Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №223307748 від 14.08.2008 року про надання кредиту, відповідачу було надано кредит в сумі 181 900 доларів США терміном на 120 місяців по 14.08.2018 р., із розрахунку 13,85 % річних за час фактичного користування кредитом, а відповідач зобов»язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов»язання згідно з даним договором у повному обсязі. Відповідно до умов цього договору кредит надано позичальнику на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 6.1 надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок Позичальника. Факт отримання кредитних коштів позичальником підтверджується меморіальним валютним ордером від 14.08.2008 року. Згідно п. 7.1 договору погашення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно ануїтет ними платежами починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в дату, відповідно до п. 1.3.3, а саме 14 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту. Банк свої зобов»язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 181 900,00 доларів США, проте відповідач належним чином не виконує умови договору. Станом на 13.03.2015 року сума заборгованості за кредитним договором від 14.08.2008 року складає 206 065,32 долара США, що еквівалентно по курсу НБУ 4 454 320,11 грн., з них: заборгованість за кредитом - 128 258,75 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 2 772 448,71 грн.; у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 13 424,13 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 290 176,79 грн.; заборгованості за відсотками - 18 840,67 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 407 261,03 грн.; у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 17 526,63 долара США, що еквівалентно по курсу НБУ 378 856,67 грн., пені за прострочення кредиту та відсотків - 58 965,90 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 274 610,37 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, надіславши письмову заяву в якій просив про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просив проводити розгляд справи без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його реєстрації. На підставі ст. 224 ЦПК, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі, визнавши причину неявки до суду відповідача не поважною. Вивчивши письмові матеріали справи судом було встановлено наступне. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма правами та обов»язкаи ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Протоколом загальних зборів акціонерів від 14.10.2009 року прийнято рішення про зміну найменування ВАТ на ПАТ. Відповідно до кредитного договору №223307748 від 14.08.2008 року про надання кредиту, відповідачу було надано кредит в сумі 181 900 доларів США терміном на 120 місяців по 14.08.2018 р., із розрахунку 13,85 % річних за час фактичного користування кредитом, а відповідач зобов»язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов»язання згідно з даним договором у повному обсязі. Відповідно до умов цього договору кредит надано позичальнику на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 6.1 надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок Позичальника. Факт отримання кредитних коштів позичальником підтверджується меморіальним валютним ордером від 14.08.2008 року. Згідно п. 7.1 договору погашення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно ануїтет ними платежами починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в дату, відповідно до п. 1.3.3, а саме 14 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту. 27.03.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору відповідно до умов якої, тимчасово на період з 27.03.2009 року по 27.03.2010 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу позичальника до розміру визначеного в Графіку погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди. 05.06.2009 року Кредитор та Позичальник уклали додаткову угоду №2 до Кредитного договору відповідно до умов якої, з 05.06.2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості, у зв»язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. 02.06.2010 року Кредитор та Позичальник уклали Додаткову угоду №3 до Кредитного договору відповідно до якої, строк кредиту збільшився на 11 календарних місяців, дата остаточного погашення кредиту 14.11.2019 року. Тимчасово, на період з 14.06.2010 року по 13.06.2011 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу Позичальника до розміру визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди. Відповідно до п. 2.3.3 Додаткової угоди фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на 12 календарних дня з дня закінчення відстрочки сплати процентів на суму залишкової заборгованості за процентами, у зв»язку з чим відбувається зміна строку погашення позичальником цієї заборгованості. 04.04.2013 року між Кредитором та Позичальником було укладено Додаткову угоду до кредитного договору на підставі якої, тимчасово на період з 14.04.2013 року по 13.04.2014 року сторони домовилися зменшити розмір щомісячного платежу позичальника до розміру визначеного в Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди. На підставі додаткової угоди фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на 15 календарних дня з дня закінчення відстрочки сплати процентів на суму залишкової заборгованості за процентами, у зв»язку з чим відбувається зміна строку погашення позичальником цієї заборгованості. Відповідно до п. 7.5 цього договору в разі недостатності на поточному рахунку позичальника коштів, належних до сплати Банку за цим договором, на дату платежу, позичальник вважається таким, що прострочив виконання своїх зобов»язань за цим договором. При простроченні погашення кредиту проценти нараховуються за весь строк фактичного користування кредитом на суму фактичної заборгованості, в тому числі протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті додатково до сум, передбачених Графіком. Станом на 13.03.2015 року сума заборгованості за кредитним договором від 14.08.2008 року складає 206 065,32 долара США, що еквівалентно по курсу НБУ 4 454 320,11 грн., з них: заборгованість за кредитом - 128 258,75 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 2 772 448,71 грн.; у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 13 424,13 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 290 176,79 грн.; заборгованості за відсотками - 18 840,67 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 407 261,03 грн.; у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 17 526,63 долара США, що еквівалентно по курсу НБУ 378 856,67 грн., пені за прострочення кредиту та відсотків - 58 965,90 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 1 274 610,37 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. 06.08.2014 року Позичальнику було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов»язань, проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. За прострочення виконання будь-яких грошових зобов»язань за кредитним договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суму за кожен день прострочення. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору від 14.08.2008 року, в частині повернення кредиту в строки передбачені умовами договору, а тому не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України грошові зобов'язання на території України повинні бути виконані в гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України по зобов'язанням можливе лише у разі дотримання порядку та умов, передбачених законом. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як було встановлено судом, відповідно до вимог ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» позивач на момент укладання кредитного договору мав ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями. Таким чином, позивач правомірно надав кредит в іноземній валюті відповідачу. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2013 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягувати кошти в іноземній валюті, суд в резолютивній частині зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України». Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Однак пеня не підлягає стягненню в іноземній валюті та має бути стягнута у гривневому еквіваленті, оскільки згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України). Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін ( ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"). Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов"язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, суд дійшов до висновку, що пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України -гривні. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючі наведені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в сумі 3 654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial