договором позики становить 1 671, 48 доларів США. Покликаючись на ст. 533 ЦК України, зазначає, що відповідач повинен сплатити їй 18 900 доларів США основного боргу, що є еквівалентним за станом на 28.04.17 р. сумі 501 822 грн. 46 коп.; 10 387, 39 доларів США процентів за користування коштами, що є еквівалентним сумі 275 800 грн. 30 коп., 1 671, 48 долар США як суму 3 % річних, що є еквівалентне сумі 44 380 грн. 22 коп., а всього 30 958, 87 доларів США, що є еквівалентним сумі 822 002 грн. 98 коп.. Просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з»явилась, хоча належно оповіщена, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача - адвокат - в судовому засіданні позов підтримав повністю, обґрунтувавши його доводами, наведеними у позовній заяві, суду додатково пояснив, що розписка писалась відповідачем, дійсно, дочці [PERSON], однак, за життя останнього. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - [PERSON], тим самим - і права по вимозі за договором позики. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав. Представник відповідача у судовому засіданні позову не визнав, надав суду пояснення, аналогічні обґрунтуванню, наведеному у його письмовому запереченні проти позову. Суду додатково пояснив, що з приводу його шантажування [PERSON], що призвело до написання ним розписки, відповідач до правоохоронних органів не звертався. Письмове заперечення проти позову було подано представником відповідача у попередньому судовому засіданні, воно обґрунтоване тим, що договір позики на суму 18 900 доларів США між [PERSON] та відповідачем не укладався. Розписка від 15.05.12 р. відповідачем [PERSON] не надавалась. Покликаючись на ст. ст. 1 046, 1 047 ЦК України, зазначає, що розписка не відповідає вказаним вище нормам чинного законодавства, а отже, не є борговим документом, не засвідчує правовідносин за договором позики. Походження розписки викликає сумніви, вона є нікчемною, так як надавалась не безпосередньо [PERSON], а надана відповідачем 15.05.12 р. дочці [PERSON] - [PERSON] на вимогу останньої, коли вона, прибувши 15.05.12 р. до відділу РАГСу у м. Ковелі задля подання заяви про розірвання шлюбу, стала вимагати у відповідача написання такої розписки як необхідної для її батька - [PERSON]. Усвідомлюючи, що написання розписки дає можливість отримати від [PERSON] згоду на розірвання з ним шлюбу, відповідач написав таку розписку. Після отримання розписки [PERSON] з відповідачем 15.05.17 р. у приміщенні РАГСу у м. Ковелі подали спільну заяву про розірвання шлюбу, що був розірваний 21.07.12 р.. Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 120 150 301 100 013 23, що внесене до ЄРДР 30.10.15 р. за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, встановлено, що 15.05.12 р. договір позики між [PERSON] та відповідачем не укладався, розписка від 15.05.12 р. є безгрошовою, наданою відповідачем на вимогу [PERSON] під тиском та шантажем по спливу 1 року з моменту позики коштів в сумі 30 000 доларів США, розписки про отримання якої немає. Факту передання коштів [PERSON] відповідачеві вона не підтверджує, вимогам закону не відповідає, так як у момент її написання кошти відповідачеві [PERSON] не передавались. Відповідно, відповідач не має обов»язку і сплати відсотків. Після закриття кримінального провадження [PERSON] не вчиняв жодних дій правового характеру по вимозі від відповідача грошових коштів і претензій, у т. ч. - фінансового характеру - не мав, так як всі спірні питання між ними було вирішено. Покликаючим на ст. 202, ч. 2 ст. 207, ст. 1 049, ч. 2 ст. 192 ЦК України, абз. 4 п. 1 ст. 1 Декрету КМ України від 19.02.93 р. № 15 - 93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», зазначає, що не зазначення у розписці відомостей про валюту позики може вплинути на визначення розміру боргу, а тому позов в частині посилання на валюту США, не доведений належно. Договір позики між [PERSON] та відповідачем не укладався, розпискою факт отримання коштів не підтверджено, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення. Згідно зі ст. 1 046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 1 050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Із змісту ст. 2 ст. 625 ЦК України слідує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Та обставина, що відповідач отримав від [PERSON] в борг суму 18 900 доларів США за розпискою від 15.05.12 р., стверджується оригіналом вказаної вище розписки, наданої суду представником позивача - адвокатом. Як слідує з копії постанови прокурора Ковельської місцевої прокуратури від 29.12.15 р. про закриття кримінального провадження № 120 150 301 100 013 23, що внесене до ЄРДР 30.10.15 р. за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, 29.10.15 р. [PERSON] звернувся до Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області із заявою про те, що 15.05.12 р. відповідач під приводом позики, заволодів його грошовими коштами в сумі 18 900 доларів США. Будучи допитаним як потерпілий, [PERSON] показав, що у 2012 р. відповідач як його зять позичив у нього 30 000 доларів США, 11 100 з яких повернув. У травні 2012 р. відповідач в ході розлучення з його дочкою написав розписку про зобов»язання повернути йому 18 900 доларів США до 15.05.14 р., чого не зробив. Дочка [PERSON] - [PERSON] - як свідок показання потерпілого підтвердила. Відповідач - як свідок - у своїх свідченнях не заперечив та не спростував показань та доводів [PERSON] як потерпілого, практично, повністю ствердивши їх. Суд враховує, проаналізувавши зміст вказаної вище постанови та протоколів допитів зазначених у ній осіб, що відповідачем не заперечувався факт позики у [PERSON] суми коштів у доларах США у сумі, що є більшою 18 900 доларів США, та того, що він заборгував [PERSON] 18 900 доларів США, про що дав розписку 15.05.12 р. на прохання дочки [PERSON] - [PERSON] із зазначенням дати повернення цієї суми як суми боргу, що визнається ним у повному обсязі. Жодних показань про шантаж з боку дочки [PERSON] чи про відсутність з останнім правовідносин за договором позики, у т. ч. щодо суми 18 900 доларів США як частини позики більшого розміру, що не повернута ним за станом на 15.05.17 р., відповідач не зазначав. А тому суд вважає, що доводи представника відповідача, наведені у судовому засіданні та у письмовому запереченні проти позову в тій їх частині, що він не заборгував [PERSON] 18 900 доларів США. а розписка від 15.05.17 р. на користь [PERSON] дана під тиском та шантажем третьої особи, та ще й в інтересах останньої, на увагу не заслуговують. Тобто, суд вважає достовірно встановленим, що до 15.05.12 р. між відповідачем та [PERSON] виникло зобов»язання за договором позики - за яким [PERSON] як позикодавець позичив відповідачеві як позичальникові вказану вище суму в іноземній валюті - доларах. Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак, як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом держреєстрації ацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, [PERSON] помер [INFO] у м. Ковелі Волинської області. Як слідує з копії заповіту, посвідченого нотаріально 15.03.11 р., [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також усе те, що належатиме йому на день його смерті і на що за законом він матиме право, заповів на користь позивача. Ні відповідачем, ні його представником не надано суду доказів того, що позивач не є єдиною спадкоємицею [PERSON]. Спадкове майно - це сукупність прав та обов'язків спадкодавця, які переходять після його смерті до спадкоємців. Для визначення цього поняття застосовуються також і такі терміни, як «спадщина» або «спадкова маса». Серед майнових прав, що у складі спадкового майна переходять до спадкоємців, насамперед слід назвати право власності на різноманітне майно. Це право власності на будинок, дачу, автомашину, заощадження, предмети домашньої обстановки та особистого вжитку, інші речі, які є об'єктом права власності громадян, однак, до майнових прав, що входять у спадщину, належить не тільки право власності на конкретне майно, а й право вимоги, що випливає з укладених спадкодавцем договорів (договору купівлі - продажу, договору позики, договору схову тощо). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1 216, 1 218 ЦК України). Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Згідно зі ст. 1 219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. В судовому засіданні достовірно встановлено, що правовідносини за договором позики грошових коштів в сумі 18 900 доларів США виникли між [PERSON] та відповідачем за рік до дати, зазначеної у розписці. За станом на час чмерті [PERSON] відповідач [PERSON] боргу, що виник у нього перед останнім, не повернув. За станом на дату закладення позову до суду відповідач позивачеві як спадкоємиці [PERSON] боргу, що виник у нього перед останнім, не повертав. Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми з обрахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення починаючи з тієї дати, що вказана у розписці, і враховуючи як кінцеву дату виконання зобов»язання - 15.05.14 р., згідно зі ст. 625 ЦК України. Суд приймає до уваги, що позивачем, з врахуванням положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, закладено позов з розрахунку початку перебігу строку, на який надано позику - з врахуванням дати написання розписки - 15.05.12 р.. Наведений позивачем розрахунок суми 3 % річних, також ґрунтується на розрахунку початку перебігу строку, на який надано позику - з врахуванням дати написання розписки - 15.05.12 р. і датою виконання зобов»язання позивач вказує 16.05.14 р., тобто, позивачем не проводився розрахунок суми 3 % річних з прив»язкою до дати фактичного отримання відповідачем позики, що, як встановлено судом, передувала даті написання розписки, у якій і було вказано дату повернення боргу - 15.05.14 р., а враховано лише дати, вказані відповідачем як стороною договору позики у власній розписці. Вказаний розрахунок зауважень не викликає. В судовому засіданні встановлено, що відповідач до 15.05.12 р. у [PERSON] взяв у борг суму, що була більшою, ніж 18 900 доларів США. За станом на 15.05.12 р. залишок боргу відповідача перед [PERSON] склав 18 900 доларів США, про що відповідачем добровільно було написано розписку у присутності [PERSON] для [PERSON] із зазначенням дати повернення цієї (залишкової) суми боргу - 15.05.14 р.. Неповернення відповідачем [PERSON] боргу в сумі 18 900 грн. було предметом звернення останнього до правоохоронних органів і під час судового розслідування було встановлено, що [PERSON] як позикодавець надавав показання в якості потерпілого, що, зокрема, залишок боргу в сумі 18 900 доларів США він вважає боргом, що виник раніше, є залишком більшої суми позики, що частково повернута йому; що його влаштовує дата повернення позики, вказана самим відповідачем у його відсутності і при його дочці - [PERSON] - 15.05.14 р., та що між ним і відповідачем не було домовленостей під час укладання договору позики про будь - які відсотки. Позивач є спадкодавцем [PERSON], який помер; вона має право вимагати у відповідача повернення спірної суми як позики - 18 900 доларів США, однак, без відсотків, так як такі не зазначені ні розписці, і про надання грошей в борг без яких свідчив за життя [PERSON]. Разом з тим, оскільки відповідачем вчасно борг повернуто не було, позивач має право на стягнення суми 3 % річних як форми відповідальності за неповернення суми боргу вчасно. Доводи представника відповідача про безгрошовість розписки від 15.05.12 р. та написання такої під тиском, на увагу не заслуговують. А тому позов слід задовольнити частково, лише в частині стягнення суми позики - 18 900 доларів США, суми 3 % річних. В решті позову - слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial