Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 17 червня 1995 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склались через несумісність характерів, різні погляди на життя, що призводило до постійних суперечок та бійок. З вересня 2012 року шлюбних стосунків не підтримують. Просила розірвати укладений з відповідачем шлюб в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач пиячив, застосовував фізичне насилля до неї та дочки. За цих обставин сімейні відносини розладились. З 20 квітня 2014 року відповідач покинув сім»ю та в даний час мешкає з іншою жінкою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 червня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 17 червня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського РВК Київської області. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 01 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З квітня 2014 року року шлюбних відносин сторони не підтримують, проживають окремо, відповідач має іншу жінку, з якою мешкає. Сімейні відносини між подружжям розладились через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, постійні суперечки, вживання відповідачем спиртних напоїв, образи та застосування фізичного насилля. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вважає непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України не має. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 3 від 26 травня 2014 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved