Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 20289 грн. 64 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 17 березня 2014 року між сторонами укладено договір, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобовязання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення заборгованості. Невиконання відповідачем умов договору дають право позивачу стягнути з нього заборгованість за кредитом у судовому порядку. Сторони у судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, про причини неявки у судове засідання відповідач та його представник не повідомили. Згідно поданого представником позивача клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. У відзиві на позовну заяву відповідач стверджую, що кредит не отримував, просить застосувати позовну давність та у позові відмовити. У відповіді на відзив позивач спростовує доводи відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, надавши фотознімок відповідача із отриманою ним банківською карткою, просить позов задоволити повністю. Заперечення відповідача щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів до суду не надходили. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору. Зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, 17 березня 2014 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] на підставі заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку укладено договір б/н, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 12 місяців, який автоматично лонгується на той же термін, якщо жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг). Банк виконав свої зобовязання, відкривши [PERSON] рахунок та надавши кредитні кошти на видану 17 березня 2014 року кредитну картку з терміном дії до січня 2018 року в межах обумовлених сум. З виписки по рахунку з використання кредитної картки, оформленої на [PERSON] вбачається, що протягом березня 2014 року неодноразово здійснювалися банківські операції з використанням коштів, отриманих від банку, а 25 листопада 2014 року здійснено погашення кредитних коштів в сумі 540 грн. шляхом поповнення карти у терміналі самообслуговування по вул..Б.Хмельницького у м.Здолбунів Рівненської області. У відповідності до п.2.1.1.5.5 погоджених сторонами Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач передбачені кредитним договором обовязкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачував, чим порушив умови договору. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредит. З представленого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 28 серпня 2017 року заборгованість відповідача за договором №б/н від 17 березня 2014 року складається з: тіла кредиту 493,11 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 15054,17 грн., заборгованості по комісії 3300 грн., фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. та процентної частини штрафу 942,36 грн., а всього на загальну суму 20289 грн. 64 коп. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). З висловлено у постанові Верховного Суду України постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Строк дії отриманої відповідачем кредитної картки установлений «січень 2018 року», останнє погашення заборгованості відповідачем здійснено 25 листопада 2014 року, що свідчить про переривання перебігу позовної давності, а до суду позивач звернувся 15 вересня 2017 року, тобто в межах трирічного строку, тому підстави для застосування строків позовної давності відсутні. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача є доведеними та підлягають задоволенню. При постановлені рішення відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1600 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved