Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом (а.с. 1-2). Ухвалою суду від 11.05.2016 року позов [PERSON] було об`єднано в одно провадження з аналогічним позовом [PERSON] (а.с. 29, 35-36). В обґрунтування позовних вимог в позовних заявах та в ході судового розгляду [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що вони у ніч з 03 на 04 січня 2016 року скористалися послугами відповідача під час поїздки до м. Львів. Під час цієї подорожі їм були спричинені фізичні та моральні страждання внаслідок неякісного надання послуг перевезення пасажирів. По-перше, потяг № 275 (додатковий) 03.01.2016 був поданий на перон з півгодинною затримкою, що призвело до того, що пасажири очікували потяг (вже на оголошеній у радіоприймач платформі) зайвих 30 хвилин у 15-ти градусний мороз. По-друге, обігрів вагону № 16, в якому їхали позивачі, був неналежний, температура протягом усієї поїздки не піднімалась вище, ніж 10 С (у 20-ти градусний мороз за вікном вночі). У вікна вагону дув сильний вітер, туалетом було неможливо користуватися, оскільки пролита вода на підлозі туалету замерзла та перетворилася на ковзанку. На чисельні скарги пасажирів вагону провідник нічим не допоміг, запропонував затягнути вікна купе зайвими ковдрами, яких також було недостатньо. Провідник забивав в коридорі вагону вікна ганчірками, щоб не дуло у щілини. Спати у вагоні вночі було взагалі неможливо. Протягом усієї ночі позивачі були вимушені знаходитись у верхньому одязі, рукавицях та головних уборах. [PERSON] особисто вночі допомагав провіднику кидати додаткове вугілля у топку. На запитання позивачів провідник вагону зазначив, що у цей рейс залізниця випустила декілька вагонів, які були вже списані багато років тому назад та знаходилися у „відстійнику, між тим, оскільки під новий рік зріс пасажиропотік та виникла необхідність формування у львівському напрямку додаткового потягу, то використали і ці старі списані вагони. У зв`язку з цим вночі позивачі викликали до вагону № 16 начальника потягу [PERSON], скаржилися йому на погані умови поїздки, за його участю склали акт, який підписали ще декілька пасажирів цього вагону. Вранці, 04.01.2016 позивачка [PERSON] зателефонувала і на гарячу телефонну лінію з телефонного номера свого чоловіка 067-560-31-12 та залишила скаргу. Після повернення з відпочинку, 03.02.2016, позивачі написали скаргу до керівництва Придніпровської залізниці та отримали відповідь від 09.02.2016, за якою вбачається, що декілька працівників відповідача притягнуто до різних видів дисциплінарної відповідальності та керівництво вибачилось перед ними за незручності під час поїздки. В судових засіданнях по справі, які відбувалися 17.06.2016 та 01.07.2016, позивачі позовні вимоги підтримали. Моральну шкоду оцінили кожний у 5\~000,0 грн., з огляду на те, що протягом усієї ночі вони не спали взагалі, вимушені були весь час подорожі перебувати у верхньому одязі, дуже змерзли, як на пероні залізничного вокзалу, очікуючи потяг понад 30 хв., так і у потязі з 17год.16хв. 03.01.2016 та до 11год.05хв. 04.01.2016, оскільки цієї ночі по всій Україні було дуже холодно. Крім того, замість відпочинку вночі, спілкувалися з начальником потягу, були вимушені складати акт, позивач [PERSON] - допомагати провіднику кидати додаткове вугілля у топку, а позивачка [PERSON] разом з чоловіком - затягувати вікна купе зайвими ковдрами. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.04.2016р. - а.с. 60) в судовому засіданні, яке відбувалося 17.06.2016 та представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.04.2016р. - а.с. № 66) в судовому засіданні, яке відбувалося 01.07.2016, позовні вимоги не визнали, заперечуючи тим, що даний випадок не відноситься до випадків, де передбачена повна компенсація за здійснення поїздки к відповідності до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (затверджені наказом МТтаЗУ від 27.12.2006р. № 1196). Також вважали, що підстав для задоволення позову немає і з огляду на ч.5 ст. 22 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. ст. 908, 910, 927, 928 ЦК України. Ці самі аргументи містять і письмові заперечення сторони відповідача від 11.05.2016р.(а.с. 25-27). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03.01.2016 скористалися послугами ПАТ „Українська залізниця в особі Регіональної філії „Придніпровська залізниця при подорожі з м. Дніпропетровська до м. Львів. Ці обставини підтверджуються залізничними квитками позивачів (а.с. 3). Послуги перевезення з боку РФ „Придніпровська залізниця ПАТ „Українська залізниця були надані неякісні, що в решті решт призвело до фізичних та моральних страждань позивачів під час поїздки, та примусило їх звернутися до суду з позовом про захист прав споживачів та відшкодуванні моральної шкоди за Законом України „Про захист прав споживачів. Потяг № 275 03.01.2016, був поданий на перон з затримкою, що призвело до того, що пасажири очікували потяг (вже на оголошеній у радіоприймач платформі) зайвих 30 хв. у 15-ти градусний мороз. Крім того, обігрів вагону № 16 (повний номер вагону № 16/04513982), в якому їхали позивачі, був неналежний, температура протягом усієї поїздки не піднімалась вище, ніж 10 С (у 20-ти градусний мороз за вікном вночі). У вікна вагону дув сильний вітер, туалетом було неможливо користуватися, оскільки пролита вода на підлозі туалету замерзла та перетворилася на ковзанку. Згідно вимог п.3.6. «Державних санітарних правил та норм, гігієнічних нормативів» на шляху прямування, а також під час подачі поїзду під посадку в зимовий час температура повітря у вагонах усіх типів повинна бути на рівні +20 градусів С (+ 2 градуса С). Необхідність дотримування саме такого температурного режиму містить і п.2.7. «Інструкції провідника пасажирського вагона № ЦЛ-0038». На чисельні скарги пасажирів вагону провідник [PERSON] нічим дієвим не допоміг, запропонував затягнути вікна купе зайвими ковдрами, а сам в коридорі вагону затикав вікна ганчірками («ветошью»), щоб не дув вітер. Протягом усієї ночі позивачі вимушені були знаходитись у верхньому одязі, рукавицях та головних уборах, вони не мали змоги спати. Ці обставини підтверджуються, по-перше, актом, складеним в ніч з 03 на 04 січня 2016р. позивачами та іншими пасажирами вагону № 16 з однієї сторони, так і начальником потягу [PERSON] та провідником [PERSON] з іншої сторони (а.с. 4). По-друге, фототаблицею, зробленою позивачами та долученою до матеріалів справи (а.с. 5-7). Втретє, відповіддю від 09.02.2016 за № ЛВР-20/119 СП „Служби пасажирських перевезень РФ „Придніпровська залізниця ПАТ „Українська залізниця (а.с. 11). Вчетверте, пояснювальною запискою начальника поїзду [PERSON] від 30.06.2016, актом комісійного огляду вагону № 16/04513982 від 05.01.2016 по ЛВЧД -1 Дніпропетровськ та протоколом оперативної наради під головуванням в.о.начальника пасажирського вагонного депо за 12.01.2016 № Р-14 (а.с. 68, 69, 70-80). Ці документи надані в судовому засіданні 01.07.2016р представником відповідача юрисконсультом [PERSON], яка, крім іншого, була присутня на оперативній нараді від 12.01.2016. Температурний режим за вікном у ніч з 03 на 04 січня 2016 підтверджується скрін-шотами метеосайту www.gismeteo.ru/diary/5077/2016/1/ по Дніпропетровській та Львівській областях (а.с. 8-9). Що стосується посилань позивачів на те, що під час подорожі вони не могли комфортно користуватися туалетом з огляду на те, що пролита вода на підлозі замерзла та перетворилася на ковзанку, то суд вважає, що і цей факт найшов своє підтвердження фотознімками наданими позивачами (а.с. 5). Те, що в акті від 05.01.2016 по ЛВЧД -1 Дніпропетровськ зазначається, що в туалеті був відсутній неприємний запах, суд не приймає до уваги, оскільки, по-перше, відсутність неприємного запаху не є єдиною вимогою до міст загального використання згідно санітарних правил, а по-друге, цей акт складений 05.01.2016, тобто вже після подорожі та чисельних скарг та звернень пасажирів. Після повернення з відпочинку позивачі 03.02.2016 написали скаргу на адресу Придніпровської залізниці та отримали відповідь від 09.02.2016 за № ЛВР-20/119, з якої вбачається, що, по-перше, винні особи притягнуті до дисциплінарної відповідальності, по-друге, керівництво служби пасажирських перевезень просило у них вибачення за незручності, що виникли під час поїздки (а.с. 10, 11). Так, з листа СП „Служби пасажирських перевезень РФ „Придніпровська залізниця ПАТ „Українська залізниця вбачається, що після прибуття поїзда до пункту формування 05.01.2016 вагон № 16/04513982 було комісійно оглянуто та дійсно виявлено ряд зауважень щодо санітарно-технічного стану. Подальшим розглядом звернення встановлено, що виявлені зауваження мали місце, оскільки майстер цеху ремонту внутрішнього обладнання [PERSON] не контролював роботу підлеглих працівників, які здійснювали ущільнення віконних рам, чим порушив вимоги посадової інструкції. Провідники [PERSON] та [PERSON] не забезпечили дотримання встановленого температурного режиму в салоні вагону, чим допустили порушення вимог п.2.7. Інструкції провідника пасажирського вагону № ЦЛ-0038. Майстер резерву провідників [PERSON] не забезпечив проведення передрейсового інструктажу в частині посилення вимог до поїзних бригад щодо обслуговування опалювальної установки пасажирських вагонів, чим порушив вимоги посадової інструкції. Старший майстер цеху з екіпірування та сервісного обслуговування пасажирських вагонів [PERSON] не контролював роботу підлеглих працівників, чим порушив свої посадові обовязки, передбачені вимогами п. 2.15 в частині контролю, перевірки дотримання та якості виконання технологічного процесу при підготовці вагонів до рейсу, що свідчить про неналежне виконання ними посадових обовязків та є порушенням трудової дисципліни. В.о. майстра пункту технічного обслуговування [PERSON] не проконтролював своєчасну подачу поїзда на посадку пасажирів на станцію, чим порушив вимоги посадової інструкції. За результатами розгляду, майстру [PERSON], провідникам [PERSON] та [PERSON] вирішено не нараховувати 100% преміальної винагороди за січень 2016 року. Майстра резерву провідників [PERSON], старшого майстра цеху з екіпірування та сервісного обслуговування пасажирських вагонів [PERSON] та в.о. майстра пункту технічного обслуговування [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності, наказом № 14 від 13.01.2016 їм оголошено догану. Суд, проаналізував всі зібрані по справі докази, як надані позивачами, так і надані представником відповідача, за принципами ст.ст.57-60 ЦПК України, вважає, що провина відповідача у неякісному наданні [PERSON] та [PERSON] послуг перевезення повністю доведена. Отже, позивачі правомірно наполягають на відшкодуванні моральної шкоди за правилами ст.22 Закону України „Про захист прав споживачів. Моральна шкода, яку позивачі оцінили кожний у 5\~000 грн., їм спричинена тим, що протягом усієї ночі вони не спали взагалі, вимушені були весь час подорожі перебувати у верхньому одязі, змерзли, як на пероні залізничного вокзалу, очікуючи потяг понад 30 хв., так і у потязі під час поїздки до Львова, не могли комфортно користуватися туалетом. При ухваленні рішення суду, суд виходить з того, що такий спосіб захисту порушеного права передбачений ст. 16 ЦК України та моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі ст. 23 ЦК України. Статтею 22 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено, що захист прав споживачів, передбачений законодавством здійснюється судом. При задоволені вимог споживачів суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів судам роз?яснено, що до відносин, які регулюються цим законом, відносяться питання з перевезення громадян та їх вантажів. Слідуючи роз?ясненням п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 от 12.04.1996р. при вирішенні вимог споживачів про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів суд виходить з розяснень, які Пленум Верхового Суду України дав у постанові № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Між тим, приймаючи до уваги роз?яснення Постанови Пленуму Верховоного Суду України № 4 від 31.03.1995 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка спричинена позивачам, слід зменшити вдвічі кожному з позивачів, задовольнивши частково позовні вимоги, оскільки, на думку суду, саме розмір моральної шкоди у 2 500 грн. кожному з позивачів, буде відповідати ступеню та характеру моральних та фізичних страждань позивачів під час подорожі потягом № 275 з м. Дніпропетровськ до м. Львів 3-4 січня 2016 року. Заперечення сторони відповідачів стосовно того, що даний випадок не відноситься до випадків, де передбачена повна компенсація за здійснення поїздки (з огляду на ч.5 ст. 22 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. ст. 908, 910, 927, 928 ЦК України), суд оцінює критично, оскільки правовідносини у цій справі врегульовані ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів" і позивачі наполягають на відшкодуванні їм моральної шкоди, а не на повній компенсації затрат при подорожі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд розподіляє судові витрати наступним чином, зважаючи на те, що відповідно до п. 10 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 з подальшими змінами «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо до суду звертаються кілька позивачів із вимогою немайнового характеру до одного або кількох відповідачів, коли ціна позову відсутня і частину кожного з позивачів у такій ціні визначити неможливо, а предмет позову за вимогами кількох позивачів є одним і тим самим, можлива сплата судового збору одним чи кількома з них у розмірі, передбаченому підпунктом 2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме в розмірі 551, 20 грн. Як роз?яснено у п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 з подальшими змінами «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачі при подачі позову були звільнені від сплати судового збору в розмірі 551,20 грн. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», та також враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 275,60 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 275,60 грн. компенсувати за рахунок держави з огляду на наявність у позивачів пільг по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial