Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості з відшкодування витрат за отримані комунальні послуги у загальному розмірі 9214,83 грн., у тому числі: заборгованості з відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення у розмірі 8415,36 грн. за період з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року; заборгованості з відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн., період нарахування з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року. Також просив стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2102,00 грн. за сплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що останнє відоме місце проживання відповідача знаходиться за адресою: [ADDRESS] , також, відповідно до Інформаційної довідки щодо відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач є власником майна квартири [ADDRESS] . За період виникнення у відповідача заборгованості, яка є предметом даного позову, багатоквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , перебував в управлінні ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Підлісна», яке зареєстровано у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій (код ЄДРПОУ 39173209) та створене шляхом процедури виділу, саме для експлуатації і обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , а також експлуатації і обслуговування прибудинкових територій вказаного житлового будинку, що підтверджується статутними документами Товариства. Для забезпечення потреб власників квартир даного житлового будинку комунальними послугами, функціонування систем життєзабезпечення будинку, а також, у зв`язку з відсутністю укладених прямих договорів між власниками квартир та постачальниками послуг з теплозабезпечення, постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» було вимушено виконувати функції замовника, укладаючи з відповідними спеціалізованими організаціями договори щодо водопостачання і водовідведення та закупівлі газу на підігрів теплоносіїв для опалення і гарячого водопостачання. Також позивач зазначає, що 30 квітня 2014 року, між СТ «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» (Балансоутримувач) та ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» (Управитель) було укладено договір про передання функцій із забезпечення експлуатації об`єктів нерухомості, предметом якого є передача Балансоутримувачем Управителю функцій із забезпечення належної експлуатації житлового будинку, що утримується на балансі Балансоутримувача і функцій із забезпечення належної експлуатації внутрішніх інженерних мереж та технічного обладнання цього житлового будинку у відповідності до умов Договору. Відповідно до умов вищезазначеного Договору, а саме пункту 2.2.3. Управитель має право укладати відповідні договори з виробниками (постачальниками) житлово-комунальних послуг на постачання комунальних послуг (природний газ для підігріву теплоносіїв для опалення та гарячого водопостачання, електроенергії, послуг з водопостачання та водовідведення, тощо) у житловий будинок. Позивач повідомляє, що він не є виконавцем з постачання вищезазначених комунальних послуг, за відшкодування витрат яких склалася заборгованість, та відповідно не отримував і не отримує за це прибуток. ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» лише закуповувало газ, потрібний для потреб власників квартир житлового будинку на опалення та підігрів гарячої води, оскільки даний житловий будинок обладнаний автономною котельнею. Позивач зазначив, що станом на дату подання данного позову, у відповідача перед позивачем склалася заборгованість з відшкодування витрат за отримані комунальні послуги у загальному розмірі 9 214,83 грн., а саме: 1) відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 8415,36 грн., період нарахування: з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року; 2) відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн., період нарахування: з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року. Інформація відносно тарифу, показань лічильників, обсягу спожитого природного газу, вартості відшкодування витрат на закупівлю газу для підігріву води та використаного на опалення (газо-теплопостачання), зазначаються у рахунках за житлово-комунальні послуги. Щодо строку позовної давності стосовно заборгованості по відшкодуванню витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 8415,36 грн., період нарахування: з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року та відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн., період нарахування: з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року, позивач звертає увагу, що відповідачем протягом всього періоду заборгованості, періодично сплачувались грошові кошти в рахунок погашення наявної заборгованості, але не у повному обсязі, а лише частково. Так Відповідачем було сплачено 15 травня 2018 року суму боргу у рахунок відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 1871,12 грн., а 04 квітня 2018 р. було сплачено суму боргу у розмірі 46,79 грн. у рахунок відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води. Дана дія з боку споживача, свідчить про факт переривання строку позовної давності та відповідає вимогам статті 264 Цивільного Кодексу України, яка передбачає переривання перебігу строку позовної давності. Тобто новий строк позовної давності щодо пред`явлення вимог ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» до Відповідача за відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) починається з 16 травня 2018 року, а щодо відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води - з 05 квітня 2018 року. Таким чином ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» подає позовну заяву до відповідача про стягнення заборгованості з відшкодування витрат за спожиті житлово-комунальні послуги в період строку позовної даності. Також Позивач зазначив, що комунальні послуги у зазначений період споживачу надавались і ним споживались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг ним не спростований, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідач здійснював оплату нерегулярно та не в повному обсязі. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Обов`язок споживача щодо сплати за отримані житлово-комунальні послуги, випливає також із положень ст. 11 Цивільного Кодексу України, оскільки відповідач фактично користувався послугами, що надаються виконавцем. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. 22.03.2021 відповідач [PERSON] надала суду відзив, у якому просила відмвоити у задоволенні позову, посилаючись на те, що правовідносини, що склалила між сторонами не можуть регулюватися Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Позивачем не надано жодного аргументованого доказу, що саме сума позову підлягає нею відшкодування. Всі розрахунки зроблені передчасно, оскільки немає жодної прив`язки до площі квартири, до розподілення теплової енергії між мешканцями будинку. Жодного Акту виконаних послуг на опалення позивач їй не надав, рахунки не надсилав до подання позову. Також відповідач зазначила, що згідно відповіді директора ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» [PERSON] № 12 від 12 травня 2017 року ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» не є теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, а тому не здійснює продаж теплової енергії, або природного газу, не має відповідної ліцензії на цей вид діяльності, і не надає комунальних послуг (опалення чи постачання гарячої води тощо) у житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також на її звернення Харківська міська рада листом від 21.02.2017 повідомила, що за інформацією адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради згідно з базою даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, по Холодногірському району м. Харкова станом на 14.02.2017 вона перебуває на обліку та має 50-відсоткову знижку з оплати за житлово-комунальні послуги. 30.03.2021 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій надав додаткові обґрунтування позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача підтримала вказані позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на відсутність правовідносин між відповідачем та позивачем, та зазначав що відповідач комунальні послуги щодо підігріву води та опалення від позивача не отримував, доказів у підтвердження викладеного не надав. Суд дослідив у судовому засіданні довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 130), з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] . На обговорення було постановлено питання про залучення у якості співвідповідача [PERSON] , в ході якого представники сторін не заперечували проти залучення [PERSON] у якості співвідповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24.05.2021 по даній справі, було залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , адреса реєстрації [ADDRESS] . 27.05.2021 представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог по даній справі, відповідно до якої представник позивача просить стягнути солідарно заборгованості з відшкодування витрат за отримані комунальні послуги у загальному розмірі 9214,83 грн., у тому числі: заборгованості з відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення у розмірі 8415,36 грн. за період з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року; заборгованості з відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн., період нарахування з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року. Також просить стягнути солідарно з відповідачів судові витрати в розмірі 2102,00 грн. за сплату судового збору. Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з їх викликом. До судового засідання 30.06.2021 представник позивача не з`явилася. Надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі. Також надала через канцелярію суду додаткові докази для долучення до матеріалів справи. До судового засідання 30.06.2021 відповідач [PERSON] та її представник не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені були належним чином, про що свідчить підпис представника відповідача у явочному листі. Причини неявки суду не відомі. Крім того, з уточненими позовними вимогами представник відповідача був ознайомлений 27.05.2021. Відповідач [PERSON] також не з`явився до судового засідання 30.06.2021. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений був належним чином, про що свідчить його підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Надав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи не раніше серпня, у зв`язку із знаходженням на самоізоляціїї коронавірусної хвороби та надання додаткового часу на відзив. Судову повістку з позовною заявою та додатками до неї [PERSON] отримав 03.06.2021. Однак, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, не надано жодного підтверджуючого доказу причин не прибуття у судове засідання 30.06.2021 року та причин ненадання у визначений судом строк відзиву на позов. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких, суд розглянув справу на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судового засідання 30.06.2021 не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 130), зареєстрованою особою за адресою: [ADDRESS] , є фізична особа [PERSON] , що є по справі відповідачем 2. Відповідачі є споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової теріторії. Облік нарахувань та оплати за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . За вказаним рахунком, згідно наданих відомостей у відповідачів мається загальна сума заборгованості у загальному розмірі 9 214,83 грн. (дев`ять тисяч двісті чотирнадцять гривень 83 коп.), яка складається з заборгованості за: - відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 8415,36 грн., період нарахування: з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року; - відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн., період нарахування: з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року. Вимогами статті 12 ч. 3 ЦПК України визначено кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-IV (діяв до 01.05.2019 р.), утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Судом встановлено, що позивач є організацією, яка уповноважена надавати послуги, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: [ADDRESS] , організації та задоволення потреб мешканців будинку в житлово-комунальних та інших послугах, укладання договорів з суб`єктами господарювання для забезпечення житлового фонду комунальними послугами, нарахування, обліку та збору плати за надані споживачам послуги, а тому має право вимагати від відповідачів оплати послуг за надані житлово-комунальні послуги. Так, для забезпечення потреб власників квартир даного житлового будинку комунальними послугами, функціонування систем життєзабезпечення будинку, а також, у зв`язку з відсутністю укладених прямих договорів між власниками квартир та постачальниками послуг з теплозабезпечення, постачання гарячої води, водопостачання та водовідведення, ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» було вимушено виконувати функції замовника, укладаючи з відповідними спеціалізованими організаціями договори щодо водопостачання і водовідведення та закупівлі газу на підігрів теплоносіїв для опалення і гарячого водопостачання. 30 квітня 2014 року, між СТ «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» (Балансоутримувач) та ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» (Управитель) було укладено договір про передання функцій із забезпечення експлуатації об`єктів нерухомості, предметом якого є передача Балансоутримувачем Управителю функцій із забезпечення належної експлуатації житлового будинку, що утримується на балансі Балансоутримувача і функцій із забезпечення належної експлуатації внутрішніх інженерних мереж та технічного обладнання цього житлового будинку у відповідності до умов Договору. Відповідно до умов вищезазначеного Договору, а саме пункту 2.2.3. Управитель має право укладати відповідні договори з виробниками (постачальниками) житлово- комунальних послуг на постачання комунальних послуг (природний газ для підігріву теплоносіїв для опалення та гарячого водопостачання, електроенергії, послуг з водопостачання та водовідведення, тощо) у житловий будинок. Позивач не є виконавцем з постачання вищезазначених комунальних послуг, за відшкодування витрат яких склалася заборгованість, та відповідно не отримував і не отримує за це прибуток. ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» закуповувало газ, потрібний для потреб власників квартир житлового будинку на опалення та підігрів гарячої води, оскільки даний житловий будинок обладнаний автономною котельнею. ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» кожного місяця зазначало у рахунках на оплату житлово-комунальних послуг інформацію стосовно обсягу спожитого газу за місяць відповідно до показань приладів обліку газу на будинок, формулу за якою розраховувались дані витрати, тариф та вартість відшкодування відповідних витрат. Позивачем щомісяця, а саме, на початку місяця за розрахунковим, подавався до постачальника послуги з транспортування газу роздрукований звіт щодо обсягів спожитого у відповідному житловому будинку природного газу, який було витрачено на підігрів теплоносія для опалення та підігрів гарячої води, відповідно до показань приладу обліку газу на будинок, який встановлено у даному житловому будинку. Постачальник послуги з транспортування газу, відповідно до договору про транспортування природного газу, передавав дані щодо обсягів спожитого природного газу по даному житловому будинку, який обслуговував Позивач, постачальнику природного газу - НАК «Нафтогаз України», після чого між Позивачем та НАК «Нафтогаз України» складався Акт прийому-передачі природного газу, із зазначенням загального обсягу спожитого газу і тарифу на його постачання та транспортування. Тобто вартість 1 куб.м, природного газу є фіксованою та відображається в актах приймання передачі природного газу по кожному місяцю окремо, які надано позивачем до суду у якості доказів подальшого формування суми щодо відшкодування понесених Позивачем витрат мешканцями будинку. Вказані обставини доведені позивачем та не спростовані відповідачем 1 та відповідачем 2, а саме, доданими, актами. Інформація відносно тарифу, показань лічильників, обсягу спожитого природного газу, вартості відшкодування витрат на закупівлю газу для підігріву води та використаного на опалення (газо-теплопостачання), зазначаються у рахунках за житлово-комунальні послуги. Відповідно до положень ч.1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 633 ЦК України, публічний є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Виходячи з вимог зазначеної статті ЦК України перелік послуг по яким може бути укладено публічний договір не є вичерпним. Крім того, публічний договір передбачає обов`язковість однакових умов для всіх сторін. За вимогами 901, 903 ЦК України передбачено: за договором про надання послуг одна сторона (виконавець)зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ухвалі Верховного Суду України від 08.04.2009 року /справа № 6-1123св09/ та ухвали від 07.09.2011 року /справа № 6-56220св10/ роз`яснено, що відсутність між сторонами договірних відносин не є підставою для звільнення відповідача від оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, у листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 12/20-8-1276 від 31.08.2009 року зазначено, що відносно права підприємств житлово- комунального господарства подавати судові позови при відсутності договору слід зазначити, що чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну), а споживач зобов`язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки, відповідно до ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають не лише з підстав, передбачених цими актами, але й які за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Такими діями споживачів є фактичне користування послугами, що надаються виконавцем. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Відповідач, як власник квартири, отримує та користується наданими позивачем послугами, але сплачує за них не в повному обсязі, хоча законодавство не передбачає звільнення від оплати наданих послуг. Ненадання послуг відповідачам або надання їх неналежної якості відповідачами не доведено належними та допустимими доказами. Згідно зі ст. 525 Цивільного Кодексу України, однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на відшкодування спожитих комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, які вони отримують та користуються ними (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Правовідносини сторін до 01.05.2019 року регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, а з 01.05. 2019 після втрати вказаним законом чинності регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 9 листопада 2017 року, крім статті 1, частини першої статті 2, статей 3-, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3-1, 6, підпункту 1, підпункту "б" підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом; частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року. Зі змісту ч. 1 ст.11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконує попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об`єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об`єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник ( територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-IV (діяв до 01.05.2019 р.), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.І ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189-VIII (діє з 01.05.2019 р.), споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі статтею 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Частиною 1, 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивачем, за період виникнення у відповідачів заборгованості, було здійснено усі необхідні заходи для забезпечення власників квартир даного житлового будинку, у тому числі і Відповідача 1 та Відповідача 2, послугами з опалення (шляхом підігріву теплоносія) та гарячого водопостачання, тобто комунальні послуги у зазначений період споживачам надавались і ними споживались, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не звертались, факт отримання вказаних послуг ними не оспорений, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі здійснювали оплату нерегулярно та не в повному обсязі, вимогу щодо сплати заборгованості, яка містилась у рахунках на сплату житлово- комунальних послуг не виконували, чим порушили вимоги чинного законодавства України. Позивачем, додано розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Крім того, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачами протягом всього періоду заборгованості, періодично сплачувались грошові кошти в рахунок погашення наявної заборгованості, але не у повному обсязі, а лише частково. Так відповідачами було сплачено 15 травня 2018 року суму боргу у рахунок відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 1871,12 грн., а 04 квітня 2018 р. було сплачено суму боргу у розмірі 46,79 грн. у рахунок відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води. Дана дія з боку споживача, свідчить про факт переривання строку позовної давності та відповідає вимогам статті 264 Цивільного Кодексу України, яка передбачає переривання перебігу строку позовної давності. Тобто новий строк позовної давності щодо пред`явлення вимог ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» до відповідачів за відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) починається з 16 травня 2018 року, а щодо відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води - з 05 квітня 2018 року. Таким чином ТОВ «ПЕОЖБ «Підлісна» подано позовну заяву до відповідачів про стягнення заборгованості з відшкодування витрат за спожиті житлово-комунальні послуги в період строку позовної даності. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 3 статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 статті 18 Закону передбачений обов`язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів. Позивачем виконано вимог приписів пункту 2 частини першої статті 20 та пункту 4 частини другої статті 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких виконавець житлово-комунальних послуг зобов`язаний надавати споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Належне інформування споживачів про наявність заборгованості здійснювалось щомісячно шляхом квитанцій, які надсилаються власнику. Детальний розрахунок належних до сплати сум за надані послуги наведений у квитанціях, які позивач направляв відповідачу. Належних та допустимих доказів на підтвердження звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг або не надання послуг відповідачем у передбаченому ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України порядку суду не надано. Судом встановлено, що відповідачі фактично виконували умови договору, сплачували кошти за надані послуги, однак у них створилась заборгованість за вказаний період. Наявні у справі докази: акти приймання-передачі природного газу, акти з надання послуг з транспортування природного газу, акти наданих послуг з розподілу природного газу, складені щомісячно за період, що є предметом спору, дають підстави стверджувати, що послуги з газо-теплопостачання та за підігрів води відповідачам надано в повному обсязі. Суд вважає доведеним суму заборгованості відповідачів у загальному розмірі 9214,83 грн. (дев`ять тисяч двісті чотирнадцять гривень 83 коп.), яка складається з заборгованості за: відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для опалення (газо-теплопостачання) у розмірі 8415,36 грн., період нарахування: з 01.10.2017 року по 30.04.2018 року; та відшкодування витрат на закупівлю газу, використаного для підігріву води у розмірі 799,47 грн., період нарахування: з 01.01.2017 року по 28.02.2018 року. Судом були прийняті докази, надані в судовому засіданні обома сторонами, з метою дотримання принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст.ст. 12, 13 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Outcome: approved