Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментівв котрому вказала, що відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 30.05.2017 року з відповідача на її користь за виконавчим листом № 382/610/17 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 800 (вісімсот) гривень на кожну дитину щомісячно. Мотивуючи тим, що з часу призначення аліментів змінилося чинне законодавство щодо порядку їх призначення, відповідач на даний час працевлаштований та має постійну заробітну плату, в зв'язку з чим вважає, що є всі підстави для зміни способу їх стягнення та просила визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмрі по 1/4 частини від доходу(заробітку) боржника, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві до суду просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, та зазначив, що він дійсно є особою працездатною, але на даний час офіційно не працює, та має тимчасові підробітки, на праві власності нерухомого та рухомого майна немає, на підставі рішення суду від 30.05.2017 року з нього стягуються аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 800 гривень на кожну дитину. Інших утриманців не має. Сторони проживають окремо, мають окремі бюджети Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Стаття 180 СК України встановлює обов'язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, способи виконання такого обов'язку визначаються за домовленістю між ними відповідно до норми ст. 181 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дана норма закону також закріплена в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року. В судовому засіданні встановлено, що 06.09.2003 року між стронами по справі було укладено шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 7, 10). Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 30.05.2017 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 800 (вісімсот) гривень на кожну дитину щомісячно (а.с. 5). Станом на 31.01.2018 року за [PERSON] рахується борг в сумі 1 893 грн. з урахуванням наданих боржником квитанцій до відділу ДВС (а.с. 6). Неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.3-4, 8, 9). [PERSON] є особою працездатною, але на даний час офіційно не працює, має тимчасові підробітки, на праві власності нерухомого та рухомого майна немає., інших утриманців не має. Пункт 1 ст. 3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов"язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 грн., дітей віком до 6 років становить 1492 гривні. Враховуючи дані обставини, матеріальне становище сторін, їх стан здоров'я, наявність утриманців, та той факт, що позивачка має на утриманні неповнолітніх дітей, докази щодо зміни її майнового стану відсутні, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що матеріальний стан відповідача не змінився, він має нерегулярний дохід, інших доказів позивачкою не надано, що спростовують дані пояснення відповідача, при цьому враховуючи, вимоги ст.ст.183, 184 СК України та вище викладене, позов до задоволення не підлягає. Враховуючи, що позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору, а ст. 141 ЦПК України не передбачає стягнення судового збору з відповідача, в разі відмови в позові позивачу, то судовий збір слід стягнути з державного бюджету в сумі 704, 80 гривень.

Outcome: approved