Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд із позовом, в якому просить виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS] без реєстрації та вселились до неї на підставі спільного рішення адміністрації та профкому публічного акціонерного товариства «Іскра» від 18 березня 1998 року, проте ордер їм не видавався. Вони зареєстровані у квартирі [ADDRESS], при цьому зобов'язались звільнити цю квартиру перед отриманням спірної квартири. Оскільки ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] відсутній, існують підстави для виселення відповідачів із вищевказаної квартири. У грудні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просили визнати за ними право користування та розпорядження квартирою [ADDRESS], а також зобов'язати ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» здійснити реєстрацію їх місця проживання за вищевказаною адресою. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року, у задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб: ТзОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів», Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, публічного акціонерного товариства «Іскра» про виселення, а також у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, за участі третьої особи - ТзОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання здійснити реєстрацію місця проживання - відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 р. рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року у частині вирішення первісного позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської про виселення скасовано та у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради позов підтримала з підстав, що наведені в такому, просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки такий є безпідставним з огляду на наступне. Її сім?я вселилась у вказану квартиру на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ „Іскра" від 18.03.1998 р. та розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №502 від 14.06.1999 р., згідно з якими чоловіку [PERSON] - [PERSON] в першочерговому порядку надано квартиру на сім'ю з чотирьох осіб. У зв'язку з тим, що будинок [ADDRESS] був недобудований та незданий в експлуатацію, мешканці, у тому числі відповідачі, здійснювали ремонт та благоустрій за власні кошти. Зазначила, що всупереч чинних норм житлового законодавства, їй не було видано ордер на вселення у квартиру [ADDRESS]. Окрім того, вказала, що у зобов'язанні від 24.10.1998 року її сім'я зобов'язалась у зв'язку з отриманням квартири [ADDRESS] звільнити квартиру [ADDRESS], а не квартиру [ADDRESS], а на даний час квартира [ADDRESS] ними звільнена. Вказані дії органів місцевого самоврядування вважає неправомірними, а позов про виселення безпідставним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Галицької районної адміністрації Львівської міської ради позовні вимоги підтримала та надала пояснення про те, що відповідач та члени її сім?ї не звільнили квартиру [ADDRESS], не знялись з реєстрації у вказаній квартирі, що унеможливило видачу ордера на квартиру [ADDRESS]. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Представник третьої особи ТзОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить його задовольнити. Представники третіх осіб Львівської міської ради та ПАТ «Іскра» в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на засіданні профспілкового комітету і адміністрації ЛВО «Іскра» було вирішено виділити квартиру [ADDRESS], з однієї кімнати пл. 11,35 кв.м на склад сім?ї 3 чоловіки (дружина, донька), черговику ЛВО «Іскра» з 02.03.1978 р. за №151 [PERSON] без зняття з квартирного обліку (т.3 а.с.74). На підставі ордеру №001695 від 24.12.1996 року сім?я [PERSON] вселилась у квартиру [ADDRESS], а квартиру [ADDRESS] ними було вивільнено (т.3 а.с.66). Відповідно до копії довідки ЛКП "Дім" Личаківського району м.Львова №879 від 13.03.2008 р., з 14.09.1998 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] та [PERSON] (т.2 а.с.130). Згідно із довідкою ЛКП «Дім» №8131 від 19.11.2014 р., у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (осн. кв./н), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON]. (внук) та [PERSON] (дружина). Квартира державна, власником якої є міська рада, загальна площа 29,20 кв.м і складається з однієї кімнати житловою площею 18,0 кв.м. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації з 2005 року у квартирі [ADDRESS], залишаючись зареєстрованими за адресою: [ADDRESS], [PERSON] помер [INFO]. (т.1 а.с.12, 13). Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №502 від 14.06.1999 року про закріплення квартир ВАТ «Іскра» в будинку [ADDRESS], закріплено квартири: [PERSON] - робітнику ВАТ «Іскра», черговику за місцем праці з 1978 р. за №1 на квартиру [ADDRESS], що складається з трьох кімнат площею 41,58 кв.м. з кухнею та комунальними вигодами в будинку [ADDRESS] (заг.пл.71,66 кв.м) на сім?ю з чотирьох осіб - він, дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON], які проживають та прописані з 1998 року в квартирі [ADDRESS], що вивільняється (т.3 а.с.58). На час винесення розпорядження будинок [ADDRESS] не був добудований та введений в експлуатацію лише у 2003 році. Завершення будівництва здійснювалося частково за кошти черговиків, серед яких [PERSON] Відповідно до установчої угоди про створення та діяльність ТзОВ «Забудовник» (учасником якого був [PERSON].), затвердженої виконавчим комітетом Львівської міської ради 22.06.2000 р., метою створення і діяльності Товариства є отримання прибутку для будівництва житлового будинку з метою забезпечення житлом учасників Товариств (т.2 а.с.274-277). Вказане також стверджується довідкою №21/176 від 22.10.2003 р. ВАТ «Іскра» (т.1 а.с.63); контрактом №20/ІСКРА від 14.04.2000 р. на будівництво [ADDRESS], укладеним між замовником - АТ «Іскра», інвестором - ТзОВ «Забудовник» та підрядником - АТ ПБО «Львівміськбуд» та додатковою угодою до вказаного контракту від 03.01.2001 р. (т.1 а.с.104,105), листами сторін контракту щодо питань, що виникають в ході будівельних робіт (т.1 а.с. 62, 64, 65, 67, 69, 111, 112), графіком погашення заборгованості позики на добудову будинку по [ADDRESS], що затверджений генеральним директором ВАТ «Іскра» (т.1 а.с.66), накладними на відвантаження (т.1 а.с.70, 109, 110). Відповідно до наказу начальника Управління житлово-комунального господарства Львівської міської ради №26-Д від 09.06.2003 р., розглянуто клопотання ВАТ «Іскра» від 30.05.2003 р. та враховуючи наказ департаменту землеустрою та планування забудови міста від 17.10.2001 р. «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації 108-квартирного житлового будинку на [ADDRESS]» наказано Управлінню житлового-комунального господарства провести заселення 108-квартирного житлового будинку [ADDRESS], 10 червня 2003 року (т.1 а.с.183). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] із зверненнями про видачу ордера на квартиру [ADDRESS] до відповідних органів місцевого самоврядування зверталася неодноразово, проте у видачі ордера останній було відмовлено. Так, відповідно до листа виконавчого комітету Львівської міської ради від 16.08.2007 року у відповідь на звернення [PERSON], останній рекомендовано звернутись до ВАТ «Іскра» для внесення змін в рішення адміністрації та профкому від 18.03.1998 року щодо надання квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.180). Згідно із листом Галицької районної адміністрації від 23.05.2008 року [PERSON] серед іншого повідомлено, що районна адміністрація не має правових підстав видати ордер лише на неї та дітей, оскільки не виконане розпорядження № 502 про звільнення квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.186). Покликання відповідача [PERSON] на те, що у зобов'язанні від 24.10.1998 року її сім?я зобов'язалась у зв'язку з отриманням квартири [ADDRESS], звільнити квартиру [ADDRESS], а не квартиру [ADDRESS], не заслуговують на увагу та спростовуються розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №502 від 14.06.1999 року (т.1 а.с.65, т.3 а.с.58). Згідно із статтею 47 Конституції України кожен має право на житло; держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно із п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 72 вказаних Правил передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. На підставі розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №502 від 14.06.1999 року оформлено ордер на квартиру [ADDRESS] на сім?ю [PERSON] в складі чотирьох осіб, однак такий виданий не був (т.3 а.с.91). Оскільки ордер сім'ї [PERSON] виданий не був, а тому відповідачі були позбавлені можливоcті виконати вимоги про вивільнення квартири [ADDRESS]. Згідно п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожній особі гарантовано право на повагу до її житла. Правові позиції Європейського суду охоплюють право займати житло, а не бути виселеною чи позбавленою житла. Це покладає на Україну, в особі її державних органів зобов'язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту права. Таким чином, вказана Конвенція, відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава Україна, як Висока Договірна Сторона, гарантує кожному, хто перебуває під її юриcдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) 2.12.2010, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Згідно даного рішення у контексті Конвенції поняття "житло" не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачі зайняли житлове приміщення самоправно, оскільки рішення про надання квартири [ADDRESS] є чинним, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed