Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Виноградівської міської ради, [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Вимоги позову мотивовано тим, що згідно договору дарування садового будинку від 06.07.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівського нотаріального округу позивачем отримано у власність садовий будинок. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,056 га. [PERSON] була подана заява у Виноградівську міську раду про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, однак своїм листом від 12.05.15р. за №02-9/664 по суті їй відмовлено у дозволі на оформлення нею права власності на земельну ділянку. У звязку з чим у позивачки виникла необхідність звернутися в суд з вказаним позовом. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач, Виноградівська районна рада, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, однак до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідач, [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, однак до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування садового будинку від 06.07.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівського нотаріального округу позивачкою отримано у власність садовий будинок (а.с. 6). Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,056 га. На дану земельну ділянку був виданий державний акт на право приватної власності на землю на імя [PERSON] Міклоша Мігальовича (а.с. 7), який помер 10.05.2008 року (а.с. 5), з яким позивачка оформила договір дарування будинку. При зверненні до Виноградівської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивачці було відмовлено у дозволі на оформлення права власності на земельну ділянку, що підтверджується листом від 12.05.2015 року за №02-9/664 (а.с. 8). Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Згідно ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення. У відповідності до розяснень п.п. «г» п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду від 19.03.2010 р. з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на жилий будинок, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника відповідно до ст.377 ЦК і 120 ЗК України в редакції Закону України від 05.11.2009р. На підтвердження цього слугує і судова практика. Відповідно до ч.З ст.35 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для садівництва можуть використовуватися для закладення багаторічних плодових насаджень, вирощування с\\г культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд, тощо. А отже, землі садівництва також можуть використовуватися для будівництва та експлуатації житлового будинку і господарських споруд. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання право власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved