Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, в якому зазначає, що 07 травня 2007 року [PERSON] уклала з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» кредитний договір №0501/0507/71-126 (надалі - Кредитний договір), в забезпечення виконання якого між сторонами укладений Іпотечний договір від 07 травня 2007 року (надалі - Іпотечний договір), за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, що знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, С.Т. «Соколовське», товариство «Чайка», ділянка [NUMBER]. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 28 листопада 2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору. 19 вересня 2016 року позивачу стало відомо, що на дане майно, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 07 травня 2007 року, накладено арешти на підставі: постанови № 23181068 від 10.12.2010 року, виданої Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції та постанови №23180081 від 10.12.2010 року, виданої Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції. Вищевказаний арешт перешкоджає позивачу у здійсненні свого права володіння та користування майном, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Представник третьої особи в судове засідання повторно не з'явився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Нормами ч.3 ст.1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право вразі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави. Стаття 58 Закону України «Про заставу» передбачає, якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом. Судом встановлено, що 07 травня 2007 року [PERSON] уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» кредитний договір №0501/0507/71-126 (а.с.5-8). В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладений Іпотечний договір від 07 травня 2007 року, за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту №0501/0507/71-126 від 07 травня 2007 року нерухоме майно: садовий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, що знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, С.Т. «Соколовське», товариство «Чайка», ділянка [NUMBER] (а.с.11-13). Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 28 листопада 2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору (а.с.16-19). Постановою № 23181068 від 10 грудня 2010 року, виданою Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції та постановою № 23180081 від 10 грудня 2010 року, виданою Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції накладено арешт на предмет іпотеки (а.с.14-15). Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року №6 за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Позов про виключення майна з-під арешту є одним із видів речево-правового способу захисту права власності та його складових, при зверненні до суду з позовами про виключення майна з-під арешту позивачі зазвичай посилаються на порушення їх права володінні або розпорядження належним їм майном через неправомірне застосування такого виду обтяження. Оскільки заявления до суду позову про виключення з-під арешту пов'язане із захистом особою свого цивільного майнового права, такі справи підлягають розгляду в порядку, визначеному ЦПК України. У відповідності із ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних спга» 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, порушуються права банку на першочергове задоволення вимог за рахунок майна, переданого в іпотеку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно ч.2 ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. Пунктом 1 ч.1 ст.44 Закону України Про виконавче провадження» передбачено, що у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Відповідно ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач має пріоритетне право на звернення стягнення на майно, що перебуває під заставою, арешт та заборона на відчуження такого майна є неправомірними та такими, що порушують права позивача як заставодержателя, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved