Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовом, де згідно змінених позовних вимог просила суд постановити судове рішення, яким припинити право власності відповідача [PERSON] на її частку в розмірі 1\\8 у спільному майні - житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та передання цих 1\\8 частин вказаного житлового будинку у власність позивачки [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві послалася на те, що їй (позивачці) на праві приватної власності належить 3\\8 частини згаданого житлового будинку, а його 1\\8 частини належить відповідачу [PERSON], яка має інший власний будинок в цьому ж населеному пункті. Оскільки між нею та відповідачем не було досягнуто згоди щодо поділу згаданого житлового будинку і згідно висновку експертизи реальний його поділ між ними здійснити не можливо, й змушена звернутися до суду із заявленими позовними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд постановити судове рішення, яким припинити право власності відповідача [PERSON] на її частку в розмірі 1\\8 у спільному майні - житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та передати ці 1\\8 частин вказаного житлового будинку у власність позивачки [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог сторона позивача пояснила, що особисто позивачці належить 3\\8 частини зазначеного житлового будинку, її сину та чоловіку - [PERSON] та [PERSON] також належить по 1\\8 частини зазначеного житлового будинку. Відповідачу [PERSON] належить 1\\8 частини зазначеного об»єкта нерухомого майна. Проживає вона (позивачка) в іншому житловому будинку по [ADDRESS] в цьому ж населеному пункті. Однак бажає також проживати і в спірному будинковолодінні. Однак, батько відповідача [PERSON], який має у власності 2\\8 частини згаданого будинковолодіння, чинить їй перешкоди в доступі до цього житла. Реальний поділ будинковолодіння неможливий оскільки згідно експертизи на розмір часток співвласників спірного будинку неможливо виділити окремі ізольовані житлові приміщення з дотриманням будівельних норм. З позовом про усунення перешкод в користуванні своїм майном до суду вона не зверталася. Також, на даний час вона бажає приватизувати на своє ім»я земельну ділянку на якій розташований спірний будинок, але здійснити свого бажання не може, оскільки відповідач є його співвласником. Також їй відомо, що відповідач [PERSON] має у власності інший житловий будинок по [ADDRESS] в цьому ж селі, у якому й постійно проживає разом із сім»єю, яка складається із чоловіка та двох дітей і є у ньому зареєстрованою. Вважає, що із зазначених підстав, а також враховуючи, що частка відповідача не є значною і реально будинок неможливо поділити, її позовні вимоги й слід задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, була належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду справи, представництво її інтересів у судовому засіданні здійснив її представник за довіреністю [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позову не визнав, просить його не задовольняти, подав письмові заперечення. Визнав, що позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності 3\\8 частини згаданого будинковолодіння, а відповідачу [PERSON] його 1\\8 частини. Також визнав, що відповідач має у власності житловий будинок по [ADDRESS] в цьому ж селі і є зареєстрованою у ньому й постійно у ньому проживає разом із своїм чоловіком та двома дітьми. Батько ж відповідача - [PERSON] також має на праві власності 2\\8 частини спірного будинковолодіння по [ADDRESS]. Також визнав і не заперечив, що позивачка має у власності інший житловий будинок по [ADDRESS] у цьому ж селі, у якому постійно проживає. Однак не визнав факту вчинення їй перешкод в доступі чи користуванні її часткою у спірному будинковолодінні зі сторони батька відповідача [PERSON] Вважає, що передбачених законом підстав для позбавлення відповідача [PERSON] права на її частку у спірному будинковолодінні немає, позивачкою не зазначено дійсної вартості такого майна відповідача, а проведена в іншій цивільній справі судова експертиза не визначає дійсної вартості такого спірного майна на час розгляду даної справи в суді. Суд, заслухавши пояснення позивачка та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи. об»єктивно перевіривши та оцінивши на предмет належності та допустимості у їх сукупності докази подані сторонами в обґрунтування як своїх вимог так і заперечень проти позову, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, прийшов до висновку, що змінені позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають, виходячи із наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], де позивачці належить 3/8 частки зазначеного будинку, а відповідачу - 1/8 його частини. Решта 4\\8 частини спірного будинковолодіння перебувають у спільній частковій власності інших осіб, які не учасниками даного судового процесу. Позивачка [PERSON] також має у власності житловий будинок по [ADDRESS], у цьому ж селі де і проживає, а відповідач [PERSON] має у власності інший житловий будинок у цьому ж селі по [ADDRESS], у якому також проживає і зареєстрована. Зазначені факти не заперечені та визнані учасниками даного судового процесу Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 17 листопада 2014 року позовні вимоги [PERSON] про проведення реального поділу будинковолодіння по [ADDRESS] залишені без задоволення, оскільки висновком будівельно-технічної експертизи від 04 липня 2014 року №-600\\14-22 встановлено, що виконати розділ (виділити частку) житлового будинку з влаштуванням двох ізольованих квартир за вказаною адресою, згідно ідеальних часток співвласників ( 3\\8 та 5\\8) у відповідності до вимог нормативних документів, а саме ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», неможливо. Статтею 365 Цивільного кодексу визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї . За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вважає суд, стороною позивача на виконання вказаних вимог, в межах даної справи не доведено обставину про те, що припинення права відповідача [PERSON] на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам. Окрім цього, суд вважає недоведеним належними та допустимими доказами посилання сторони позивача, що батько відповідача чинить їй перешкоди в доступі до згаданого будинковолодіння і перешкоджає їй у здійсненні її права на проживання у ньому. Так, за правилами ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Однак стороною позивача визнано той факт, що вона не зверталася до суду за захистом свого порушеного права на користуванні належним їй майном або для встановлення порядку користування майном, яке перебуває у її та відповідача спільній частковій власності. Частиною 2 статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При поданні позову до суду позивачкою не було повідомлено суду і не представлено доказів дотримання зазначеної норми закону про внесення на депозитний рахунок суду вартості спірної частки майна відповідача. Ухвалою суду від 18 березня 2015 року (про усунення недоліків позовної заяви) про необхідність дотримання зазначеної вимоги закону позивачку було поінформовано. На що отримано заяву позивачки, у якій вона зазначила, що їй відомо про таку вимогу закону і вона праві внести такі грошові кошти після відкриття провадження у справі до прийняття у ній рішення. Однак, під час судового розгляду справи і до видалення суду в нарадчу кімнату для постановлення рішення за заявленими позовними вимогами, позивачка не надала суду доказів внесення нею вартості спірної частки майна відповідача на депозитний рахунок суду. Суд також вважає за доцільне зазначити, що доказами у цивільному процесі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи (ст.57 ЦПК України). Згідно положень статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Отже судова експертиза має значення як доказ лише тоді, коли вона проведена в рамках даної цивільної справи і щодо обставин, які мають значення для даної конкретної справи. Доданий до позовної заяви висновок експертного будівельно-технічного дослідження №600\\14-22 від 04 липня 2014 року складений за ухвалою суду в іншій цивільній справі №-593\\49\\14-ц, містить відповіді на запитання визначені ухвалою суду від 07 лютого 2014 року про реальну вартість будинковолодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та які варіанти поділу зазначеного будинковолодіння в частинах 5\\8 та 3\\8, які належать відповідно за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони , та [PERSON] та [PERSON] з другої сторони. Дійсна( ринкова) вартість зазначеного будинковолодіння в розмірі 29040,00 гривень зазначена експертом станом на день дослідження, де натурне обстеження домоволодіння проводилося 02 липня 2014 року. Згідно зазначеної в дослідній частині експертизи наданої на дослідження технічної документації на згадане будинковолодіння, його вартість станом на 28 грудня 2012 року становить 29204,00 гривні. Крім цього, як вже зазначено вище, із даного експертного висновку вбачається, що реальний поділ будинковолодіння на зазначені ідеальні частки співвласників здійснити неможливо. Поряд з цим, сторона позивача у своїй заяві на усунення недоліків, визначених згаданою ухвалою суду від 18 березня 2015 року у даній цивільній справі щодо спірного майна, повідомила, що вартість «… всієї квартири в [ADDRESS] становить 70 980,00 грн. Відповідно сплачено судовий збір 243 гривні 60 коп., тобто від вартості 5\\8 будинковолодіння. Крім того ціна позову вирішується в суді». Отже, як вважає суд сторона позивача не надала суду належних та допустимих доказів про дійсну вартість спірного майна на час звернення до суду із заявленими вимогами, клопотання про призначення для вирішення такого питання судової експертизи суду не заявила. Зважаючи на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що змінені позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні вона не довела належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача, оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України). На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed