Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у квартирі, але з 2013 року і до цього часу там не проживає. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. На підставі ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням. 24.10.2018 у справі було відкрито провадженні та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з"явилася, надіслала заяву у якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі і просить справу розглядати без її участі. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи 26.11.2018, 10.12.2018, 22.12.2018 та 24.01.2019 за місцем реєстраційного обліку, яке підтверджене довідкою Іванківської селищної ради. За даними, отриманими з поштового відділення 10.11.2018, 07.12.2018, 21.12.2018 та 28.12.2018 відповідач за зазначеною адресою не проживає. Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України саме ці дні і вважаються днем вручення судової повістки. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, встановивши обставини справи, що підтвердженні засобами доказування, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 137445920 від 12.09.2018 та № 136253166 від 01.09.2018. Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Іванківської селищної ради № 02-48-212 від 22.10.2018, [PERSON] зареєстрований у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS]. Направлена відповідачу рекомендована кореспонденція за вказаною адресою була повернута з відміткою «не проживає». Відповідно до акту підтвердження факту проживання на території Іванківської селищної ради від 20.07.2018 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Фактично там проживають [PERSON] та [PERSON] Син позивачки, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2013 року. Отже, цими документами доведено, що відповідач фактично у квартирі позивача не проживає понад 3 роки без поважних причин. Добровільно знятися з реєстрації відповідач, як стверджує позивач, відмовляється. Заперечень цього факту суду не надано. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України „член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним та власником житла або законом». Ч.1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, судом встановлено факт не проживання відповідача у квартирі позивача з 2013 року (понад один рік), поважності причин такого не проживання відповідач суду не надав, будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачкою щодо не проживання у квартирі, немає, тому суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Позивач просила судові витрати покласти на неї. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved