Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.07.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач), було укладено кредитний договір № 11018230000 (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 38 975.00 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних на строк з 11.07.2006 по 11.07.2017 рік. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст, 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту Іпотекодавці [PERSON], [PERSON] за договором іпотеки № б/н від 11.07.2006 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 45, 6 кв.м., житловою площею 27, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцям на підставі Договору дарування, посвідченого 23.11.1998 року, державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1- 6033, та зареєстрований 29.12.1998року в Одеському МЕТІ та РОН під №308 пр. стор.26, р. 303, що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно №11020367 від 22.06.2006 року, виданого КП «Одеське МБТІ і РОН, реєстраційний номер 15167248, На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АК1Б -УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». «08» грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі- продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року). Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 12.11.2014 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 947 249, 33 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 540 165, 81 грн. сума заборгованості за відсотками - 407 083, 53 грн. Позивач, як новий кредитор та Іпотекодержатель має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки. На підставі ст. 11, ч. 1 та 3 ст. 33, 41 Закону України „Про іпотеку» позивач просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 947 249, 33 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 540 165, 81 грн. сума заборгованості за відсотками - 407 083, 53 грн. за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 11.07.2006 року з [PERSON], [PERSON], а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 45, 6 кв.м., житловою площею 27, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ «Дельта банк» предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки. В процесі розгляду справи представник позивач підтримав позовні вимог у повному обсязі. В останнє судове засідання не зявився, проте згідно поданої заяви просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені за місцем реєстрації, проте за вищевказаною адресою не проживають, у звязку з чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважаються повідомленим про розгляд справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справ був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За вищевказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 11.07.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач), було укладено кредитний договір № 11018230000 (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 38 975.00 швейцарських франків з розрахунку 8,99 % річних на строк з 11.07.2006 по 11.07.2017 рік. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст, 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту Іпотекодавці [PERSON], [PERSON] за договором іпотеки № б/н від 11.07.2006 року передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 45, 6 кв.м., житловою площею 27, 7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить Іпотекодавцям на підставі Договору дарування, посвідченого 23.11.1998 року, державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1- 6033, та зареєстрований 29.12.1998року в Одеському МЕТІ та РОН під №308 пр. стор.26, р. 303, що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно №11020367 від 22.06.2006 року, виданого КП «Одеське МБТІ і РОН, реєстраційний номер 15167248, На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АК1Б -УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». «08» грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі- продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року). Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 12.11.2014 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 947 249, 33 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 540 165, 81 грн. сума заборгованості за відсотками - 407 083, 53 грн. Судом також встановлено, що 15.10.2014р. представником ПАТ «Дельта-Банк» було надіслано на адресу відповідачів повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також повідомлення про перехід прав та обовязків за договором іпотеки до ПАТ «Дельт-Банк», що підтверджується реєстром рекомендованих повідомлень (а.с. 36-39) Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач порушив умови договору, то позивач має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» N 898-ІУ іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Згідно зі ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачається право іпотекодержателя в незалежності від повідомлення іпотекодавця звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.37 ЗУ "Про іпотеку", Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Законом України "Про іпотеку", а саме: статтями 33, 36, 37 та Договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття Іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до п.4.1. іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем: випадках, зазначених в п.п.2.1.1 .-2.1.2 даного іпотечного договору іпотеки; у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця або визнання його банкрутом; у разі прийняття рішення про ліквідацію юридичної особи - Іпотекодавця; у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за даним договором або будь-якого зобов'язання,що забезпечено іпотекою за даним договором. Згідно п.4.2. іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; Відповідно до п.п. 4.З., 4.4. іпотечного договору, у випадках, зазначених в п.п. 2.1.1. - 2.1.2. іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцям повідомлення, згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання Іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3., Іпотекодержатель здійснює стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п.п.5.1., 5.2., 5.3. іпотечного договору, у разі настання обставин, зазначених п.4.1. іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п.5.1., Іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню. В той же час, відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на \~\~стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, який опубліковано 07.06.2014р., протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З кредитного договору вбачається, що кредит видався в іноземній валюті у розмірі 38975.00 швейцарських франків, а квартира, яка є предмет іпотеки загальною площею 45, 6 кв.м., житловою площею 27, 7 кв.м., Згідно даних реєстру нерухомого майна, окрім цієї квартири будь-якого нерухомого майна за відповідачами не зареєстровано. Таким чином, на відповідачів розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на \~\~стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII. В Постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015р. по справі за позовом публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки\~за заявою публічного акціонерного товариства УкрСиббанк про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року зазначено, що мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України Про мораторій" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Частиною 2 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Таким чином, що рішення суду підлягає виконанню після зупинення дії Закону України «Про мораторій на \~\~стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII. На підставі викладеного,

Outcome: approved