Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тисменицького районного суду від 23 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина залишено на вихованні позивача, а рішенням цього ж суду від 06 квітня 2017 року вирішено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 750,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, як зазначає позивач, станом на сьогодні з відповідача стягуються аліменти в сумі 750 гривень, розмір яких не дає можливості належним чином забезпечити необхідні умови життя для дитини, які необхідні для їх належного та всебічного фізичного і морального розвиту. З часу ухвалення рішення значно змінилася економічна ситуація і потреби дітей з урахуванням їх віку, розвиток яких потребує постійних грошових витрат: забезпечення їх продуктами харчування, одягом, шкільним інвентарем, тощо. Тому вона вимушена звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також зазначає, що [PERSON] ще змалку хворіє хворобою, яка потребує постійного лікування та профілактики захворювання, що тягне за собою чималі витрати на лікування. Діагноз: симптоматична ідіоматична генералізована епілепсія (на тлі пахігірії) з тоніко - клінічними нападами (1/3 рази на місяць). Дана хвороба потребує систематичного і не дешевого лікування. Приймання ліків є постійним і необхідним щодня для підтримки нормальної життєдіяльності дитини. Дитина також змушена час від часу проходити томографічне обстеження головного мозку для виявлення тих чи інших змін у ньому. А такі процедури є дорого вартісними. Водночас їхній син систематично відвідує психолога у центрі психологічної допомоги дітям «Серденько» у зв`язку зі складними відносинами, які склалися у дитини зі своїм батьком, що впливає на фізичний, психічний та емоційний розвиток дитини. Також син, [PERSON] , навчається у п`ятому класі ліцею № 13 Івано-Франківської міської ради та періодично відвідує додаткові курси занять «Малої Комп`ютрної Академії Айті Степ Івано-Франківськ». Навчання потребує значних фінансових затрат: приладдя для навчання, відвідування додаткових занять , репетиторів і інших гуртків, придбання одягу та інше. А тому, з метою нормального розвитку дитини та збереження його здоров`я, просила суд також стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , у розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову в частині припинення стягнення аліментів по виконавчому листу № 352/1427/16-ц від 07.04.2017 року виданому на виконання рішення Тисменицького районного суду, а в решті вимог позову просив відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що два роки тому 18.05.2017 року позивач подала заяву до Тисменицького районного відділу Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про повернення виконавчого листа у зв`язку з відмовою від аліментів і 19.05.2017 року виконавче провадження було завершене. Він, не погоджуючись з таким рішенням позивача та усвідомлюючи відповідальність перед сином, за власною ініціативою, добровільно почав сплачувати аліменти на картку позивача. На даний час їх син, як і раніше, проживає два-три дні на тиждень з ним у с. Клузів у відповідності до рішення суду та приїжджає самостійно за власною ініціативою в інші дні. Підтвердженням цього є неодноразові звернення позивача до поліції з приводу нібито зникнення сина. Під час перебування в нього син перебуває на його повному утриманні. В його будинку він має окрему кімнату з усім необхідним. Останній раз їх син був на стаціонарному лікуванні 11.03.2013 року, тобто понад 6 років тому. Як вважає позивач, дана хвороба потребує систематичного і недешевого лікування і надає квитанції на придбання ліків на суму 608 грн. 36 коп. Проте замовчує, що держава виділяє частину ліків безкоштовно. Крім того, позивач, з метою перешкоджання йому у спілкуванні з сином, не дає йому ці ліки, коли він їде до нього додому, чим змушує його їх купувати за власні кошти На думку позивача, дитина змушена час від часу проходити томографічне обстеження головного мозку для виявлення тих чи інших змін у ньому. Насправді, дитина була змушена це робити мамою, якій були потрібні хоча б якісь докази для суду. Так, позивач надає результати магніто - резонансної томографії від 14.04.2018 року, виконаної невідомо на підставі якого направлення. При цьому наскільки він пам`ятає, перед тим останній раз таку процедуру проводили в 2012-2013 році, коли тільки виявили хворобу. Також позивач повідомляє, що їх син систематично відвідує психолога у центрі психологічної допомоги дітям « [PERSON] ». 03.04.2018 року уклала угоду з [PERSON] та провела собі комплексне психологічне дослідження, 11.10.2018 року отримала психологічну характеристику сімейних відносин і, нарешті під час підготовлення позову протягом двох тижнів раптом замовила одне психокорекційне заняття та два терапевтичних. Після цього в неї вже не було потреби відвідувати психолога і «систематичність» закінчилися. Дійсно 06.11.2018 року позивач уклала договір з [PERSON] та навіть двічі сплатила по 1124 грн. за навчання їхнього сина. Однак, мабуть, вона не мала на увазі його навчання, оскільки вже за місяць до подання цього позову встигла відмовитися від навчання, аргументуючи це тим, що «в дитини єдиний вихідний день це неділя і не було бажання приходити на навчання. Академія пропонувала інші графіки, але отримала відмову. Вочевидь, таким чином позивач спробувала видати разові витрати за регулярні. Також, позивач приховала від суду факт отримання нею державної соціальної допомоги на сина у розмірі 1452,00 грн. з 31.10.2018 по 30.11.2018, та 1497,00 грн. з 01.12.2018 року. Сумарні витрати на лікування та психологічне обстеження, задекларовані позивачем у квитанціях за вдвічі більший період часу становлять лишень 6008,36 грн., що складає менше 38 % від отриманих нею коштів. В той же час, попри те, що він сплачує позивачу аліменти та утримує сина коли він проживає з ним, він також незалежно від позивача купує йому дорогі речі. Оскільки позивач з метою перешкоджання йому спілкуватися з сином не дає йому ліки, які виділяє держава, він змушений їх купувати за власні кошти. Крім того, коли син хворіє, він також купує необхідні ліки. Під час проведення медичного обстеження їхнього сина 04.04.2018 року він перерахував позивачу половину суми за проведення аналізу крові.14.05.2019 року він за власні кошти також провів комплексне психологічне дослідження особистості та сімейних відносин їхнього сина. Дані обставини свідчать про те, що він бере активну участь в утриманні та вихованні сина, незважаючи на те, що ще й сплачує аліменти. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Пояснила суду, що працює та отримує заробітну плату в розмірі 5000 грн., 4000 грн. з яких витрачає на харчування та одяг щомісячно. Щодо додаткових витрат пояснила, що син потребує постійного обстеження і на даний час не відвідує додаткові гуртки. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що працює приватним підприємцем та його дохід становить 4000-5000 грн. Інших дітей на утриманні не має. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (який діє на час перегляду апеляційним судом рішення суду першої інстанції) встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 43). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано, сина залишено на проживання з матір`ю та встановлено режим спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] (а.с. 44-45). Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 53762600 від 12.04.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 352/1427/16-ц виданий 07.04.2017 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 750 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). Згідно постанови про повернення виконавчого документа ВП № 53762600 від 19.05.2017 року виконавчий лист № 352/1427/16-ц виданий 07.04.2017 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 750 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , повернуто стягувачу, оскільки поступила заява стягувача про відмову від аліментів (а.с. 96, 97). Копія відповіді Івано-Франківської обласної дитячої клінічної лікарні № 2665 від 23.11.2016 року підтверджує, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні для дітей з ураженням ЦНС та порушенням функції опорно - рухового апарату ОДКЛ з 05.1.2012 року по 09.11.2013 року та з 04.03. 2013 року по 11.03.2013 року, діагноз: симптоматична генералізована епілепсія (на тлі пахігірії), тоніко - клоні напади. За час стаціонарних лікувань по догляду за дитиною знаходилась мама. (а.с. 67). Характеристика учня 5-Б класу [PERSON] , видана ліцеєм № 13 Івано-Франківської міської ради 05 лютого 2019 року, підтверджує, що батько не цікавився навчальними досягненнями свого сина, мама приділяє багато часу вихованню дитини, завжди відвідує батьківські збори, хлопчик завжди охайний і доглянутий (а.с. 68). Копії квитанцій підтверджують, що [PERSON] сплачував аліменти на користь [PERSON] в розмірі 750 грн. (а.с. 98-100). Відповідно до копії довідки № АСИ00000011від 09.04.2019 року [PERSON] дійсно навчався в Комп`ютерній Академії ІТ Степ з 02.12.2018 по 27.01.2019 згідно договору № 621010412 від 06.11.2018 року. Було проведено дві оплати за навчання: 09.11.2018 року - 1124 грн., 03.01.2019 року - 1124 грн. (а.с. 106). З копії повідомлення департаменту соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради №Х/558 від 18.04.2019 року встановлено, що [PERSON] з 31.10.2018 року одержує в департаменті державну соціальну допомогу на сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». Розмір допомоги з 31.10.2018 року по 30.11.2018 року становив 1452,00 грн. щомісячно, з 01.12.2018 року розмір допомоги становить 1497,00 грн. щомісячно (а.с. 108-109). Відповідно до копії актів про надання послуг (виконання робіт) від 11.10.2018 року, 25.01.2019 року, 07.02.2019 року, 11.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , було проведено психологічну характеристику сімейних відносин, психокорекцій не заняття, та два терапевтичних заняття на замовлення [PERSON] , яка здійснила оплату вказаних послуг в сумі 300 грн., 400 грн., 400 грн., 400 грн. відповідно (а.с. 59-62). Відповідно до копії акту про надання послуг (виконання робіт) від 14.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , було проведено комплексне психологічне дослідження особистості та сімейних відноси на замовлення [PERSON] , який здійснив оплату вказаних послуг в сумі 400 грн. (а.с. 114). Так, відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. Ці випадки не конкретизуються, однак можна дійти висновку про те, що з часу присудження аліментів у розмірі 750 грн. на дитину, економічна ситуація у країні змінилася кардинально в бік погіршення матеріального стану всіх верств населення і звичайно розмір аліментів в розмірі 750 грн. на дитину не є достатнім навіть для мінімального забезпечення дитини першочерговими необхідними речами. В даному випадку суд приходить до висновку, що дитина проживає разом з матір`ю, і так чи інакше, обов`язок по утриманню дитини переважно лежить на позивачці. Безумовно, утримання дітей лежить на плечах обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів) так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання їхнє дозвілля і т.д.). Сума стягуваних з відповідача аліментів в розмірі 750 гривень на утримання дитини є нижчою ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який, відповідно до змін ч.2 ст. 182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що аліменти, які сплачує відповідач на утримання дитини, не забезпечує належного рівня життя дітей, а саме: необхідного харчування, їх медичного догляду, лікування, навчання тощо. Приймаючи таке рішення суд виходив із встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину певного віку та того, що батьки в рівній мірі повинні забезпечувати необхідні умови для існування дитини. Тому суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, інтереси дитини, розмір стягуваних аліментів підлягає збільшенню з 750 грн. на 1200 (одна тисяча двісті) гривень, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Виконавчий лист, виданий по справі № 352/1427/16-ц в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає відкликанню. Суд не приймає до уваги посилання відповідача про те, що дитина часто перебуває за його місцем проживання і він також несе витрати на утримання дитини в цей час, оскільки місце проживання дитини визначено з матір"ю та більшість витрат на харчування, навчання та забезпечення дитини несе позивач. Крім того, в позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання їх з відповідачем неповнолітнього сина в сумі 1000 грн. З пояснень позивача виходить, що до додаткових витрат входить оплата лікування та придбання ліків, оплата послуг психолога, витрати на курси, репетиторів, відвідування додаткових занять, придбання приладдя для навчання, одягу інших аксесуарів. Судом встановлено, що малолітній син сторін на даний час не відвідує додаткові курси занять «Малої Комп`ютрної Академії Айті Степ Івано-Франківськ» (а.с. 106). Згідно пояснень відповідача він постійно давав гроші на додаткові витрати. Судом встановлено, що відповідачем був придбаний мобільний телефон ZTE Blade AF3 Black (а.с. 110), оплатив половину вартості аналізу крові в сумі 895 грн. ( а.с. 112). Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів понесених або майбутніх витрат на дитину, які обумовлюють в розмірі 1000 грн. на місяць. Суд вважає, що додані копії виписок з медичної карти (а.с. 47-57), не є належним доказом додаткових щомісячних витрат у розмірі про який зазначає позивач. Крім того, як вбачається з копій дублікатів квитанцій про сплату аліментів відповідач [PERSON] сплачував аліменти на утримання дитини у розмірі 750 гривень ( а.с.98-100). Суд погоджується із запереченнями відповідача та вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки відповідач фактично відшкодував понесені додаткові витрати на утримання дитини. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави.. На підставі викладеного,

Outcome: partial