Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив в рахунок часткового погашення заборгованості з [PERSON] за договором кредиту № 2006/13-2.06/697 від 10.08.2006 року на користь ПАТ «Укрсоцбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення № 550, загальною площею 50,2 кв.м., що розташоване за адресою: місто Одеса, пров. Лунний, будинок № 4, шляхом визнання права власності за ПАТ «Укрсоцбанк»; ціну на предмет іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на дату реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк»; визнати за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк право власності на зазначене нежиле приміщення. В обґрунтування вказаної позовної заяви позивач посилався на таке. 10 серпня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 2006/13-2.06/697, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80000,0 доларів США, з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1.2. договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 09.08.2016 року, зі сплатою 13 % відсотків річних. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 10.08.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та з [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1351, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нежиле приміщення № 550, загальною площею 50,2 кв.м., що розташоване за адресою: місто Одеса, провулок Лунний, будинок № 4. Свої зобовязання позивачем виконано належним чином в повному обсязі, втім, позичальником порушувались строки повернення кредиту та сплати процентів, що надало право банку звернутись до нього із вимогою про дострокове повернення суми кредиту. Відповідач у судове засідання не зявився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ «Укрсоцбанк», як це вбачається з Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» у редакції від 09.03.2010 року. 10 серпня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 2006/13-2.06/697, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 80000,0 доларів США, з порядком повернення заборгованості відповідно до п. 1.1.2. договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 09.08.2016 року, зі сплатою 13 % відсотків річних. Пунктом 3.3.7., 3.3.8. договору кредиту встановлено, що позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п.п. 1.1. цього договору, а також сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п.п 2.4., 2.5. цього договору. Позичальником не виконуються умови договору кредиту - порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів. Згідно п. 4.5. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до п. 4.2. договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4., цього договору, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ,від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період. Згідно із п. 4.3. договору кредиту, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2.-3.3.17. цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредиторові штраф у розмірі 3 (три) процента від суми кредиту, визначеного п. 1.1. цього договору, за кожний випадок. При цьому, в якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 2006/13- 2.06/697 від 10.08.2006 року, 10.08.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1351, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» нежиле приміщення № 550, загальною площею 50,2 кв.м., що розташоване за адресою: місто Одеса, провулок Лунний, будинок № 4. Зазначений предмет іпотеки належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 10.08.2006 року з ДНЕ «Одеська таксофонна компанія», посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Одеського міського нотаріального округу 10 серпня 2006 року за реєстром № 1339, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів № 1494967 від 10.08.2006 року. Внаслідок порушення виконання зобовязань за кредитним договором станом на 08.04.2015 року заборгованість позичальника склала 125719,26 доларів США, яка складається з: -сума заборгованості за кредитом 57783,0 доларів США; -сума заборгованості за відсотками 45311,09 доларів США; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 12406,44 доларів США; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках 10218,73 доларів США. Таким чином, оскільки грошове зобовязання виконано відповідачем не було, він порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобовязаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання\~ звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, враховуючи, що позичальник не виконав своє зобовязання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з п. 4.1. іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.4.2.3 іпотечного договору передбачено право іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». За п.1.3 іпотечного договору сторони погодили, що вартість предмету іпотеки становить еквівалент 100000,0 доларів США. Таким чином, звернувшись до суду із відповідною вимогою, позивачем обрано на свій розсуд спосіб та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в судовому порядку, що не суперечить вимогам статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», у звязку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Отже, враховуючи, що боржником за основним зобовязанням порушено договірні зобовязання перед позивачем, а вартість предмета застави не перевищує загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Згідно п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Згідно ч.3 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3654,0 гривень.

Outcome: approved