Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду з позовом, наполягав на поновленні його на посаді старшого стрільця стрілецької команди станції Котовськ першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони; стягненні з першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Представник відповідача, який водночас представляв інтереси ДП «Одеська залізниця», позов не визнав повністю, стверджував, що установа, яку вона представляє не є належним відповідачем по справі, бо не є юридичною особою, а структурним підрозділом служби відомчої воєнізованої охорони ДП «Одеська залізниця», яка займає відповідне місце в структурі ДП «Одеська залізниця»; крім того, позивач проігнорував своє право звернутися до КТС установи, а відразу звернувся до суду. Нарешті, звільнення позивача було здійснено у відповідності з чинним КЗпП України на підставі достеменно встановленого факту перебування ним 12 лютого 2015 року в обідній час у нетверезому стані у період перебування у відрядженні. З цих підстав просила у позові відмовити.У подальшому у судове засідання не з"явився з невідомих суду підстав, хоча про час тв місце розгляду справи був повідомлений. Притягнутий до участі у справі в порядку ст. 237 КЗпП України [PERSON] жодного разу у судове засідання не зявився, не надав цьому поважних підстав, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся, чому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд дійшов до наступного. Встановлено, що наказом № 413 від 13 червня 1995 року позивач був прийнятий на роботу до першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на посаду стрільця стрілецької команди станції Котовськ. Наказом начальника першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони [PERSON] № 44-ос від 02 березня 2015 року позивача було звільнено з вищевказаної займаної посади, тобто за появу за появу на робочому місці у нетверезому стані 12 лютого 2015 року. Звільнення позивача було погоджено з профспілкою комітетом установи, згідно його засідання від 16 лютого 2015 року. Підставою для його звільнення стало складання протоколу про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2015 року органом внутрішніх справ та притягнення позивача 19 лютого 2015 року до адміністративної відповідальності за ст. 178 ч.1 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 85 грн., тобто за появу у нетверезому стані в громадському місці. Не погодившись з цим позивач оскаржив зазначену постанову до суду. Але, постановою суду від 25 березня 2015 року вказана постанова була залишена у чинній силі і на теперішній час рішення (постанова)суду має законну силу. Ці обставини стверджувалися сторонами та доведені матеріалами справи. Саме це і змусило позивача звернутися до суду з позовом, не погодившись зі своїм звільненням. Судом достеменно встановлено, що 12 лютого 2015 року у позивача був вихідний день, тобто він, був вільний від виконання своїх службових обовязків, передбачених трудовим договором (контрактом). Незважаючи на це, він, як профгрупорг Котовської стрілецької команди і член профкому першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони був направлений до м. Одеси для участі у профспілковій конференції трудового контракту першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони ДП «Одеська залізниця» по виконанню колективного договору. Після закінчення роботи якої і відбулося вживання позивачем спиртних напоїв, у підсумку чого його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 178 ч.1 КУпАП. Але, виконання позивачем 12 лютого 2015 року обовязків, як члена профсоюзного комітету, свідчить про те, що він виконував свої громадські функції, які не повязані з виконанням своїх службових обовязків, обумовлених його трудовим контрактом. Тому, звинувачувати його у появі у нетверезому стані на робочому місці (роботі), як це передбачено ст. 40 п. 7 КЗпП України передчасно. До того ж, ніяких негативних наслідків скоєння позивачем правопорушення передбаченого ст..178 п.1 КУпП не потягло, а відтак, важкість ним заподіяного не відповідає суворій мірі покарання; враховуючи те, що звільнення, щ роботи являє собою крайню міру покарання для працівника, який до речі, з 1995 року виконував належним чином свої обовязки, позитивно характеризується на роботі, даних про притягнення його до адміністративної відповідальності попередньо не надано. Крім того, достеменно встановлено, що звільнення позивача було здійснено за загодою профспілкового комітету ВОХР-ОД 16 лютого 2015 року (протокол № 88, а.с.32) у відсутності самого [PERSON], незважаючи на те, що останній у цей час перебував на навчанні (згідно доданого). Нарешті, виходячи з характеристики позивача, він являється профгрупоргом Котовської стрілецької команди першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони. Згідно ст.. 41 Закону України «Про професійні спілки та гарантії її діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового працівника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу,членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (обєднання профспілок). В даному випадку Одеського дорожнього комітету профспілки залізничників та транспортних будівельників. Відповідач знехтував цією вимогою закону, чим порушив встановлений порядок звільнення позивача з роботи. За таких підстав позивач повинен бути поновлений на роботі зі сплатою йому зарплатні за весь час вимушеного прогулу, тобто з 02 березня 2015 року по час поновлення його на роботі, тобто до 14 січня 2016 року у розмірі 40532,41 грн. (3860 грн. *10 міс.+1930,11 грн.(15 днів січня). Поновлюючи позивача на роботі та сплачуючи йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, суд,

Outcome: partial