Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] мотивуючи позовні вимоги тим, що 23.05.1981 року уклала із ним шлюб від якого у них неповнолітніх дітей нема. Одруження із відповідачем виявилось невдалим, так як між ними часто виникають сварки, що потягнуло втрату до чоловіка почуття довіри та любові. Протягом більш ні одного року вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сімя розпалася остаточно, так як вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала із підстав зазначених в позові та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, про що подав відповідну заяву. Причиною розпаду сім"ї вважає зраду подружній вірності позивачкою. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-СГ №450897, яке видано Бортниківською сільською радою Жидачівського району Львівської області, вбачається, що 23.05.1981 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище "Павлишин". Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивачка та відповідач не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, у судовому засіданні вказала, що бажає залишити набуте у шлюбі прізвище, тому вона вправі іменуватись набутим у шлюбі прізвищем "Павлишин". Розприділяючи судові витрати, суд віжповідно до вимог ст.88 ЦПК УКраїни, приходить до висновку, що із відповідача слід стягнути на користь позивачки документально підтверджені нею витрати, а саме оплачений нею судовий збір при поданні позовної заяви у розмірі 243,6 грн..

Outcome: approved