Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ТОВ "Торговий Дім «Атлантик Авто", [PERSON], [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання кредитної лінії №СRL-SMEB00/292/2008 від 18 липня 2008 року та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивований тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 25 листопада 2011 року та Договору відступлення права вимоги №б/н від 25 листопада 2011 року ПАТ «ОТП [PERSON]» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами, зокрема і за договором про надання кредитної лінії №СRL-SMEB00/292/2008 від 18 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП [PERSON]» та ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто», виконання якого забезпечене порукою [PERSON] та [PERSON], а також іпотекою. Позивач вказує, що згідно зазначеного кредитного договору банк надав товариству кредит в сумі 198 000,00 доларів США із строком повернення до 17 липня 2017 року. Банк свої зобовязання виконав. ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто» свої зобовязання не виконує, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 06.03.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 103 075,38 доларів США, що еквівалентно 2 380 062,00 грн., з яких: залишок заборгованості 94807,38 доларів США (2189149,80 грн.), заборгованість по відсоткам 8268,00 доларів США (190912,25 грн.), а також пеня в розмірі 304 714,86 грн. В забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору між банком та [PERSON] 18 липня 2008 року укладено договір поруки №SR-SMEB00/292/2008/1. Крім того, 18 липня 2008 року в забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору між банком та [PERSON] також укладено договір поруки №SR-SMEB00/292/2008/2. Відповідно до умов договорів поруки поручителі відповідають перед банком за зобовязаннями товариства як солідарні боржники. Також в забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань 18 липня 2008 року між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки є житловий будинок з спорудами №296-а по вул. Примакова в м. Вінниці та земельна ділянка площею 0,06 га, кадастровий номер 0510137000:03:053:0138 за цією ж адресою. Позивачем на адресу позичальника та поручителів направлялися вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, які залишені без виконання. За таких обставин, позивач просив солідарно стягнути з ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто", [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 103 075,38 доларів США, що еквівалентно 2 380 062,00 грн., а також пеню в розмірі 304 714,8653 грн. та в рахунок погашення цієї заборгованості також звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з спорудами №296-а по вул. Примакова в м. Вінниці та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 0510137000:03:053:0138 за цією ж адресою шляхом реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною, яку визначить субєкт оціночної діяльності, але не нижчою за 1 158 341,00 грн. Представник відповідачів [PERSON], відповідачі [PERSON] та [PERSON], а також представник відповідача ([PERSON]М.): [PERSON] в судовому засіданні заперечували, щодо позовних вимог та просили в задоволенні позову відмовити посилаючись на недоведеність позивачем факту наявності заборгованості за кредитним договором, а також пропуск позивачем строку позовної давності та припинення договорів поруки. Крім того, представник відповідача [PERSON] також заперечував щодо задоволення позову, мотивуючи заперечення наявністю виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто» закрито, оскільки позов, в цій частині, не підлягає розгляду у судах в порядку цивільного судочинства. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Між сторонами склалися правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст.ст. 526, 530, 536, 553-554, 559, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1082 ЦК України. Відповідно до статей 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Яв вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.07.2008 року між ЗАТ «ОТП [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]») та ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто» укладений договір про надання кредитної лінії СRL-SMEB00/292/2008. (т. 1, а.с. 6-10) В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року, 18.07.2008 року між ЗАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] укладено договір поруки №SR-SMEB00/292/2008/1, за умовами якого поручитель зобовязується відповідати як солідарний боржник за неналежне виконання боржником своїх зобовязань перед кредитором. (т. 1, а.с. 11) 18.07.2008 року в забезпечення виконання позичальником зобовязань за Кредитним договором між ЗАТ «ОТП [PERSON]» та [PERSON] укладено договір поруки №SR-SMEB00/292/2008/2, за умовами якого остання зобовязалися виступати як солідарний боржник за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору. (т. 1, а.с. 12) 18.07.2008 року між ЗАТ «ОТП [PERSON]» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП [PERSON]») та [PERSON] укладено договір іпотеки №РM-SMEB00/292/2008/1, відповідно до умов якого в забезпечення виконання боргових зобовязань за договором про надання кредитної лінії від 18.07.2008 року №СRL-SMEB00/292/2008. [PERSON] надав в іпотеку житловий будинок з спорудами житловою площею 98,0 кв.м., загальною площею 227,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Примакова, 296-а та належить йому на праві приватної власності (Свідоцтво №1151 про право приватної власності на будівлю, видане виконавчим комітетом Вінницької міської ради 03 жовтня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1316 від 28 вересня 200 року, зареєстроване КП «ВООБТІ» 16.10.2000 року в реєстрову книгу №21451), а також земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 0510137000:03:053:0138, що належить іпотекодавцеві на праві приватної власності (Державний акт на право приватної власності на землю ІІ -ВН №019416, виданий Вінницькою міською радою народних депутатів 17 грудня 2002 року на підставі рішень №812 і №1977 від 17 травня 2001 року та 12 грудня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ВН №3/1799. Відповідно до умов Кредитного договору банк встановлює позичальнику кредитну лінію з лімітом в розмірі 198 000,00 доларів США на фінансування поточної діяльності позичальника зі строком кредитної лінії до 17 липня 2017 року та строком дії ліміту кредитної лінії до 15 липня 2011 року включно з плаваючою процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотку - 6,0% річних + FIDR. Проценти сплачуються позичальником кожного календарного місяця у день сплати процентів (15 числа) ( п.1.4.1.4.1. договору). Сума кредиту наданого протягом дії цього договору може погашатися позичальником починаючи з 5 банківського дня користування кредитом, не враховуючи дату видачі кредиту, та впродовж всього строку дії ліміту кредитної лінії, а також наступних 36 календарних місяців, що слідує за останнім місяцем строку дії ліміту кредитної лінії, якщо інше не передбачене Договором. В останній банківський день строку дії ліміту кредитної лінії банк фіксує заборгованість позичальника за кредитною лінією та розбиває її на 36 рівних платежів. Починаючи з першого місяця, що слідує за останнім місяцем строку дії ліміту кредитної лінії у позичальника виникає зобов'язання щомісяця, в день сплати процентів сплачувати на користь банку один з 36 платежів за кредитною лінією, до повного погашення заборгованості за кредитною лінією (п.1.5.1.) Відповідно до пункту 1.6.1 позичальник зобов'язаний повернути банку суму всіх траншів виданих в рамках кредитної лінії, в порядку передбаченому п. 1.5.1. цього договору, якщо сторони не передбачили інше додатковим договором. Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 частини №2 кредитного договору за порушення зобовязань по поверненню кредиту, сплати процентів позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки. Обставини щодо отримання ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто» кредитних коштів підтверджується кредитними заявками від 24 вересня 2008 року на суму 43600,00 доларів США, від 12 вересня 2008 року на суму 42700,0 доларів США, від 28 серпня 2008 року на суму 21000,00 доларів США, 11 серпня 2008 року на суму 14 000,00 доларів США, від 22 липня 2008 року на суму 14 000,00 доларів США, від 18 липня 2008 року на суму 149 000,00 доларів США( т. 1, а.с. 32-37), а також випискою по особовому рахунку ТОВ «Торговий дім «Атлантик Авто». Зазначені обставини також не заперечувалися сторонами. Відповідно до статей 1077, 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. 25.11.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) та ПАТ «ОТП [PERSON]» (продавець) укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого продавець продає (переуступає) покупцеві права на кредитний портфель (права вимоги до боржників (їх поручителів)), який включає в себе кредитні договори згідно додатку №1, а покупець приймає та зобовязується сплатити на користь продавця винагороду. Покупець набуває права вимоги за кредитними договорами до боржників щодо сплати суми основного боргу, сплати процентів та штрафних санкцій, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності. (п. 3.1, 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю т. 1, а.с. 41 на звороті) Як слідує з наданих доказів до складу кредитного портфелю включений і договір про надання кредитної лінії №СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року, укладений з ТОВ «Торговий Дім «Атлантик Авто». (т. 1, а.с. 46) Також, 25.11.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП [PERSON]» укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, в тому числі і за договором іпотеки, укладеним з [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань позичальника по договору про надання кредитної лінії №СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року. За даним договором до фактора перейшли всі права як сторони, що іменується іпотекодержателем. Даний договір купівлі-продажу є укладеним, оскільки продавцю було сплачено винагороду в розмірі 26 664 187,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4818 від 25 листопада 2011 року, та сторонами було підписано Акт приймання-передачі кредитного портфелю від 25 листопада 2011 року.\~ (т. 1, а.с. 48, т. 2, а.с. 16) Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за договором про надання кредитної лінії СRL-SMEB00/292/2008 від 18.07.2008 року та забезпечувальними договорами. Позичальник неналежним чином виконував свої зобовязання. Як слідує з матеріалів справи, зокрема з виписки по особовому рахунку заборгованість по тілу кредиту позичальника на останній день строку дії ліміту кредитної лінії склала 94807,38 доларів США (за умовами договору з даного моменту виникає зобовязання щодо сплати тіла кредиту). Зазначену сума, виходячи з положень п.1.5.1.1. договору, позичальник повинен сплатити протягом 36 календарних місяців рівними платежами, починаючи з першого місяця, що слідує за останнім місяцем строку дії ліміту кредитної лінії. Отже, зважаючи, що останнім місяцем строку дії ліміту є липень 2011 року, тому починаючи з серпня 2011 року по серпень 2014 року включно позичальник був зобовязаний сплатити вказану заборгованість (кожного місяця до 15 числа сплатити по 2633,54 доларів США, останній платіж повинен бути сплачений 15.08.2014 року). Однак, як слідує з виписки по особовому рахунку жоден із платежів сплачений не був. Крім того, матеріалами справи також підтверджена заборгованість по відсоткам, яка становить 8268,00 доларів США (відсотки нараховані за період з 15.04.2001 року по 25.11.2011 року). Таким чином, заборгованість за цим кредитним договором станом на 06.03.2015 року становить: 94807,38 доларів США - залишок заборгованості за кредитом, 8268,00 доларів США - заборгованість по відсоткам, а також 304 714,86 грн.- пеня. Відповідач [PERSON], який одночасно являється директором боржника ТОВ «Торговий дім «Атлантик Авто», заперечував щодо вказаної суми заборгованості, разом з тим будь-яких належних та допустимих доказів щодо цього суду не надав, його твердження ґрунтуються на припущеннях, що в силу статті 61 ЦПК України є недопустимим. При цьому, суд сприяв відповідачу в наданні відповідних доказів, призначивши за його клопотанням економічну експертизу, однак відповідач ухилився від її виконання, а тому суд, враховуючи положення статті 146 ЦПК України, приходить до висновку, що розмір заборгованості є доведеним. Разом з тим, що стосується стягнення вказаної заборгованості, суд враховує, що ухвалою суду від 27.04.2017р. провадження у справі в частині вимог до боржника ТОВ «Торговий дім «Атлантик Авто» про стягнення заборгованості, закрито, оскільки спір в цій частині віднесено до юрисдикції господарських судів. Щодо стягнення суми заборгованості з поручителів, то суд враховує, що відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені статтею 554 ЦК України, згідно з якою у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини 4 статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умови договорів поруки від 18 липня 2008 року, укладених між банком та [PERSON] і [PERSON] містять умови про дію договорів до повного припинення всіх зобовязань боржника (п. 4.1 договорів поруки), а тому в даному випадку слід розглядати можливість застосування частини 4 статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При цьому суд враховує, що під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник (а відтак і поручителі) взяв на себе зобов'язання повернути кредит у повному обсязі в порядку передбаченому п.1.5.1.1, тобто протягом 36 календарних місяців, що слідує за останнім місцем строку дії ліміту кредитної лінії, сплачувати щомісяця в день сплати процентів на користь банку один з 36 платежів за кредитною лінією. Отже, сторони встановили строки виконання боржником зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Предявляючи позов, позивач просить стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 94807,38 доларів США. Вказана сума є сумою щомісячних платежів, які повинні бути сплачені щомісячно 15 числа по 2633,54 долари США щомісяця, а останній платіж повинен бути сплачений 15.08.2014 року. Заборгованість по відсотках нарахована в період з квітня 2011 року по листопад 2011 року (платежі також повинні бути сплачені щомісячно 15 числа кожного місяця). Тобто заборгованість в цілому виникла в результаті несплати щомісячних платежів. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як слідує з умов договору, чергові платежі по кредиту та процентам боржник повинен був здійснювати 15 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Зважаючи, що платежі по тілу кредиту повинні були сплачуватися з серпня 2011 року по серпень 2014 року, по відсоткам (в межах заявлених вимог) - кожного 15 числа з квітня 2011 року по листопад 2011 року, а з вимогою до поручителів позивач звернувся 15 квітня 2015 року (відмітка канцелярії суду на позовній заяві), тобто зі сплином шестимісячного строку, тому суд приходить до висновку, що порука за договорами поруки №SR-SMEB00/292/2008/1 та №SR-SMEB00/292/2008/2 від 18.07.2008р. вважається припиненою, а відтак вимоги про стягнення заборгованості з поручителів задоволенню не підлягають. При цьому, суд також враховує, що ключове значення має предявлення кредитором у встановленому законом порядку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним судом України у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6-53цс14 та у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6-53цс14, а відтак в силу положень частини другої статті 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, то суд враховує, що згідно зі статтею 572 ЦК України, статті 1 Закону України «Про заставу», частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку»\~кредитор (Іпотекодержатель, Заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (Іпотекодавець, Заставодавець) забезпеченого заставою (Іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до статті 590 ЦК України, статті 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» та статті 20 Закону України «Про заставу» у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного [PERSON] позивач має право задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, а саме, в частині повернення основної суми боргу та сплати відсотків за користування кредитними коштами. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється або на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як слідує з матеріалів справи, 13.04.2014 року позивач скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 103075,38 доларів США, на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №1589, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з спорудами та земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 0510137000:03:053:0138 №296-а по вул. Примакова в м. Вінниці. За вказаним виконавчим документом, постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] від 05.06.2014р. ВП №43696306 було відкрито виконавче провадження. Однак, в подальшому постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] від 04.12.2014р. виконавчий напис №1589 від 30.04.2014р. повернуто стягувачу у звязку з дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України. наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, виконавчий напис на даний час не виконаний, однак його не виконання не може бути підставою для повторного звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми заборгованості вже на підставі рішення суду. Подвійність стягнення не допускається. При цьому, суд звертає увагу, що з урахуванням розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (постанова від 31.03.2012 року №5) позивач в разі наявності виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості (п.17) і на разі таке право позивач не втратив. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки також задоволенню не підлягають. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог та про необхідність відмовити в задоволенні позову. Згідно з частиною 1 статті 88 ЦПК стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в позові відмовлено, понесені позивачем судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed