Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про визнання спільним майном подружжя, визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 24 липня 1982 року їх мати [PERSON] та їх батько [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрували в Черкаському міському РАЦСІ, актовий запис № 1459. За час перебування у шлюбі у них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Також вказують, що з метою забезпечення житлових умов родини, їхні батьки прийняли рішення за спільні кошти придбати квартиру в житлово-будівельному кооперативі. На підставі рішення міськвиконкому м. Черкаси № 188 від 28 грудня 1988 року [PERSON] був включений в члени ЖБК-94 (квартира [ADDRESS], загальною площею 63,8 кв.м., житловою 39,8 кв.м., скадається з 3-х кімнат, розташована на 1 поверсі). Загальна вартість паєнакопичень складала 11 894 карбованці, яка була повністю сплачена подружжям в 1992 році. Крім того, в 2008 році їх батько [PERSON], на підставі довідки про виплату паю, виданої начальником ЖЕК СБК 09 квітня 1992 року за № 1864, згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради 12 лютого 2008 року отримав на квартиру [ADDRESS] - свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивачі також зазначають, що [INFO] року їх мати [PERSON] померла. На момент смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею на день смерті проживали та були зареєстровані:чоловік - [PERSON], [INFO]; донька - [PERSON], [INFO]; донька - [PERSON], [INFO] Таким чином, [INFO] року відкрилась спадщина після смерті [PERSON], яка складається з 1/2 частки в спільно нажитому майні подружжя - квартири за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями, після смерті [PERSON] є три особи першої черги за законом: чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON], дочка - [PERSON], які на день смерті проживали та були зареєстровані разом з матір'ю, та відповідно до ст. 1268 ЦК України, є такими, що фактично прийняли спадщину. За даних обставин, кожен має право успадкувати по 1/3 частці спадкового майна, тобто по 1/6 частці квартири за адресою: [ADDRESS]. Останнім часом їх батько [PERSON] став вчиняти сварки, застосовувати до них фізичну силу та виганити з квартири. При цьому, батько наполягає, що квартира його особиста власність і їхня померла мама ніякого відношення, нібито, до неї не має. За насильство в сім'ї [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідності. З метою впорядкування документів та оформлення спадкових прав вони звернулись до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Рубан С.С. з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. На підставі поданих заяв заведена спадкова справа № 6/2017. Між тим, постановою від 24 квітня 2017 року приватний нотаріус Рубан С.С. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що частка в праві власності за життя померлою не була виділена та за відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю, спадкоємцю необхідно звернутися до суду за визнанням права власності на спадкове майно в судовому порядку з подальшою його реєстрацією у відповідних органах на підставі рішення суду. Зазначено, що за життя їхня мати, через довготривалу хворобу та тяжкий фінансовий стан не впорядкувала документи та не виділила свою частку в спільному майні подружжя, що на даний час призвело до складнощів в оформленні спадкових прав. Таким чином, вважають, що вищевказана квартира належала матері та батькові на праві спільної сумісної власності, частки кожного з подружжя є рівними, отже до складу спадщини після смерті [PERSON], входить 1/2 частка квартири. При наявності трьох спадкоємців першої черги за законом, частки яких також є рівними, кожен має право успадкувати по 1/6 частці квартири. 24 жовтня 2017 року позивачі уточнили позовні вимоги і остаточно просили визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. Крім того, 15 листопада 2017 [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно, в обґрунтування якого зазначив, що він визнає нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя, а також право власності [PERSON] та [PERSON] на 1/6 частку квартири за кожною, в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного, просить суд, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON]. Вказану зустрічну позовну заяву ухвалою суду від 16 листопада 2017 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання спільним майном подружжя, визнання права власності на майно. В судове засідання позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та їх представник за довіреністю - [PERSON] не з'явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Уточнені позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Крім того, не заперечували проти задоволення зустрічної позовної заяви та судові витрати залишають за собою. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] не з'явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Уточнені позовні вимоги за первісним позовом визнали та не заперечували проти їх задоволення. Крім того, зустрічну позовну заяву підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Враховуючи думку осіб, що не були присутні в судовому засіданні, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24 липня 1982 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Черкаським міським РАЦСом зроблено запис № 1459, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу (Серія [NUMBER]). За час перебування в шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження № [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). За даними довідки № 1864 від 09 квітня 1992 року, виданої начальником ЖЕК ЖБК [PERSON], на підставі рішення міськвиконкому м. Черкаси № 188 від 28 грудня 1988 року, [PERSON] є членом ЖБК № 94 (квартира [ADDRESS], загальною площею 63,8 кв.м., житлова площа 39,8 кв.м., скадається з 3-х кімнат, розташована на 1 поверсі). Загальна вартість паєнакопичень складала 11 894 рублів, яка була повністю сплачена подружжям в 1992 році. На підставі даних вищевказаної довідки, [PERSON], згідно із рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 12 лютого 2008 року отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (Серія [NUMBER]), а саме, на квартиру [ADDRESS] яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 18448553. Згідно положень ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Між тим, згідно даних свідоцтва про смерть (Серія [NUMBER]) [PERSON] померла [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис № 1863. В судовому засіданні також встановлено, що за життя [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєструвала. Крім того, на момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. З даних будинкової книги (Форма 17) вбачається, що разом з нею, станом на [INFO] року проживали та були зареєстровані ще три особи: чоловік - [PERSON], [INFO]; дочка - [PERSON], [INFO]; дочка - [PERSON], [INFO], що також підтверджується відомостями, наданими департаментом організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 11 квітня 2017 року за № 4537-01-10. Таким чином, [INFO] року відкрилась спадщина після смерті [PERSON], яка складається з 1/2 частки в спільно нажитому майні подружжя - квартири за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], спадкоємцями першої черги за законом є три особи: чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON] та дочка - [PERSON], які на день смерті [PERSON] проживали та були зареєстровані разом з нею і відповідно до ст. 1268 ЦК України, є такими, що фактично прийняли спадщину. За інформацією, наданою приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Рубан С.С. від 03 листопада 2017 року № 228/01-16, вбачається, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] (20 квітня 2017 року) та [PERSON] (20 квітня 2017 року). Інших заяв не надходило. На підставі вищевказаних заяв відкрита спадкова справа за № 6/2017. Крім того, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Рубан С.С. постановою від 24 квітня 2017 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку в праві власності на [ADDRESS], у зв'язку з тим, що частка в праві власності за життя померлою не була виділена. Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість квартири [ADDRESS] вбачається, що станом на 26 квітня 2017 року ринкова вартість вказаної квартири становить 380 000 грн. 00 коп. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Презумпція спільної сумісної власності подружжя закріплена ч. 3 ст. 368 ЦК України, де зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Як зазначено у ст. 69 СК України, - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.(ч. ч. 1, 3 ст. 70 СК України). Відповідно до пункту 23 згаданої постанови, - спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Також, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Встановивши обставини справи та відповідні правовідносини, які з них випливають, суд вважає за можливе визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках квартиру [ADDRESS] Крім того, згідно із ст. 16 ЦК України, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом(ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, доводи позивачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом під час розгляду справи знайшли своє підтвердження і підлягають захисту обраним ними способом захисту. При цьому, права чи інтереси інших осіб не порушуються. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивачі за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які надані позивачами та дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення первісних позовних вимог та позовних вимог за зустрічним позовом у повному обсязі. Що стосується вирішення питання про судові витрати, які позивачами [PERSON] та [PERSON] сплачено при подачі позову до суду, то вони, як зазначили під час розгляду справи, судовий збір залишають за собою. Також, не наполягав на стягнення судового збору і [PERSON] за зустрічним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved