Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є його колишнім працівником, працювала на посаді "Менеджера" на підставі трудового договору від 08 листопада 2012 року. Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року [PERSON] визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 , ч. 3 ст. 191 КК України, цивільні позови потерпілих задоволено частково та стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди загалом 21 338,00грн. Позивач сплатив потерпілим заподіяну матеріальну шкоду. Посилаючись на ст. 1191 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу до винної особи 21 338,00грн. та судовий збір у розмірі 704,80грн. У судове засідання учасники справи не з"явилися, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримав. Відповідачка позов не визнала з підстав, що викладені нею у відзиві. Обгрунтовуючи заперечення на позов відповідач у відзиві від 06.04.2018 року зазначила, що дійсно з 08 листопада 2012 року працювала у позивача на посаді менеджера-консультанта з продажу метало пластикових вікон та дверей, однак угоди про несення повної матеріальної відповідальності не укладала. Крім того, вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року, яким з [PERSON] було стягнуто кошти на відшкодування матеріальної шкоди цивільним позивачам, ним не оскаржено. У задоволенні позову просила відмовити у зв"язку з необгрунтованістю. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ч. 1 ст.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Судом встановлено, що 08 листопада 2012 року між фізичною особою, яка використовує найману працю, [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, який цієї ж дати зареєстровано за №14021200988 Заводським центром зайнятості м.Миколаєва. За умовами вказаного договору [PERSON] була прийнята на посаду менеджера та згідно з п.2 зобов'язана виконувати обов'язки менеджера-консультанта з вікон та дверей металевих та ПВХ, менеджеру зі збуту (а.с.6-7). Згідно з посадовою інструкцією менеджера по продажу [PERSON] здійснювала роботу з клієнтами; оформляла договірні та бухгалтерські документи; контролювала дебіторську заборгованість клієнтів; забезпечувала своєчасне погашення дебіторської заборгованості клієнтами; вела облік прибутку та розтрат грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей; перераховувала (передавала) грошові кошти (виручку) роботодавцю по даті надходження; щоденно представляла звіти по руху коштів. Відповідно до вказаної посадової інструкції [PERSON] несла відповідальність за зберігання грошових коштів та товаро-матеріальних цінностей власника; повну матеріальну відповідальність згідно з діючим законодавством України (а.с.8). В порушення трудового договору та посадової інструкції [PERSON] протягом жовтня 2014 року отримала замовлення від імені фізичної особи-підприємця [PERSON] на виготовлення та встановлення метало пластикових вікон і дверей, та авансову оплату за їх виготовлення та установку від клієнтів у загальному розмірі 21338,00грн. На підтвердження позивачем надані копії договорів, укладених з клієнтами (а.с.10-22). Вказані кошти відповідачем не були перераховані на рахунок позивача, а привласнені, з корисливих мотивів. Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 08 лютого 2016 року та ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 квітня 2016 року [PERSON] визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 70 КК України та засуджено до трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з доступом до матеріальних цінностей та розпорядження ними, на два роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строк на один рік. Цивільні позови потерпілих задоволено частково, з фізичної особи-підприємця [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих [PERSON], [INFO], - 1750 грн., [PERSON], [INFO] - 2000 грн., [PERSON], [INFO] - 1400 грн., [PERSON], [INFO] - 1000 грн., [PERSON], [INFO], - 1000 грн., [PERSON], [INFO], - 800 грн., [PERSON], [INFO], - 600 грн., [PERSON], [INFO], - 2800 грн., [PERSON], [INFO], - 2100 грн., [PERSON], [INFO], - 700 грн., [PERSON], [INFO], - 2988 грн., [PERSON], [INFO], - 3000 грн., [PERSON], [INFO],- 1200 грн. Всього стягнуто стягнуто 21 338,00грн.(а.с.24-45, 46-62). Згідно наданих розписок (а.с.64-76), позивачем виконано вирок та сплачено на користь цивільних позивачів кошти на відшкодування збитків у розмірі 21 338,00грн. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов"язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питаннях чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування коштів підлягає задоволенню. Посилання відповідача на ту обставину, що між нею та позивачем не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність не заслуговує на увагу, оскільки шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved