Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 12.02.2014 року звернулися до суду з позовом, у якому просили постановити судове рішення, яким усунути перешкоди в користуванні [PERSON] 47/100 частинами, [PERSON] 53/100 частинами квартири [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований відділом РАЦС Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області 30.04.2004 року, актовий запис №64. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області їх шлюб було розірвано, про що відділом РАЦС Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №35 від 06.07.2011 року. Ще до шлюбу, 06.01.2004 року [PERSON] придбала у власність на підставі договору дарування 47/100 частини квартири [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.12.2003 року відділом приватизації державного житла, належало 53/100 зазначеної квартири. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розділили особисті рахунки по комунальним платежам. З липня 2011 року вона вимушена була покинути власне житло і наймати іншу квартиру, так як відповідач створив умови, неможливі для подальшого спільного проживання в одній квартирі. На даний час /на день звернення до суду з позовом/ вона взагалі не має ключів від вхідних дверей спірної квартири, так як відповідач самовільно змінив вхідні двері та в добровільному порядку відмовляється надати ключі від квартири. Згодом, на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого відділом Державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції від 03.10.2013 року, право власності на 53/100 частини спірної квартири перейшло від [PERSON] до [PERSON]. На даний час власником 53/100 частин квартири є [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 30.10.2013 року державним нотаріусом [PERSON] Жовтоводської державної нотаріальної контори та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна про реєстрацію права власності. Проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі породжує для позивачів, як власників житла, перешкоди в користуванні та розпорядженні нею. Відповідач зареєстрований в спірній квартирі, на нього нараховуються комунальні платежі, які він не оплачує. Окрім того, вони мають спільний намір здійснити відчуження належної їм на праві спільної часткової власності квартири. Однак, відповідач перешкоджає їм в доступі до квартири та її огляді спеціалістом з належної оцінки та покупцями, так як будучи особою, яка безпідставно проживає в спірній квартирі, останній самовільно змінив вхідні двері, а буд лякати ключів власникам квартири надати відмовився. 04.11.2013 року вони разом з представниками ЖРЕД №5 намагалися зайти до спірної квартири з метою роз'яснити відповідача, що він безпідставно займає чужу квартиру і запропонувати добровільно звільнити квартиру та знятися з реєстрації. Однак, відповідач категорично відмовився впускати їх до квартири та звільнити її. У зв'язку із чим позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. 20.08.2014 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення у житлове приміщення. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що у 1991 році він, як учасник бойових дій в Афганістані, отримав ордер на вселення в квартиру [ADDRESS]. З того часу і по теперішній час він проживає в зазначеній квартирі. В 2003 році спірна квартира була приватизована, а у 2004 році квартира була поділена між ним та його дружиною [PERSON] Йому належало на праві часткової власності 53/100 частин квартири, а колишній дружині [PERSON] - 47/100 частини квартири. 05 листопада 2009 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 650 грн. У зв'язку з тим, що ним не були виконані боргові зобов'язання перед [PERSON], рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 року з нього було стягнуто на користь [PERSON] 100 650 грн. Під час примусового виконання зазначеного рішення суду, на підставі постанови державного виконавця, була здійснена оцінка частки квартири, яка належить йому. Про результати оцінки йому повідомлено не було. Не було йому відомо також про день, місце та час проведення прилюдних торгів його частки спірної квартири. Після того, як квартира не була продана, державний нотаріус видав [PERSON] свідоцтво про право власності на частку квартири, яка належала [PERSON] Вважає, що його незаконним шляхом позбавили житла. Під час розгляду зазначеної справи у суді, 13.08.2014 року, [PERSON] та [PERSON], скориставшись тим, що він був відсутній в квартирі, вибили вхідні двері спірної квартири та встановили нові. Повернувшись додому він застав позивачів в квартирі, але вони не пустили його до житла. Внаслідок дій [PERSON] та [PERSON] він отримав нервовий зрив, почалися проблеми зі здоров'ям /хвороба серця/, був вимушений звернутися до лікарні, де знаходився на лікуванні. Оскільки йому не було де жити, він вимушений був знімати кімнату у готелі, де за шість днів проживання він сплатив 1330 грн. В даний час він знімає квартиру. Посилався на те, що припинення шлюбних стосунків з [PERSON] не позбавляє його права користування спірним житлом. Своїми неправомірними діями, відповідачі спричиняють йому незручності, змінився його соціальний статус і йому потрібно докладати додаткових зусиль для організації свого життя і поновлення своїх прав. Вважає, що відповідача завдали йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000 грн. Просив вселити його в квартиру [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]. Стягнути солідарно з відповідачів на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а також витрати понесені ним за проживання в готелі у розмірі 1330 грн. Ухвалою суду від 19.09.2014 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про виселення особи без надання іншого житлового приміщення, усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстраційного обліку та позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди, об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивачі по первісному позову [PERSON] та [PERSON] свій позов підтримали, за обставин викладених в ньому, а позов [PERSON] не визнали. Позивач [PERSON] суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 30 квітня 2004 року по 06 липня 2011 року. Власником своєї частини квартири 47/100 вона стала ще до реєстрації шлюбу з відповідачем, а саме 06 січня 2004 року. Власником іншої частини - 53/100 був раніше відповідач [PERSON], тобто спірна квартира перебувала у спільній частковій власності між ними. Згодом, власником частини квартири, що належала [PERSON], став [PERSON] в результаті примусового виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики. Таким чином, посилання відповідача на те, що він не може бути позбавлений житла на підставі ст.156 ЖК України є безпідставними. Вона та [PERSON] з метою відчуження квартири та покращення її стану, вирішили провести косметичний ремонт, в тому числі замінити старі вхідні двері, виготовлені з фанери на нові металеві. Отримання дозволу від відповідача [PERSON] на проведення таких робіт їм, як власникам, не було потрібно, оскільки останній без правових підстав проживає в належній їм квартирі. 13.08.2014 року, під час встановлення вхідних дверей в спірній квартирі, до квартири прибув [PERSON] Зайшовши до квартири, вони запропонували йому добровільно виселитися та надали час зібрати свої речі. Відповідач [PERSON] зібрав свої речі та добровільно виселився зі спірної квартири. Протягом тривалого часу [PERSON] не сплачував комунальні платежі, неодноразово квартира була відключена від постачання електроенергії, але він самовільно приєднувався та користувався електроенергією. Так само він робив з іншими видами комунальних послуг. Проте, оплачувати за користування такими послугами будуть вони як власники житла. Окрім того, зазначила, що у відповідача є де проживати, оскільки в м. Жовті Води проживає його матір, яка має трьохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. Зазначена квартира по вулиці Петровського знаходиться під заставою у банку за отриманий відповідачем [PERSON] кредит, його мати виступила поручителем за договором кредиту. Просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, в зустрічному позові [PERSON] - відмовити. Позивач [PERSON] суду пояснив, що він на правових підставах набув право власності на 53/100 частин квартири [ADDRESS]. Він позичив відповідачу [PERSON] гроші в позику в сумі 100 650 грн. Добровільно повертати борг відповідач відмовився. Тому рішенням Жовтоводського міського суду від 09.02.2012 року з відповідача на його користь було стягнуто суму боргу в розмірі 100 650 грн. Рішення суду відповідач не оскаржував. Під час примусового виконання рішення суду, в рахунок погашення боргу, він набув право власності на 53/100 частини спірної квартири, які належали [PERSON], про що йому було видано державним нотаріусом свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Зазначені вище дії державної виконавчої служби та нотаріуса [PERSON] не оскаржував. Оскільки право власності на квартиру відповідача [PERSON] припинилося в результаті прилюдних торгів, то припинилося і право користування даною квартирою. Тобто, в належній йому частині квартири проживає та зареєстрований відповідач, який не є членом його сім'ї, ніяких договорів найму з ним не укладав, на його усні і письмові прохання добровільно звільнити квартиру та знятися з реєстрації відповідач не реагує. Будучи зареєстрованим та фактично проживаючим в належній йому квартирі, відповідач не сплачував за користування житлом та надані комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість. Представник відповідача по первісному позову в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав за обставин викладених в ньому. Суду пояснив, що відповідача [PERSON] незаконно було позбавлено житла. Не заперечуючи обставини укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] та не повернення першим позики, представник відповідача зазначив, що здійснення стягнення на спірну квартиру, в рахунок погашення боргу [PERSON] перед [PERSON], проведено без участі [PERSON], чим порушено його права. Про проведення прилюдних торгів та про перехід частини спірної квартири, власником якої був [PERSON], у власність [PERSON], він дізнався, коли позивачі звернулися до суду з позовом про виселення. Вважає, що [PERSON] незаконно позбавили житла. В той же час, представник не заперечував в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] не оскаржував дії державної виконавчої служби щодо реалізації спірної квартири та дії державного нотаріуса щодо видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Суд, заслухавши пояснення позивачів по первісному позову, представника відповідача по первісному позову, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про виселення особи без надання іншого житлового приміщення, усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстраційного обліку підлягає частковому задоволенню; позов [PERSON] до [PERSON] про виселення особи без надання іншого житлового приміщення, усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 цього Кодексу передбачила, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 4,5 ст.9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2004 року по 06 липня 2011 року. Шлюб між сторонами був зареєстрований відділом РАЦС Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області 30.04.2004 року, актовий запис №64 /а.с.7/. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що відділом РАЦС Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис №35 від 06.07.2011 року /а.с.8/. Згідно договору дарування частини квартири від 06 січня 2004 року, позивач [PERSON] є власником 47/100 частин квартири [ADDRESS] /а.с.9,10/. Право власності позивача [PERSON] на частину спірної квартири зареєстровано у Жовтоводському міжміському бюро технічної інвентаризації. Власником іншої 53/100 частини зазначеної квартири був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2003 року. Після розірвання шлюбу сторони - [PERSON] та [PERSON] розділили особисті рахунки на квартиру щодо сплати житлово-комунальних послуг. Зазначені обставини не заперечувалися сторонами. З липня 2011 року позивачка [PERSON] проживати у спірній квартирі перестала, вимушена була покинути житло та винаймати іншу квартиру, у зв'язку з неможливістю подальшого спільного проживання в одній квартирі із [PERSON] Позивач [PERSON] пояснювала суду, що [PERSON] після розірвання шлюбу із нею поводився не адекватно, примушуючи її продовжувати шлюбні стосунки, погрожував, у разі відмови, вчинити щодо себе суїцідальні дії, намагався стрибнути з вікна, хопався за ніж. Така обстановка робила не можливим життя у спільній квартири її та її неповнолітньої доньки від першого шлюбу, у зв"язку із чим вона, забравши свої та доньчини речі, за власної ініціативи залишила це житло. В спірній квартирі залишився проживати відповідач [PERSON] За вказаною адресою в спірній квартирі зареєстровано місце проживання [PERSON] Окрім того, судом встановлено, що 05 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 650 грн. У зв'язку з не виконанням [PERSON] боргових зобов'язань перед [PERSON], рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.02.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 100 650 грн. Зазначене рішення суду знаходилося на примусовому виконанні у відділі Державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції. Відповідно до ст.61 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, який затверджений відділом Державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції від 03.10.2013 року, право власності на 53/100 частини квартири [ADDRESS], перейшло до [PERSON]. Таким чином власником 53/100 частини спірної квартири є [PERSON] /а.с.14,15/. Право власності [PERSON] на частину зазначеної вище квартири ніким не оспорювалося. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не заперечував той факт, що [PERSON] не оскаржував дії державної виконавчої служби щодо реалізації спірної квартири та дії державного нотаріуса щодо видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Таким чином, відповідач [PERSON] не є власником та членом сім'ї власників спірної квартири. Позивач по первісному позову [PERSON] пояснював в судовому засіданні що він неодноразово вимагав від [PERSON] звільнити належну йому кімнату у спірній квартирі, однак останній не реагував на його звернення. 03.12.2013 року, як пояснив [PERSON], він направив [PERSON] письмову вимогу про звільнення житлового приміщення, яка також залишилася без задоволення. Копія такої вимоги мається на а.с. 86, 87 цивільної справи. Окрім того, позивач [PERSON] пояснював, що мешкаючи у спірній квартирі, [PERSON] продовжував користуватися усіма комунальними послугами, але оплачувати рахунки за ці комунальні послуги змушений був він, оскільки усі догвори із комунальними службами він переоформив на своє ім"я. [PERSON], у свою чергу, жодних витрат за використані комунальні послуги не ніс, самовільно підключався до електромережі, оскільки електрика в квартирі була відключена. Позивачі також пояснювали, що маючи намір розпорядитися своєю власністю, вони вирішили привести квартиру до ладу, зробити в ній косметичний ремонт, оскільки [PERSON] привів її в жахливий стан. Із зазначеною метою [PERSON] та [PERSON], як співвласники спірної квартири, 13.08.2014 року, з метою покращити стан квартири, замінили старі вхідні двері на нові металеві двері. В цей час відповідач [PERSON] знаходився вдома. На їх пропозицію [PERSON] зібрав свої речі та добровільно з квартири пішов. Під час цих подій були присутні працівники міліції, яки бачили, що жодних протиправних дій щодо [PERSON] позивачі не вчиняли. Будь-яких доказів того, що [PERSON] був примусово виселений зі спірної квартири першим суду не надано, як і не надано доказів того, що його незаконно було позбавлено житла, у той час, як ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачила, що кожна сторона забов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У той же час судом безспірно встановлено, що реєстрація відповідача [PERSON] в спірній квартирі створює незручності її власнику [PERSON] та тягне для нього негативні наслідки (оплата обов'язкових платежів, неможливість користуватися та розпоряджатися власністю на власний розсуд та інше). В той же час, встановивши зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] не довела, що з боку відповідача [PERSON] їй чиняться перешкоди в користуванні частиною квартири, що їй належить, оскільки фактично судом встановлено, що вона добровільно припинила користуватися нею. Окрім того, суд вважає, що [PERSON] безпідставно заявила вимоги [PERSON] про виселення його із квартири, оскільки вона є власницею 47/100 частин квартири [ADDRESS] і не довела жодного доказу, що [PERSON] мешкав у належній їй частині квартири. На думку суду, вимоги [PERSON] до [PERSON] про зняття його з реєстрації у спірній квартирі також заявлені нею безпідставно, оскільки вимагати останнього має лише [PERSON] до якого перешло право власності на 53/100 частин спірного житла. Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає, а проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] також не проживає в спірній квартирі, добровільно залишив квартиру, оскільки співвласники почали проводити ремонтні роботи в квартирі. З огляду на те, що відповідач [PERSON] добровільно залишив спірну квартиру, а позивачі без перешкод почали проводити в ній ремонтні роботи, підстав для виселення [PERSON] із спірної квартири не має. Разом з тим, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід зняти з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS], задовольнивши вимоги позивача [PERSON] в цій частині, оскільки перший не є власником та членом сім'ї власника квартири. Відповідач [PERSON], будучи обізнаним про відчуження частини спірної квартири в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення з нього суми боргу на користь [PERSON] в рахунок погашення цього боргу, жодним чином на оспорював зазначене відчуження нерухомого майна. Відповідач [PERSON], усвідомлюючи той факт, що він не є власником частини спірної квартири, продовжував проживати в ній, користуватися наданими послугами з електропостачання, газо-, водопостачання. Проте, за надані послуги відповідач [PERSON] не платив. Об'єктивних підстав ставити під сумнів відчуження спірної квартири на користь [PERSON] у суду не має. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про вселення в спірну квартиру, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, стягнення матеріальної та моральної шкоди суд приходить до висновку, що його позовні вимоги є необґрунтованими. Як зазначено судом вище, [PERSON] не є власником спірної квартири та добровільно залишив її, а тому права на зазначену квартиру не має. Не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що права останнього не порушені. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними та випливають за наслідками вчинення винних дій заподіювача. Відповідачем [PERSON] не доведено причинного зв'язку між діями позивачів та завданою шкодою. Доводи відповідача в тій частині, що припинення сімейних стосунків між ним та [PERSON] не позбавляють його права користування житловим приміщенням, в силу вимог ст.156 ЖК України, суд не приймає до уваги, оскільки вони не стосуються правовідносин, які виникли між сторонами. Адже, спірна квартира перебувала у спільній частковій власності: позивачка [PERSON] є власником 47/100 частин спірної квартири, а відповідач [PERSON] був власником 53/100 частини, яка, у свою чергу, була відчужена на користь [PERSON] в рахунок погашення боргу за договором позики. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати в сумі 114 грн. 20 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial