Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства із позовом до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві про зняття заборони з нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу та його матері на підставі Свідоцтва про право власності від 21 жовтня 1998 року на праві приватної спільної часткової власності у рівних долях належала квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із смертю матері, позивач успадкував за законам 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.01.2016року. На даний момент єдиним власником квартири являється позивач. Проте, у зв'язку із наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про заборону на нерухоме майно, що виникло на підставі постанови відповідача № 236/17 від 19.05.2006р., позивач не може належним чином здійснювати своє право власності. За таких обставин, позивач просить зняти обтяження у виді заборони на нерухоме майно, накладене на підставі постанови № 236/17 Державної виконавчої служби Дарницького району м. Києва від 19.05.2006 року, номер запису обтяження 2927372, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 5327584 від 27.08.2013 року з квартири, яка належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з"явився , представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі.Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, тому суд приходить до висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи таким чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 21 жовтня 1998 року на праві приватної спільної часткової власності у рівних долях належала квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2003 року стягнено з [PERSON] заборгованість по оплаті боргу на суму 1797 грн. 30 коп. на користь Київського міського центру зайнятості. В цілях забезпечення виконання рішення ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва винесено постанову № 236/17 від 19.05.2006 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на Квартиру. [PERSON] виплатила заборгованість, що встановлено Дарницьким районним судом м. Києва, у зв'язку з чим було винесено ухвалу від 19 травня 2014 року по справі № 753/1688/14-ц про зняття з арешту нерухомого майна, а саме з Квартири. Однак, як виявилося пізніше до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови ВДВС № 236/17 від 19.05.2006 було здійснено запис про заборону на нерухоме майно, а не про арешт. Даний факт унеможливлює виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року, оскільки предметом позову було зняття арешту з нерухомого майна, а не заборони. Як видно із відповіді Відповідача від 03.07.2014 року №9899/03-35 у Відповідача відсутня будь-яка інформація та відсутні матеріали завершеного виконавчого провадження, в якому була винесена відповідна постанова та внесено запис про заборону відчуження до реєстру. [INFO] [PERSON] померла. У зв'язку із смертю матері, позивач успадкував за законам 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.01. 2016 року. На даний момент єдиним власником Квартири являється Позивач. Проте, у зв'язку із наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про заборону на нерухоме майно, що виникло на підставі Постанови Відповідача № 236/17 від 19.05.2006, Позивач не може належним чином здійснювати своє право власності. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, право власності позивача порушено, оскільки, у зв'язку із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про заборону на відчуження нерухомого майна, позивач позбавлена можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Під час розгляду справи судом не встановлено, що зняття заборони на відчуження нерухомого майна, що належить [PERSON] може порушити права та інтереси інших осіб. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та вважає за необхідне задовольнити позов.

Outcome: approved