Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири [ADDRESS], загальною площею 71,5 кв.м. житловою площею 45,1 кв.м, що складається з коридору площею 8,7 кв.м, вбудовано шафи площею 0,4 кв.м., ванни площею 2,5 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., житлової кімнати площею 11,9 кв.м., житлової кімнати площею 16,6 кв.м., житлової кімнати площею 16,6 кв.м., лоджії площею 9,6 кв.м. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 71,5кв.м., житловою площею 45,1кв.м, що складається з коридору площею 8,7кв.м, вбудовано шафи площею 0,4кв.м., ванни площею 2,5кв.м, туалету площею 1,0кв.м., кухні площею 7,8кв.м., житлової кімнати площею 11,9кв.м., житлової кімнати площею 16,6кв.м., житлової кімнати площею 16,6кв.м., лоджії площею 9,6кв.м. та підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1997 року. Власником іншої 1/2 частини спірної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1997 року була її бабуся [PERSON] У липні 2002 року між [PERSON] та [PERSON], з яким вона на той час перебувала в зареєстрованому шлюбі, було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS]. За вказаним договором [PERSON] передав [PERSON] кошти у сумі 65000грн., після чого у серпні 2002 року [PERSON] виїхала до Російської Федерації, де [INFO] померла. У вересні 2002 року вона розірвала шлюб з відповідачем, після чого останній у спірній квартирі не проживав. Натомість вона постійно проживає та зареєстрована у вказаній квартирі з 02.07.1993 року і по теперішній час. Протягом вказаного періоду, тобто з 02.07.1993 року вона безперешкодно, відкрито володіє та користується всією квартирою, сплачує комунальні платежі, вживає заходів щодо її утримання, ремонту та поліпшення житлово-побутових умов. Позивачка зауважує, що на іншу 1/2 частину квартири прав та претензій ніхто по теперішній час не заявляв. Вона добросовісно володіла зазначеним нерухомим майном, а саме цілою квартирою [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нею протягом майже 24 років, утримує її, підтримує в належному стані, сплачує комунальні платежі, а отже наявні всі підстави для визнання права власності на 1/2 частку вказаної квартири за набувальною давністю. Позивачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причину неявки суду не повідомив. З огляду на викладене та згідно правил ч.1 ст.76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON], [INFO] належить на праві власності 1/2 частини квартири [ADDRESS], загальною площею 71,5кв.м., житловою площею 45,1кв.м, що складається з коридору площею 8,7кв.м, вбудовано шафи площею 0,4кв.м., ванни площею 2,5кв.м, туалету площею 1,0кв.м., кухні площею 7,8кв.м., житлової кімнати площею 11,9кв.м., житлової кімнати площею 16,6кв.м., житлової кімнати площею 16,6кв.м., лоджії площею 9,6кв.м. та підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1997 року. Власником іншої 1/2 частини квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1997 року значиться [PERSON]. 24 липня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS]. За вказаним договором [PERSON] передав [PERSON] кошти у сумі 65000грн. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом ЗАЦС Центрального району м.Новосибірська управління зі справ ЗАЦС Новосибірської області 03.02.2011 року, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, наданої Сьомою дніпровською нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. З вересня 2002 року відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає, належну йому частину квартири не утримує, комунальні платежі не сплачує. Натомість позивачка постійно проживає та зареєстрована у вказаній квартирі з 02.07.1993 року, що підтверджується довідкою комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради № 01/594 від 31.01.2017 року. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно пунктів 9,11,13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що "у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут напувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним». Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року по справі № 6-23579св12). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка добросовісно володіла зазначеним нерухомим майном, а саме цілою квартирою [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти нею протягом майже 24 років, утримує її, підтримує в належному стані, сплачує комунальні платежі, а отже наявні всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку вказаної квартири за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно дост.88 ЦПК України судовий збір покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved