Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 21.12.2007 року відповідачу надано кредит в розмірі 2530 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 30.04.2016 року загальна сума заборгованості становила 12159,79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 2526,87 грн.; заборгованість за відсотками - 6627,07грн., заборгованість за пенею та комісією - 1950,62 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 555,23 грн.. Посилаючись на вищевикладене, просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 12159,79 грн. заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з"явився, але подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з"явилися, подали до суду заяви, згідно яких позовні вимоги не визнають, просили застосувати строки позовної давності, у звязку з чим в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2530 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Своїм підписом на заяві відповідач підтвердив згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір між ним та банком. Відповідно до умов даного договору, термін дії кредитного ліміту дорівнює дії платіжної карти. На виконання умов вищевказаного договору відповідачу було видано банком кредитну карту №№ 4149605358092096 з терміном її дії до грудня 2011 року. Відповідач взяв на себе зобов'язання із вчасного здійснення платежів з погашення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом. Правовідносини, що виникли між сторонами, носять зобов'язальний характер. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Однак, в порушення норм Цивільного кодексу та умов договору відповідач договірних зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконаі, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у сумі 12159, 79 грн., яка складається: заборгованість за кредитом 2526,87 грн.; заборгованість за відсотками 6627,07грн., заборгованість за пенею та комісією 1950,62 грн., а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 555,23 грн.. Відповідальність за порушення зобов'язання передбачена пунктом 8.6 кредитного договору, відповідно до якого при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим даним договором більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний заплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Разом з тим, суд вважає підставною вимогу відповідача та його представника про застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За нормами ст. 257 цього кодексу до заявлених позивачем вимог застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. В силу частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з п. 1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому, відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). За загальним правилом (ч. 1 ст. 261 ЦК України) перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.5 цієї статті за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, відповідно до Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, які є складовою вищевказаного договору про надання банківських послуг, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає як щомісячні платежі на погашення кредиту та сплату процентів, так і кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 зазначеного Кодексу). [PERSON] така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року №6-167цс14. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, останній платіж відповідачем здійснено 09 червня 2011 року, а дія картки закінчилась у грудні 2011 року і в подальшому не продовжувалась, то, звернувшись до суду із даним позовом лише 09 червня 2016 року, позивач пропустив встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності, про застосування якого письмово заявлено відповідачем та його представником. Доказів про переривання строків позовної давності, чи про його зупинення відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦК України позивачем не надано. Наявність угод про зміну тривалості позовної давності між сторонами спору, на підставі ст.259 цього ж Кодексу, судом не встановлено. І оскільки жодних поважних причин пропущення такого строку позивачем не наведено, то згідно з ч.4 ст.267 ЦК України дана обставина є підставою для відмови у позові. З огляду на вищевикладене та

Outcome: dismissed