Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 17 листопада 2007 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку різними поглядами на життя та несумісністю характерів. Протягом останніх років стосунки між сторонами поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин, втрати взаєморозуміння та взаємоповаги. Між сторонами часто виникали конфлікти та суперечки, свідком яких нерідко ставала їхня неповнолітня донька, що негативно впливало на її психологічний стан. Протягом двох років сторони окремо проживають та не ведуть спільне господарство; не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Спроби зберегти сім`ю бажаних результатів не дали. Позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить визначити місце проживання дитини, яка була повернута позивачу для звернення до суду в загальному порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки подальше спільне проживання однією сім`єю неможливе. Відповідач проти розірвання шлюбу та викладених позивачем обставин заперечив та зазначив, що жодних спроб на примирення з боку позивача не було. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1322. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що тривалий час сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство. Протягом двох років сторони окремо проживають та не пов`язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Позивач категорично заперечує подальше існування сім`ї, оскільки спроби примирення не дали результатів, стосунки між сторонами не відновились. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім`я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим.

Outcome: approved