Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У листопаді 2016 року МТСБУ звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 04.11.2014 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] та автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Розмір збитків завданих автомобілю [NUMBER], згідно звіту №835 складеного ФОП [PERSON], становить 144 615,38 грн. (з урахуванням ПДВ) за пошкоджений транспортний засіб. Розмір збитків завданих автомобілю [NUMBER], згідно звіту №837 складеного ФОП [PERSON], становить 4294,20 грн. (з урахуванням ПДВ) за пошкоджений транспортний засіб. Договірних зобов"язань між МТСБУ, потерпілими особами та відповідачем не виникало. Відповідно до платіжного доручення №1/24963 від 14.01.2015 року МТСБУ виплатило [PERSON] страхове відшкодування за ремонт автомобіля [NUMBER] у сумі 3578,50 грн., також відповідно до платіжного доручення №9741 від 26.02.2015 року МТСБУ виплатило [PERSON] страхове відшкодування за ремонт автомобіля [NUMBER] у сумі 50 000,00 грн., крім того, додатково позивачем було понесено витрати на збір документів та послуги аварійного комісара на загальну суму 1351,00 грн., оскільки на дату ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. З огляду на викладене, МТСБУ просить суд стягнути з [PERSON] шкоду у порядку регресу на загальну суму у розмірі 54 929,50 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.11.2014 року о 00.20 год., водій [PERSON] керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER], по вул. А. Ахматової, 49 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль [NUMBER], який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілями [NUMBER], та «КІА», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 08.12.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.12). Автомобіль «Ауді», д.н.з. [NUMBER] було застраховано [PERSON] в ТДВ «Альянс Україна», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6543328 з терміном дії з 13.01.2014 року до 12.01.2015 року (а.с.8). Відповідно до Звіту №835 від 21.11.2014 року про оцінку автомобіля вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 144 615,38 грн. (а.с.13-16). Позивач у справі згідно платіжного доручення №9741 від 26.02.2015 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Ауді», д.н.з. [NUMBER] у сумі 50 000,00 грн. (а.с.38), оскільки на день вчинення ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Крім того, додатково позивачем було понесено витрати на збір документів та послуги аварійного комісара на загальну суму 839,00 грн. (а.с.32-33). Автомобіль «КІА», д.н.з. [NUMBER] було застраховано [PERSON] в ПАТ «ПРОСТО-страхування», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6114451 з терміном дії з 22.01.2014 року до 21.01.2015 року (а.с.41). Відповідно до Звіту №837 від 25.11.2014 року про оцінку автомобіля вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 4294,20 грн. (а.с.44-46). Позивач у справі згідно платіжного доручення №1/24963 від 14.01.2015 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «КІА», д.н.з. [NUMBER] у сумі 3578,50 грн. (а.с.38), оскільки на день вчинення ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Крім того, додатково позивачем було понесено витрати на збір документів та послуги аварійного комісара на загальну суму 512,00 грн. (а.с.54-55). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч.1 ст.1191 ЦК України. Відповідно до п.п.38.2.1. п.38.2. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до п.п.«а» п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved