Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, повернення земельної ділянки, скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, поновлення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 26 квітня 2017 року між ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» та [PERSON] був підписаний Договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого позивач передав у власність відповідачу земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення: для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, садівниче товариство «Михайлівський сад». Про даний факт позивач в особі генерального директора Сердюченко Ю.В., який призначений з 10 червня 2017 року, дізнався з Інформаційної довідки № 104367328 від 20 листопада 2017 року, з якої слідує, що 26 квітня 2017 року приватним нотаріусом Каплун Ю.В., Київський міський нотаріальний округ, було зареєстровано право власності на об»єкт нерухомого майна-земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] за власником [PERSON] на підставі вказаного Договору. Хоча цей договір і був посвідчений нотаріально, позивач вважав, що він має бути визнаний недійсним з наступних підстав. Договір від імені позивача був укладений колишнім генеральним директором [PERSON], і як зазначено в преамбулі Договору, він діяв на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами учасників ТОВ «НДП «Євроекологія», що оформлені протоколом № 1/2012 від 23 березня 2012 № 1/2012, та зареєстрованого в ЄДР 16 травня 2012 року. Відповідно до умов п. 7.1. Статуту позивача майно товариства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Відповідно до п. 7.7. Статуту позивача товариство має право продавати і передавати юридичним і фізичним особам, обмінювати, здавати та брати в оренду, надавати безкоштовно в тимчасове користування або в позику будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, сировину та інші матеріали і цінності, які належать йому, а також списувати їх з балансу. Згідно п. 9.2. Статуту позивача виконавчим органом товариства є генеральний директор. Пунктом 11.2. Статуту позивача передбачено, що генеральний директор діє без довіреності на власний розсуд, вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Відповідно до п.п. 17 п. 10.13. Статуту позивача, до компетенції загальних зборів позивача належить затвердження договорів позики, кредиту та будь-яких гарантійних зобов»язань, бартерних договорів, договорів щодо нерухомого майна Товариства та землі (купівля, продаж, дарування, оренда тощо). Отже, виходячи з положень Статуту Товариства виключне право щодо прийняття рішення про відчуження майна позивача та землі належить загальним зборам учасників позивача. Тазом з тим, загальними зборами учасників позивача рішення щодо укладення спірного договору не приймалось, договір не затверджувався і не схвалювався загальними зборами учасників позивача. Оскільки при підписанні Договору колишній генеральний директор позивача. як виконавчий орган, не мав на це відповідних повноважень, передбачених Статутом Товариства, тобто не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення такого правочину, тому Договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 92, 203, 215 ЦК України. Про обізнаність відповідача стосовно відсутності повноважень у колишнього генерального директора позивача свідчить безпосередньо зміст спірного Договору, з якого вбачається, що Договір укладений від імені продавця Генеральним директором [PERSON], що діє на підставі Статуту. Також позивач вважав, що відповідач не знав і не міг знати про відсутність повноважень у керівника позивача на укладення Договору, оскільки при укладенні спірного Договору нотаріусу надавалися установчі документи позивача, як того вимагає ст. 44 Закону України «Про нотаріат», у тому числі і Статут товариства, з яким відповідач міг і повинен був ознайомитися у нотаріуса при укладенні Договору. Відповідно до Статуту позивача для укладення оспорюваного Договору від імені позивача необхідно було рішення загальних зборів про схвалення цього договору, наявність такого рішення при перевірці правоздатності та дієздатності позивача повинні були бути досліджені належним чином відповідачем та нотаріусом, що засвідчував Договір. Таким чином, оскільки оспорюваний Договір містить умову про підписання його особою, яка діє на підставі Статуту, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність відповідача з таким статутом у частині, що стосується відповідних повноважень. Про те, що відповідач діяв недобросовісно та нерозумно при укладенні оспорюваного Договору, свідчить також наступне, а саме, що узгоджена сторонами вартість земельної ділянки становить 61941 грн. 58 коп., розрахунки між сторонами здійснено повністю до підписання цього договору. Позивач в позовній заяві вказував, що ніякі грошові кошти за оплату за спірним Договором не поступали на рахунок позивача в банківських установах, а проведення готівкового розрахунку за Договором у даному випадку було порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що проведення готівкового розрахунку за Договором у даному випадку було б порушенням вимог чинного законодавства. Так, загальновідомо, що в Україні діє обмеження щодо здійснення розрахунків готівкою, які підприємства і підприємці мають право здійснювати між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня в межах граничних сум, встановлених Нацбанком України. Гранична сума для готівкових розрахунків встановлена постановою НБУ № 210 від 06 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» і становить для розрахунків між фізичною особою та підприємством-50 000 грн.. У ситуації. коли суб»єкт господарювання протягом дня приймає від фізичної особи кошти в сукупному розмірі, що перевищує 50 000 грн., це вважається порушенням граничної суми розрахунків. Таким чином, представник позивача вважав, що про недобросовісність відповідача при укладенні спірного Договору свідчить і те, що, незважаючи на те, що розрахунок на придбану земельну ділянку не було проведено, проте своїм підписом під Договором відповідач підтвердив не відповідаючий дійсності факт розрахунку за земельну ділянку. Отже, сукупність названих доводів підтверджує вчинення оспорюваного Договору від імені позивача особою з перевищенням своїх повноважень, а також те, що укладаючи договір, відповідач діяв недобросовісно та нерозумно, у зв»язку з чим з власності позивача незаконно вибуло майно, і тому оспорюваний Договір слід визнати недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 92, 203, 215 ЦК України. Враховуючи викладене, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» з посиланням на вимоги ст. ст. 16, 92, 203, 215, 216, 317, 319, 321, 330, 386, 387, 388, 391, 392 ЦК України, ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим № 3164 та повернути ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, садівниче товариство «Михайлівський сад», Скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 20163435 щодо реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку (реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 107685532224) та поновити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, садівниче товариство «Михайлівський сад», за ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія». В лютому 2018 року представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказував на те, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 110712996 від 16 січня 2018 року відповідач [PERSON] здійснив відчуження спірної земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], на користь фізичної особи [PERSON] за Договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. за реєстровим номером 3191 від 26 грудня 2017 року. Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. за реєстровим № 3191 від 26 грудня 2017 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], не потребує визнання його недійсним, оскільки такий правочин вже було вчинено після недійсного правочину, укладеного між позивачем в особі Генерального директора [PERSON] і [PERSON]. Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як вказано в позовній заяві, первісний договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений колишнім керівником позивача з перевищенням повноважень, доказів щодо сплати покупцем [PERSON] коштів продавцю (позивачу ТОВ «НДП «Євроекологія») за укладеним спірним договором немає, тому слідує, що земельна ділянка вибула з володіння позивача не з його волі. Таким чином, оскільки земельна ділянка вибула з володіння власника-позивача у справі поза його волею, позивач вправі витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння, а саме із володіння фізичної особи [PERSON] та визнати право власності за позивачем на вказану земельну ділянку. Враховуючи викладене, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим № 3164, та повернути ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення-для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, садівниче товариство «Михайлівський сад», витребувати у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, Садівниче товариство «Михайлівський сад» та визнати право власності на земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, Садівниче товариство «Михайлівський сад» за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія». В судовому засіданні 22 лютого 2018 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Борозенець Юліану Георгіївну. В судовому засіданні 22 лютого 2018 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] і представник відповідача позов не визнали і заперечували проти його задоволення. У судове засідання відповідач [PERSON] і представник відповідача не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи представник відповідача повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борозенець Юліана Георгіївна, не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідка, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що 26 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» в особі генерального директора [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов п. 1 якого на умовах, викладених у цьому договорі, ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» передає у власність (продає), а [PERSON] приймає у власність (купує) земельну ділянку, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, садівниче товариство «Михайлівський сад» і зобов»язується сплатити за згадане нерухоме майно визначену цим Договором грошову суму. Площа земельної ділянки становить 0,1201 га. Згідно умов п. 2 вказаного Договору земельну ділянку, котрій присвоєно кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення-для ведення садівництва. Відповідно до п. 3 даного Договору відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 25 березня 2011 року Михайлівсько-Рубежівською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322248522000236. Копія даного державного акту видана 14 квітня 2017 року виконуючим обов»язки начальника міськрайонного управління у Києво-Святошинському районі та місті Ірпені О.І. Дідковською. Право власності продавця на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18 квітня 2017 року комунальним підприємством «Баришівське бюро технічної інвентаризації», номер запису по право власності: 1695183, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 107685532224. Згідно умов п. 4 даного Договору купівлі-продажу земельної ділянки узгоджена сторонами вартість відчужуваної земельної ділянки 61941 грн. 58 коп.. Розрахунки між сторонами здійснено повністю до підписання цього Договору. Зазначену в цьому Договорі ціну продажу він, продавець, вважає прийнятною і вигідною для себе, її розмір повністю його задовольняє. Відповідно до умов п. п. 5.3., 5.4. вказаного Договору на укладення цього Договору отримана згода усіх керівних органів продавця, яка відповідно до установчих документів підприємства необхідна для відчуження майна. Представник має всі належним чином оформлені повноваження для укладення і підписання цього Договору; реалізація цих повноважень не потребує наступного схвалення іншим органом Продавця та будь-якими іншими органами чи особами. Проте, відповідно до довідок від 20 листопада 2017 року, наданих суду генеральним директором ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» Сердюченко Ю.В., суду повідомлено, що загальні збори учасників ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» не скликались та не проводилися з метою прийняття рішення щодо відчуження земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, «Михайлівський сад», садівниче товариство, та не уповноважували Генерального директора товариства [PERSON] на укладання будь-якого правочину щодо визначеної земельної ділянки. Станом на дату складання довідки Підприємство не отримувало грошових коштів в розмірі 61941,58 грн. в рахунок оплати земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року за реєстровим №3164. Відповідно до довідки начальника Старокиївського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Сидорука О.В. Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» від 15 листопада 2017 року вих № 22188, в ПАТ «Укрсоцбанк» ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» 05 вересня 2017 року закрито поточний рахунок № [NUMBER] код 980 ( в українських гривнях), залишок на якому становить 0.00 грн.. Разом з тим, повідомлено, що за період з 01 січня 2017 року по дату закриття (05 вересня 2017 року) рух коштів по рахунку [NUMBER] був відсутній. Судом також встановлено, що 26 грудня 2017 року [PERSON] і [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов п. п. 1, 2 якого продавець [PERSON] передає у власність, а покупець [PERSON] приймає у власність належну продавцю на праві власності земельну ділянку площею 0,1201 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, «Михайлівський сад», садівниче товариство, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Цільове призначення земельної ділянки-для ведення садівництва. Згідно умов п. 3 вказаного договору земельна ділянка належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 26 квітня 2017 року за реєстровим № 3164. Право власності продавця на земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 85947567, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 26 квітня 2017 року. Відповідно до умов п. 6 вказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2017 року продаж зазначеної земельної ділянки вчинено за 73100 грн., які продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану земельну ділянку. Згідно вимог ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов»язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов»язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов»язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов»язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,-відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно вимог ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до вимог ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За правилами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача-з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. В судовому засіданні свідок [PERSON] в наданих суду показаннях вказував на те, що покупець [PERSON] виявив бажання придбати земельну ділянку. Право підписання було у свідка укладати попередні і основні договори Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія». Як вказував свідок [PERSON], він продав земельну ділянку дорожче. На момент укладення угоди 26 квітня 2017 року свідок перебував на посаді Генерального директора Товариства. Договором не було передбачено певну форму розрахунків. Розрахунки в повному обсязі були проведені до укладення договору. [PERSON] передав грошові кошти готівкою. Як вказував свідок [PERSON], він отримав особисто грошові кошти від [PERSON] за продаж земельної ділянки і вносив їх відповідно до Статутної діяльності підприємства. З матеріалів справи вбачається, що згідно п. 9.1. Статуту ТОВ «НДП «Євроекологія» в редакції від 23 березня 2012 року, ч. 1 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Відповідно до п. 9.2. Статуту Товариства Виконавчим органом товариства є Генеральний директор. Згідно вимог ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» виконавчий орган підзвітний загальним зборам учасників товариства, виконавчий орган вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Відповідно до п. п. 11.2., 11.3. Статуту Товариства Генеральний директор Товариства без довіреності на власний розсуд вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до компетенції Загальних зборів учасників Товариства, розпоряджається майном та коштами Товариства в межах, що визначені Загальними зборами учасників Товариства. Відповідно до пп. 17 п. 10.13 Статуту Товариства до компетенції Загальних зборів учасників товариства відноситься затвердження договорів позики, кредиту та будь-яких гарантійних зобов»язань, бартерних договорів щодо нерухомого майна товариства та землі (купівля, продаж, дарування, оренда та інші). В поданій до суду заяві представник відповідача [PERSON] просила долучити до матеріалів справи Протокол № 17 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» від 10 грудня 2014 року, на порядку денному якого були наступні питання: 1. Про укладення договорів на відчуження земельних ділянок Товариства; 2. Про надання повноважень на підписання всіх необхідних документів. Зокрема, по 1-му питанню слухали голову зборів [PERSON], яка запропонувала Товариству укласти з покупцями Попередній договір купівлі-продажу та Основні договори купівлі-продажу наступного майна, в тому числі земельної ділянки, право власності на яку засвідчує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,1201 га, розташовану в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, ГО СТ «Михайлівський сад», кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки-ведення садівництва, та яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» за суму у розмірі 50 000 грн., по 2-му питанню вона запропонувала надати право підпису договорів купівлі-продажу та всіх необхідних документів від імені Товариства Генеральному директору ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» [PERSON]. В зв»язку з цим було вирішено: по 1-му питанню укласти з покупцями Попередній договір купівлі-продажу та Основні договори купівлі-продажу наступного майна, в тому числі земельної ділянки, право власності на яку засвідчує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,1201 га, розташовану в Київській області, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, ГО СТ «Михайлівський сад», кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення земельної ділянки-ведення садівництва, та яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» за суму у розмірі 50 000 грн.; та по 2-му питанню надати право підпису договорів купівлі-продажу та всіх необхідних документів від імені Товариства Генеральному директору ТОВ «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» [PERSON]. Суд оцінює даний Протокол № 17 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» від 10 грудня 2014 року критично, оскільки він не прошитий і не пронумерований уповноваженими особами з зазначенням їхніх підписів, та вказаний протокол не скріплений печаткою юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія». Нотаріальна форма заяви [PERSON] від 31 січня 2018 року не може бути підставою вважати суду, що викладені в заяві факти є достовірними і доказуванню не підлягають. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Астраускас Л.Є. засвідчено лише справжність підпису [PERSON], який зроблено у її присутності, та встановлено особу [PERSON] і перевірено його дієздатність. Також слід зазначити, що позивач вказував суду і надавав відповідні докази, що жодні грошові кошти до позивача ні на розрахунковий рахунок, ні до каси Товариства за продаж спірної земельної ділянки не надходили. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б підтверджували перерахування грошових коштів ТОВ «НДП «Євроекологія» з метою розрахунку за купівлю земельної ділянки за спірним договором. Як вказував свідок [PERSON], він отримав особисто грошові кошти від [PERSON] за продаж земельної ділянки і вносив їх відповідно до Статутної діяльності підприємства. Однак, суду не надано доказів, що вказані грошові кошти за продаж земельної ділянки були спрямовані Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія», якому належала спірна земельна ділянка до її продажу. Таким чином, первісний договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений колишнім керівником позивача з перевищенням повноважень, докази щодо сплати покупцем [PERSON] коштів продавцю (позивачу ТОВ «НДП «Євроекологія») за укладеним спірним договором відсутні, що свідчить про те, що земельна ділянка вибула з володіння позивача не з його волі. Оскільки земельна ділянка вибула з володіння власника-позивача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» поза його волею, позивач вправі витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння, а саме із володіння фізичної особи [PERSON] та слід визнати право власності за позивачем на вказану земельну ділянку. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, показання свідка, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, і слід визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстровим № 3164; витребувати у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, Садівниче товариство «Михайлівський сад» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія», та визнати право власності на земельну ділянку площею 0,1201 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, Садівниче товариство «Михайлівський сад» за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія». У решті вимог суд відмовляє у задоволенні позову у зв»язку з їх необгрунтованістю. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються, в тому числі у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин підлягають стягненню з: [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.; з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.; з [PERSON] судовий збір у розмірі 800 грн. в дохід держави; з [PERSON] 800 грн. судового збору в дохід держави; з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія»- судовий збір в розмірі 1600 грн. в дохід держави.

Outcome: partial