Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в сумі 54,23 долари США яка складається із суми простроченої заборгованості 9,54 долари США; суми простроченої заборгованості за процентами у розмірі 44,69 доларів США, а також пені за не своєчасне погашення заборгованості по кредиту у розмірі 87470,05 гривень. На обґрунтування позовних вимог надали пакет документів. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, суду дала покази аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з,явився, його інтереси представляв адвокат [PERSON], який позовні вимоги визнав частково, до суду надав письмове заперечення, із змісту якого вбачається, що просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки необхідно застосувати строк позовної давності щодо основної заборгованості за кредитним договором в сумі 54,23 долари США. А також в частині стягнення пені та нарахування 3% річних внаслідок заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити і застосувати також строк позовної давності. В судовому засіданні було встановлено, що 09 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір №51/АА-00001.08.2 від 09.04.2008 року про відкриття Позичальнику не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 10633 доларів США 00 центів терміном по 09 квітня 2013 року включно. Кредитні кошти надаються виключно:купівлю автомобіля та сплату страхових платежів(а.с.3-12). З 27.09.2009 року Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК». Відповідно до Постанови Правління національного Банку України від 13.09.2009 року№138 призначена Тимчасова адміністрація ПАТ «РОДОВІД» яка працювала з 16.03.2009 року по 15.09.2011 року. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 № 880-р\~ «Про утворення санаційного банку», прийнято рішення про створення санаційного банку на базі Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», який набув статусу такого банку з моменту видачі йому Національним банком України ліцензії санаційного банку. Згідно п.1.5. Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом була встановлена в розмірі 12,5%процентів річних, яка 17.10.2008 року була збільшена до 16%річних Додатковою угодою до Кредитного договору. Відповідно виписки з балансового рахунку та заяви на видачу готівки № 109637 від 09.04.2008 року, Банк видав [PERSON], 10633,00 доларів США на придбання автомобіля (а.с.24). Відповідно до п.3.1 Кредитного договору Позичальник зобов"язувався погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 177,22 доларів США 22 цента та нарахованим процентам шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого поточного рахунку на рахунок Банку. Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунку,вказані у п.п.1.3,1.6 цього Договору. Відповідно п.3.1.2. Повернути одержані кредити згідно з умовами цього Договору не пізніше 09 квітня 2013 року. П.4.1. даного Договору передбачено порядок розрахунку процентів за вказаним кредитом. П.6.2 даного Договору передбачено дострокове погашення кредиту і сплачувати проценти. З детального розпису сукупної вартості кредиту (а.с.10) вбачається, що між сторонами було узгоджено графік щомісячного платежу сум, а саме кінцевий термін платежу кожного місяця припадав на 10 число. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 15 червня 2015 року вбачається, що відповідач починаючи з 05.05.2008 року кожного місяця вносив періодичні платежі погашення заборгованості і нарахованих процентів. 25.09.2009 року Банк «РОДОВІД» на адресу [PERSON], направив вимогу із застереженням того, що на 25.08.2009 року у нього є заборгованість по кредиту у розмірі 1372,48 доларів США. 13.10.2009 року в суму погашення заборгованості по кредиту зарахована суму у розмірі 3936 гривень 21 копійка, сума від продажу автомобіля банком, це не заперечував представник позивача. Далі вбачається, що відповідач вносив кожного місяця менші суми ніж ті що передбачені графіком платежів кожного місяця, у звязку з підвищенням курсу долару та процентної ставки. Відповідно до наданої квитанції №2161_1 від 29.03.2011 року [PERSON], остаточно вніс 3417,39 доларів США на виконання грошових зобов,язань за кредитним договором, при цьому як вбачається з графіку погашення заборгованості сума погашення заборгованості по кредиту 3375,83 долари США, сума погашення нарахованих процентів за кредитом - 41,2долари США. Із наданого розрахунку вбачається, що всього на 29.03.2011 року сплачено 10623,46 долари США (сума заборгованості по кредиту), але це було виявлено на 10.04.2013 року. Відповідно до наданого розрахунку пені та трьох процентів вбачається, що залишок простроченої суми основної заборгованості банком проводився помісячно, а саме з 11.09.2009 року по 13.10.2009 року був борг 1073,89 доларів США,а потім боргів немає і тільки на 10.04.2013 року виникає борг у розмірі 9,54 долари США, а також процентів іна дану суму починають нараховувати штрафні санкції. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. В обґрунтування позовних вимог позивачами надано до суду ксерокопію Договору. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Підтвердженням того, що між сторонами був укладений договір, є сам Договір і Додаток до Договору. Відповідно до ч.3,4 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. З наданих документів вбачається, що Договір і Додаток до Кредитного Договору відповідач укладав з представником банку в особі начальника Славутицького відділення №1 ВАТ «РОДОВІД БАНК», в той же час 29.03.2011 року останню суму по кредиту вніс в Чернігівське регіональне управління Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» яке знаходилося у м. Чернігові, через закриття філії у м. Славутичі, оскільки в даному періоді за рішенням Національного банку України була введена тимчасова адміністрація банку. Тобто в при розрахунку за кредитний договір йому було касиром названа остаточна сума до сплати по кредиту по загальній сумі і процентам, з наданих розрахунків вбачається, що відповідач вважав, що повністю розрахувався з Банком за кредитним договором, тобто з 29.03.2011 року по день подачі позовної заяви (23.06.2015 року), коли залишалося сплатити лише 9,54 долари США за тіло кредиту. З наданих розрахунків вбачається, що даний борг банком було виявлено 10.04.2013 року, проте банк ніяких вимог відповідачу не надсилав, що є борг у розмірі 9,54 долари США, який фактично виник з 10.04.2009 року. Суд вважає, що в даному випадку банк зловживав своїм правом і навмисно затягнув час та нараховував відсотки та розмір пені за договором, починаючи з 13.01.2009 року по 15.06.2015 року включно не зважаючи, що термін кредитного договору закінчився ще в квітні 2013 року. Із змісту Кредитного Договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк 09 квітня 2013 року. Тобто графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як вбачається з розрахунку погашення кредитної заборгованості, наданої Банком разом з позовом, [PERSON], перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з 30 березня 2011 року (11.04.2011 року відповідно графіку), у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та інших нарахувань Банк звернувся лише 23 червня 2015 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і платежі нараховані після закінчення договору. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Отже як видно з розрахунку погашення кредитної заборгованості наданої позивачем, залишок 9,54 доларів США основної заборгованості та нарахованих процентів в розмірі 44,69 доларів США позивачем було виявлено вже 30 березня 2011 року відповідно до графіку 11.04.2011 року), то й відповідно вимог ст.ст. 253, 261 ЦК України право вимоги у Банку виникло саме з цього часу, і що свідчить про пропуск позовної давності позивачем пред'явленням позову тільки 23.06.2015 року. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до роз,яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а саме в п.27 даної постанови № 5 від 30.03.2012 року, зазначено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. З урахуванням Правової позиції ВСУ у справі №6-116 цс 13 від 06.11.2013року. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 07 листопада 2012 року. Отже до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно із ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається за правилами ст. 253 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події (ухвала ВССУ від 07.11.2012р.). Таким чином, оскільки строк дії кредитного договору закінчився 09 квітня 2013 року, строк до якого мали нараховуватися відсотки за користування кредитом, пеня та інші нарахування, то відповідно строк по стягненню нарахованої за час дії договору пені та іншого сплив 09 квітня 2014 року. Відповідно до вимог ст.10,60 ЦПК України, кожан сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, в даному випадку суд прийшов до висновку що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв,язку з пропуском строку позовної давності оскільки статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Проте відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш порівняно із загальною позовною давністю, наприклад один рік. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги безпідставні і не підлягають задоволенню, оскільки позивачами пропущено строк позовної давності як основний так і спеціальний,. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку, оскільки відмовлено в задоволенні позовних вимог, то вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат, а саме сплаченого судового збору також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed