Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в Рівненський районний суд з позовом до відповідачів [PERSON] та Корнинської сільської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення виконавчого комітету Корнинської сільської ради та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову вказують, що 08.05.1982 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. За час перебування у шлюбі [INFO] у них народився син - позивач [PERSON] Батькам чоловіка [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало будинковлодіння в [ADDRESS], де вони усі разом проживали. [PERSON] помер [INFO]., заповіту не залишив. До спадкоємців першої черги після його смерті належать: дружина [PERSON], та діти сини - [PERSON], відповідач [PERSON] [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки разом проживали, користувалися та утримували будинок. Відповідач [PERSON] спадщину не прийняв, оскільки фактично не вступив в управління майном, на час смерті проживав окремо від батька, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Вважають, що [PERSON] належить частка у спадковому майні після смерті батька [PERSON] з моменту відкриття спадщини - 09.11.1985 р. Однак [PERSON] за життя до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька не звернувся, що позбавило позивачів - його спадкоємців як дружини та сина - отримати спадщину. На ім'я дружини померлого [PERSON] - [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Корнинської сільської ради 21.12.2010 року, на підставі рішення виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №13 від 30.11.2010 року. Цим рішенням встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Рівненською РДНК 11.07.1987 року р/№1-1539 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рівненською РДНК 11.07.1987 року зареєстроване в реєстрі №1-1541 житловий будинок з надвірними будівлями належить на праві приватної власності [PERSON] Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом №1-1541 порушує права померлого [PERSON] і права позивачів як його спадкоємців, оскільки він ніколи не відмовлявся від спадщини. Виходячи із рівності часток у спадкуванні, [PERSON] як дружина, а [PERSON] як син - мали б успадкувати по ? частці житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], оскільки ? частка будинковолодіння у праві спільної сумісної власності подружжя належала [PERSON], а інша ? підлягала розподілу між двома спадкоємцями. [INFO] помер [PERSON] Заповіту не залишив. Після його смерті спадкоємцями першої черги є - позивачі дружина [PERSON] та син [PERSON], дочки [PERSON], [PERSON], мати [PERSON] Усі спадкоємці, крім дочок померлого, на час відкриття спадщини постійно проживали спільно з спадкодавцем у будинку [ADDRESS], а тому спадщину прийняли. Отже, ? частка у вказаному будинковолодінні є спадковим майном померлого і кожен із спадкоємців успадкував по 1/12 цієї ? частки. Позивачам було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно в отриманні свідоцтв про право на спадщину за законом. [INFO] померла [PERSON], її спадкоємцем є [PERSON] згідно заповіту, посвідченого 18.06.2044 року, 31.08.2013 року на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тобто у його власність перейшов спірний житловий будинок з надвірними будівлями. Вважають, що вказаним документом порушені їхні права, окільне не враховано їх право на 1/12 кожному на вказане нерухоме майно ще з дня смерті [PERSON] - померлого [INFO] В суді позивачі та їх представник позов підтримали та просять його задоволити. В суді відповідач та його представник позов не визнали та просять в його задоволенні відмовити з підстав, які вказані в письмових запереченнях, крім того вказують про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] пояснює, що вказаний спірний будинок його власність, оскільки на нього видане свідоцтво про право на спадщину по заповіту, крім того, він будував його разом зі своїм батьком. Представник відповідача Корнинської сільської ради Рівненського району подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Треті особи [PERSON], та [PERSON] в суді пояснили, що позов є обґрунтований, оскільки їх дядько - відповідач [PERSON] спадщину не прийняв після смерті свого батька [PERSON], бо не проживав в с.Колоденка Рівненського району в спірному будинку. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до погосподарської книги № 715 Корнинської сільської ради Рівненського району за 1983-1990 рр. , спірне будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , забудови 1967 року, в сільській раді обліковувалося за головою [PERSON], членами сім"ї якого були дружина [PERSON], та син [PERSON] Свекор позивача [PERSON], а дід для позивача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER]). В суді встановлено і не заперечувалося сторонами, що після його смерті в будинку залишилися проживати дружина [PERSON], син [PERSON], які користувалися та утримували будинок, отже спадщину прийняли. За змістом ст. 549 ЦК Української РСР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення відповідних дій. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідач [PERSON] в будинку не проживав, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не звертався, що він підтвердив в суді, отже спадщину після смерті батька не прийняв. Згідно даних спадкової справи №116 після смерті [PERSON], заведеної Рівненською районною державною конторою, яка почата та закінчена 13.05.1986 року, вона була заведена за заявою [PERSON] від 13.05.1986 року - дружини померлого, якій видано свідоцтво про право на спадщину № 2-460 від 13.05.1986 року на грошовий вклад. Крім того, згідно її додаткової заяви від 11.07.1987 р., тобто поза межами шестимісячного строку, нею вказано про наявність ще одного спадкоємця [PERSON], який проживає в с.Колоденка та видані свідоцтва, зокрема про право власності від 11.07.1987 року №1-1539 на підставі ст..22 КпШС УССР як на спільну сумісну власність подружжя, де ? належить [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину по закону від 11.07.1987 року № 1-1541 на ? частину спірного будинку на підставі ст..529 ЦК УССР після смерті [PERSON] На думку суду, письмовий запис, який міститься в спадковій справі після смерті [PERSON], що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] приходили в н/контору і в бесіді з ними вияснилось, що вони не претендують на спадщину і пропустили строк, не є належним та допустимим доказом відмови [PERSON] від спадщини після смерті батька, оскільки у спадковій справі не міститься жодних даних щодо його особистої відмови від прийняття спадщини як того вимагає ст..553 ЦК УРСР. Крім того, в суді відповідач [PERSON] обставину щодо явки до нотаріуса зі своїм братом та відмову від спадщини не підтвердив. Отже, [PERSON] належить частка у спадковому майні після смерті батька [PERSON] з моменту відкриття спадщини - 09.11.1985 р. Однак видача свідоцтва про право на спадщину по закону від 11.07.1987 року № 1-1541 на ? частину спірного будинку на підставі ст..529 ЦК УССР після смерті [PERSON] на користь його матері [PERSON] позбавило його права на ? частину спадку, а саме спірного будинку, тому воно є частково недійсним. Рішенням виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №13 від 30.11.2010 року встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Рівненською РДНК 11.07.1987 року р/№1-1539 та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Рівненською РДНК 11.07.1987 року зареєстроване в реєстрі №1-1541 житловий будинок з надвірними будівлями належить на праві приватної власності [PERSON] Отже, рішення виконавчого комітету Корнинської сілької ради Рівненського району Рівненської області №13 від 30.11.2010 року щодо оформлення права приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] на [PERSON] є частково недійсним. У зв'язку з цим є частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 21.12.2010 року, зареєстроване в КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 23.12.2010 року. [INFO] помер [PERSON] (серія [NUMBER]). Заповіту не залишив. Після його смерті спадкоємцями першої черги були - позивачі дружина [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]) та син [PERSON] ([NUMBER]), дочки [PERSON], [PERSON], мати [PERSON] Усі спадкоємці, крім дочок померлого, на час відкриття спадщини постійно проживали спільно з спадкодавцем у будинку [ADDRESS], що підтверджується довідками Корнинської сільської ради №1516 №1517 від 28.05.2013 року, а тому спадщину прийняли. Отже, ? частка у вказаному будинковолодінні є спадковим майном померлого [PERSON] і кожен із його спадкоємців, які прийняли спадщину: позивачі та мати [PERSON] успадкували по 1/12 цієї ? частки. Крім того, згідно даних спадкової справи, заведеної Рівненською РДНК №203/2011 рок, заяву після смерті [PERSON] подала його дружина - позивач [PERSON] Згідно листа №33/01-16 від 11.01.2014 державний нотаріус Рівненської РДНК відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірний будинок у в'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно спадкодавця. Як вбачається з рішення Рівненського районного суду від 08.11.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, [INFO] померла [PERSON], її спадкоємцем є [PERSON] згідно заповіту, посвідченого 18.06.2004 року, на підставі якого 31.08.2013 року на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний спірний будинок. На думку суду, вказане свідоцтво порушує права позивачів, окільне не враховано їх право на 1/12 кожному на вказане нерухоме майно ще з дня смерті [PERSON] - померлого [INFO] Що стосується заперечень відповідача щодо пропуску строку позовної давності, то суд вважає, їх необґрунтованими, оскільки в суді позивачі пояснили про обізнаність в наявності оспорюваних документів лише після смерті [PERSON] Крім того, в суді спростовано заперечення відповідача щодо не перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] з позивачем [PERSON], оскільки згідно ст.. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду від 14.12.1992 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб, зареєстрований 8.05.1982 року в Тайкурській сільській раді Ровенського району Рівненської області, актовий запис 1 - розірвано, однак згідно відповіді ВДРАЦС РС Рівненського РУЮ №2046-10.1-02015 від 25.12.2013 року відмітка про розірвання шлюбу в актовому записі про шлюб відсутня. З пояснень наданих в суді свідком [PERSON] встановлено, що [PERSON] протягом тривалого періоду часу підтримував стосунки з нею на релігійних засадах, однак вони спільно не проживали, господарства не вели, що спростовує твердження відповідача [PERSON] про не проживання [PERSON] на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] На підставі ст.ст.393, 1261,1267 ЦК України, ст. 48, 525, 529, 549 ЦК України /1963 року/,

Outcome: approved