Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» Савельєвої А.М. про визнання протиправною бездіяльності щодо порядку його включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов`язання вчинити дії щодо включення [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів, які мають право на відшкодування заборгованості по заробітній платі у розмірі 117 083,26 грн. стягнутої за рішенням суду з у станови яка ліквідується. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28.01.2015 року Івано-Франківським міським судом ухвалено рішення щодо стягнення з ПАТ «Міський Комерційний Банк» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 30.11.2013 року у розмірі 9 420,22 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку з 02.12.2013 року по 28.01.2015 року у розмірі 107 663,04 грн. Вказане рішення набрало законної сили 24.02.2015 року та 26.02.2015 року видано виконавчі листи. 13.03.2015 року відділом ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві відкрито два виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів щодо стягнення з ПАТ «Міський Комерційний Банк» на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. При цьому, постановою правління Національного Банку України №187 від 19.03.2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Міський Комерційний Банк» та, згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №64 від 23.03.2015 року, розпочато процедуру ліквідації останнього. Таким чином, 25.03.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про закінчення виконавчих проваджень, оскільки відносно банків, що перебувають у стані ліквідації, виконавче провадження не здійснюється, а стягувач має отримувати задоволення своїх вимог в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». З огляду на зазначене, за твердженням позивача, він є кредитором 2 черги, який має грошові вимоги по заробітній платі, що виникли із зобов`язань банку перед працівником до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. На неодноразові письмові звернення до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» Савельєвої А.М. щодо включення [PERSON] до списку кредиторів належних відповідей не отримав, а з розміщеного на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» оголошення від 28.12.2015 року виявив, що розпочато задоволення вимог кредиторів третьої черги, з чого зробив висновки про те, що його вимоги які належать до другої черги виплат проігноровані. У зв`язку з цим, просив про задоволення позовних вимог. До початку розгляду справи по суті, [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову у якій просив суд зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 28.01.2015 року у справі № 344/2903/14-ц, що набрало законної сили 24.02.2015 року внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити грошові вимоги [PERSON] з відшкодування заборгованості у розмірі 117 083,26 грн. до другої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати. Позивач про час та дату судового розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі з врахуванням поданої заяви про зміну предмету позову. Відповідача про час та дату судового розгляду справи повідомлено належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» Савельєвої А.М. про закриття провадження у справі, у зв`язку із включенням [PERSON] до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський Комерційний Банк» та відсутністю предмета спору. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши подані пояснення та заперечення, дослідивши надані докази, встановив наступне. 28.01.2015 року рішенням Івано-Франківського міського суду з ПАТ «Міський Комерційний Банк» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 30.11.2013 року у розмірі 9 420,22 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.12.2013 року по 28.01.2015 року у розмірі 107 663,04 грн. (а.с. 11-12). Вказане рішення набрало законної сили 24.02.2015 року та 26.02.2015 року видано виконавчі листи (а.с. 13-14, 15-16). 13.03.2015 року відділом ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві відкрито ВП №46843583 та ВП №46843510 з примусового виконання виконавчих листів щодо стягнення з ПАТ «Міський Комерційний Банк» на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. 17, 18). Постановою правління Національного Банку України №187 від 19.03.2015 року банківську ліцензію ПАТ «Міський Комерційний Банк» відкликано та згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №64 від 23.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації останнього. Таким чином 25.03.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві прийнято постанову про закінчення виконавчих проваджень, оскільки відносно банків, що перебувають у стані ліквідації, виконавче провадження не здійснюється, а стягувач має отримувати задоволення своїх вимог в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 19, 20). З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» з заявами щодо включення його до реєстру кредиторів для отримання виплати заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2013 року по 30.11.2013 року у розмірі 9 420,22 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку з 02.12.2013 року по 28.01.2015 року у розмірі 107 663,04 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 21, 22, 23, 24, 25). Відповідно до пункту 1 розділу VII «Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 № 3711, підставами для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів визначеного статтею 49 Закону), за яким, зокрема, виникають зобов`язання банку перед кредиторами, що виникли до дня початку процедури ліквідації. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, на виконання рішення суду та за результатами розгляду змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський комерційний банк», які були затверджені рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протоколом №130 від 21.01.2019 року та у відповідності до ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кредиторська вимога [PERSON] в сумі 9 420,22 грн. заборгованості по заробітній платі віднесена до ІІ черги задоволення вимог кредиторів, а вимога в сумі 107 663,04 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до VII черги задоволення вимог кредиторів. Більше того, згідно листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» від 06.02.2019 року №50 з метою погашення кредиторських вимог ІІ черги реєстру акцептованих вимог кредиторів, просять [PERSON] надати актуальні реквізити для перерахування коштів (а.с. 62). Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. Таким чином, заробітна плата і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не є тотожними поняттями та відрізняються за своєю правовою природою. Більше того, вказані виплати розмежовані не лише у рішенні Івано-Франківського міського суду від 28.01.2015 року про виконання якого просить позивач, а й у виконавчих листах та були предметом різних виконавчих проваджень. Частинами 1, 2 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому: 1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів; 2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників); 3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою; 5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства; 6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги. Вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Кодексом. За приписами Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 64 вказаного Кодексу не встановлює окремий порядок задоволення вимоги кредитора щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та не визначає окрему чергу для такого задоволення. Відтак, оскільки законодавством не віднесено задоволення вимоги кредитора щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до ІІ та зазначених вище черг, слід дійти висновку про правомірне включення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протоколом №130 від 21.01.2019 року вимоги [PERSON] про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку до сьомої черги задоволення вимог кредиторів, як до такої, в яку включаються усі наступні вимоги кредиторів, що слідують після задоволення вимог попередніх черг у повному обсязі. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що зверненню до суду з даним позовом передувала тривала переписка [PERSON] з Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» щодо включення його вимог до реєстру кредиторів, при цьому заявник не отримував не лише відповіді щодо ініційованого питання, але й жодної виплати з моменту передачі виконавчих листів на адресу останніх. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено листом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Міський Комерційний Банк», які були затверджені рішенням виконавчої дирекції ФГВФО протокол №130, кредиторські вимоги позивача були віднесені до відповідних черг лише 21.01.2019 року. За приписами абзацу 2 ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у разі призначення уповноваженої особи Фонду, яка є посадовою особою Фонду та якій делеговано державою владні управлінські функції, а саме, повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. При цьому, реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Отже, з огляду на викладене, окрім іншого, до повноважень Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» відноситься складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зволікання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» у включенні кредитора [PERSON] до належної черги погашення і належного повідомлення про прийняте рішення та невчасні відповіді на подані письмові звернення дійсно мали місце. При цьому, за п.17 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2019 року [PERSON] запропоновано зважити на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та визначитись зі складом осіб, які мають брати участь у справі та їх процесуальним статусом. Однак в заяві від 11.02.2019 року адресованій суду [PERSON] категорично наполягав на тому, що відповідачем у справі за його позовом має бути саме Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк» Савельєва А.М., оскільки її діями порушено право позивача. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається в своїх позовних вимогах, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» Савельєвої А.М., якій повноваження делеговані від імені Фонду не підлягають до задоволення, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. З огляду на вищенаведене, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: dismissed