Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.10.2020 р. позивач просить стягнути з відповідача в порядку компенсації вартості легкового автомобіля «Volkswagen Polo, 2012 р. випуску, д.н. [NUMBER] під час поділу спільного майна подружжя грошові кошти в розмірі 103805 гривень та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і проживали спільно з 21.11.2008 р. по 11.11.2016 р. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . За час проживання однією сім`єю вони придбали в 2012 році автомобіль «Volkswagen Polo, 2012 р. випуску, д.н. [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я відповідача та перебував у його користуванні. Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи вартість спірного автомобіля становить 207610 гривень. Однак, в подальшому [PERSON] продав даний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2017 р., після розірвання шлюбу між сторонами без отримання відповідної згоди позивача. З врахуванням викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] половину вартості автомобіля в сумі 103805 гривень. 27.03.2018 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що даний автомобіль є спільним майном подружжя, а також зазначаючи, що ціна продажу автомобіля становила 80000 гривень. 03.12.2020 р. закрито підготовче провадження. Справа призначена до судового розгляду. Позивач в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд пзов задовольнити, з підстав, зазначених в заяві про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що вона не надавала своєї згоди на реалізацію автомобіля, що є спільним майном подружжя, а відповідач умисно занизив ціну продажу в договорі з метою укриття реальної вартості автомобіля, оскільки у нього наявна заборгованість з аліментів. Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та відмову у задоволенні позову. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.11.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований в Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м.Києві, актовий запис № 898. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі заочного рішення Подільського районного суду м.Києва від 11.11.2016 р. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що за час спільного проживання в 2012 р. сторони придбали автомобіль «Volkswagen Polo, 2012 р. випуску, д.н. [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . 06.08.2017 р. [PERSON] уклав договір купівлі-продажу № 8046/2017/572476 транспортного засобу «Volkswagen Polo, 2012 р. випуску, д.н. [NUMBER] , відповідно до якого відчужив автомобіль [PERSON] за ціною 80000 гривень. Зі змісту договору вбачається, що будь-яка згода [PERSON] на реалізацію транспортного засобу не надавалась. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль не є спільною власністю подружжя і хоча придбаний в період перебування у шлюбі, однак є його спільною власністю, а отже, зважаючи на те, що транспортний засіб придбаний в період перебування у шлюбі, за спільні кошти даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач в ході підготовчого провадження не погодився з визначеною позивачем вартістю спірного майна, зазначивши, що даний автомобіль був реалізований за домовленістю між сторонами правочину за 80000 гривень. Позивач не погодилась з даною ціною продажу та заявила клопотання про призначення у справі судової автотехнічної експертизи, посилаючись на те, що відповідач умисно, з метою приховування автомобіля та доходів від його продажу зменшив його вартість. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи від 20.03.2020 р. № 29 ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Polo, 2012 р. випуску, д.н. [NUMBER] станом на 06.08.2017 р. складає 207610 гривень.. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирі\-шуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі ро\-зірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набу\-те за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснює\-ться колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, ос\-кільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим дого\-ворів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 ро\-ку № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подруж\-жя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання май\-ном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено до\-мовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження май\-ном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд роти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. За відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Такої ж позиції дотримується ВС у справі № 755/20923/14-ц провадження № 61-10442св18. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16. Судом встановлено, що позивач не надавала згоду на відчуження автомобіля, на момент продажу транспортного засобу сторони не вирішили питання про поділ майна і відповідачем в ході розгляду справи не спростовано режим спільного майна стосовно автомобіля Volkswagen Polo, 2012 р. випуску, д.н. [NUMBER] . З огляду на викладене, позивач набуває право на отримання компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Така правова позицію висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: у справі N 127/7029/15-ц. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] позовних вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved