Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею за вищевказаною адресою зареєстровані донька [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON]. Однак, відповідач фактично чотири роки в зазначеній квартирі не проживає. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Вказала, що в неї виникають проблеми за сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але враховуються за відповідача [PERSON] Також вона не може оформити субсидію під час опалювального сезону, чим порушуються її права. Таким чином, вважає, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі більше ніж чотири роки залишаючись бути зареєстрованим в ній, а тому позивач змушений сплачувати за відповідача додаткові комунальні платежі. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача у заочному порядку, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 07 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2233, належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно довідки КП ЖЕК № 4 від 13.11.2014 року № 3000 за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], 1976 року народження, колишній чоловік [PERSON], 1979 року народження, донька [PERSON], 2004 року народження, (а.с.9). Як вбачається акта про не проживання особи від 28.12.2014 року, [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не проживає та не з"являється у квартирі [ADDRESS], з лютого 2010 року (а.с. 5). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищевикладеного вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], який з реєстраційного обліку належної позивачу квартири не знятий, що змушує позивача нести витрати по комунальним платежам і обмежує її право вільно користуватись та розпоряджатись належним її майном. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11р. сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що відповідач не проживає в квартирі, яка належить позивачу, і місце його перебування не відомо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, так як в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та відповідного обґрунтування.

Outcome: partial