Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. 04.02.2011 року в будинку було зареєстровано відповідача . З початку 2014 року відповідач не проживає в будинку, виїхав добровільно, забрав усі свої речі та мешкає за іншою адресою, знятися з реєстрації у належному їй будинку добровільно не бажає, тому вона просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з*явилася, у заяві зазначила про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 16.04.2018 року позивач є власником будинку № [ADDRESS]. ( а.с.6). Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 156 ЖК України , право членів сім"ї власника будинку щодо користування будинком, є похідним від права власника будинку на користування зазначеною жилою площею. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім"ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Статею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З довідки про склад сім*ї вбачається, що відповідач зареєстрований в [ADDRESS] 04.02.2011 р., як член сім*ї колишнього власника будинку. ( а.с.7) Однак з 2011 р. за місцем реєстрації не проживає, що підтверджено довідкою квартальної. (а.с.16). Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд вважає підтвердженим факт не проживання відповідача більше одного року в будинку № [ADDRESS] без поважних причин, тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 316, 391, 405 ч.2 ЦК України, 72 ЖК України,

Outcome: approved