Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню та утриманню дитини. У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала. Відповідач до судового засідання після перерви не з»явився, про час і місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування позов про позбавлення батьківських прав визнала і підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON],[INFO]. Суд вислухав сторони, пояснення малолітнього [PERSON], вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2010 рік - актовий запис про народження №160, вчинений 18.03.2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] - актовий запис про народження №1502, вчинений 11.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Одесі. Після розірвання шлюбу між сторонами малолітній [PERSON] проживає з матір»ю. Аліменти на утримання малолітнього [PERSON] відповідач зобов»язаний сплачувати на підставі виконавчого листа, виданого 16.03.2010 року Київським райсудом м.Одеси. Станом на день вирішення дано спору позивач має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] за період з 2014 року по 2016 рік. Позивачка стверджує, що відповідач долею сина не цікавиться, станом здоров»я- не опікується, з дитиною не спілкується, участі у вихованні і в утриманні дитини не приймає, що син не пам»ятає батька і не має ніяких почуттів до нього. [PERSON] вимагає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], посилаючись на інтереси дитини. На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання, свідоцтво про народження [PERSON], довідку з учбового закладу, що відвідує хлопчик, характеристика на дитину з учбового закладу, довідку про розмір доходів матері, довідку з державної виконавчої служби про розмір аліментів, сплачених [PERSON] на користь [PERSON], рішення Київського райсуду м.Одеси про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам та неустойки від 29.09.2016 року, письмові пояснення свідків, висновок Київської рай адміністрація як органу опіки та піклування від 13.04.2016 року та висновок рай адміністрації від 24.11.2016 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON],[INFO]. Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, в минулих судових засіданнях надавав пояснення (в усній та письмовій формі) і заперечував проти позову [PERSON], стверджуючи, що після розірвання шлюбу регулярно зустрічався з сином, брав його до себе, надалі позивачка почала чинити перешкоди йому у спілкуванні з сином, тому щоб не травмувати дитину він - [PERSON] припинив зустрічі з сином, але постійно і регулярно надавав матеріальну допомогу синові - не тільки сплачував аліменти, але купував одяг, взуття, ліки, шкільне обладнання, все що вимагала [PERSON] Наявність заборгованості по аліментам відповідач пояснив тяжким матеріальним становищем - він має іншу сім»ю і в цій сім»ї у нього народилось двоє дітей. При викладених обставинах суд вважає позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] обгрунтованим і підлягаючим задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз»яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітнього сина [PERSON],[INFO], оскільки протягом тривалого часу він не проявляв відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити. Так, 13.04.2016 року Київська рай адміністрація, як орган опіки та піклування , вирішуючи питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав встановила, що [PERSON] свої батьківські обов»язки у відношенні до малолітнього сина [PERSON] не виконував протягом довгого часу, але на засіданні ради опіки категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав і Київська райдаміністрація у висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношення малолітнього [PERSON] зазначила, що вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав та надала [PERSON] 6 місяців для того, щоб він змінив свою поведінку у відношенні до малолітнього сина та своє ставлення до батьківських обов»язків. За закінченням вказаного строку [PERSON] знову звернулась до органу опіки та піклування з заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні сина [PERSON], посилаючись на умисне ухилення відповідача від виконання батьківських прав - батько з сином не спілкується, не цікавиться долею дитини, заборгованість по сплаті аліментів не сплатив. Київська рай адміністрація як орган опіки та піклування 24.11.2016 року повторно розглядала питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] і зробила висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON]. Суд вислухав пояснення малолітнього [PERSON]. Хлопчик в судовому засіданні пояснив, що він не пам»ятає [PERSON], тому коли відповідач прийшов до школи він його злякався. Малолітній [PERSON] також пояснив, що він проживає з матір»ю і маленькою сестричкою. Право позивачки звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України.

Outcome: approved