Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та встановити порядок виконання рішення. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Крім того, у квартирі зареєстровані та проживають позивач та її батько, [PERSON]. У 2012 році відповідач залишив добровільно житло та забрав всі свої речі, маючи намір жити окремо. З 2012 року по теперішній час відповідач не проживає за вказаною адресою, не сплачує комунальні послуги. Усі витрати по оплаті комунальних послуг несе позивач, яка є інвалідом другої групи та [PERSON], який є пенсіонером. Оскільки відповідач не знявся з реєстраційного обліку, а зараз місце його проживання невідомо, позивач змушена була звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримала та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з'являвся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з довідкою (випискою з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] (з 25.10.1995 р.), [PERSON] (з 25.05.2006 р.) та [PERSON] (з 21.07.2004 р.). Квартира за адресою: [ADDRESS] належить місцевим радам. Згідно акту непроживання від 12.01.2016 року, складеного [PERSON], [PERSON] та засвідченого печаткою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мікрон-68» було встановлено, що [PERSON], [INFO] не проживає за адресою [ADDRESS] з 2012 року по теперішній час; житловим приміщенням не користується; житлову площу [PERSON] залишив добровільно. Відповідно до відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON], [INFO] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], будучи зареєстрованою у [ADDRESS] проживає за зазначеною адресою з 2012 року. Зважаючи на той факт, що квартира за адресою: [ADDRESS] не перебуває у власності осіб, які нею користуються, спірні відносини регулюються Главою 2 ЖК УРСР. Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю за вказаною адресою більш, ніж шість місяців. Таким чином, позовні вимо ги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту цієї норми закону, ухвалене рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за відповідною адресою, що передбачено ст. 217 ЦПК України. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved