Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в інтересах позивача [PERSON] до суду з позовом та просить визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] його матері [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,295 га (0,250 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,045 га для ведення особистого підсобного господарства), що розташована по [ADDRESS], та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 15.06.1999. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність витягу з Державного земельного кадастру. Ухвалою від 31.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, останній направив заяву про розгляд справи у відсутність позивача та у його відсутність, позовні вимоги, підтримує, доповнень не має та просить їх повністю задовольнити. Представник відповідача, Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Заперечень на позовну заяву не направлено. Третя особа - [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, направив заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, на спадщину не претендує, а позовні вимоги визнає. З урахуванням положень ч.3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд прийняв визнання позову відповідачем та вирішив розглянути справу з ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, без участі сторін на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі наземельну ділянку загальною площею 0,295 га (0,250 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд; 0,045 га для ведення особистого підсобного господарства), що розташована по [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем за заповітом від 04.05.1993, посвідченого секретарем Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області і зареєстрованого в реєстрі за № 50, та прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР шляхом вступу в шестимісячний термін з дня відкриття спадщини в управління та володіння спадковим майном. Іншим спадкоємцем за законом є син спадкодавця [PERSON], який спадщину не прийняв та на неї не претендує. 25 січня 2019 року нотаріус районної державної нотаріальної контори своєю постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру. Факт володіння померлою [PERSON] вищезазначеною земельною ділянкою підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 15.06.1999, виданого на ім'я [PERSON]; довідкою виконавчого комітету № 1 Стовп'язького старостинського округу Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 913 від 16.11.2018; довідкою Відділу у Переяслав-Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 97-10-0.33-6/174-19 від 15.01.2019. Право позивача на спадкування підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] Серії [NUMBER], виданого 12.03.2002 Виконкомом Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; ксерокопією заповіту від 04.05.1993, посвідченого секретарем Стовп'язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області і зареєстрованого в реєстрі за № 50; довідкою виконавчого комітету № 1 Стовп'язького старостинського округу Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 915 від 16.11.2018; копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54878777 від 25.01.2019; копією паспорта; матеріалами спадкової справи № 122 за 2005 рік відносно померлої [PERSON] Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності разом з витребуваними судом матеріали спадкової справи є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Згідно ч.3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, отже до даних правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В силу вимог ч.ч.1,2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСРкожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. В розумінні положень ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу VII «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07 липня 2011 року» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними». В досліджуваній ситуації виникнення права власності на земельну ділянку у [PERSON] не залежало від державної реєстрації цього права в Державному земельному кадастрі, оскільки її права, як власника зазначеного нерухомого майна виникли на підставі законодавства, що діяло раніше та посвідчувались Державним актом на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 15 червня 1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що невнесення спадкодавцем [PERSON] до Державного земельного кадастру земельної ділянки, набутої у 1999 році, не позбавляє її спадкоємців прав на таке майно та оформлення його за собою у відповідності до вимог діючого законодавства. Встановивши, що спадкове майно, яке є предметом даного позову, на момент смерті належало спадкодавцю на праві власності; позивач прийняв спадщину за заповітом після смерті своєї матері; інших спадкоємців-претендентів на спадщину немає, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved