Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення переплати пенсії, посилаючись на те, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в судовому порядку переплачена пенсія за період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року в сумі 2902,61 гривні. Вимоги мотивовані тим, що з 01.04.2015 року [PERSON] припинена відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства виплата пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу». На письмове звернення позивача від 07.02.2017 року відповідач в добровільному порядку борг не погашає, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду. З наведених підстав просили суд задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні 21.06.2017 року позов підтримала в повному обсязі з викладених в ньому підстав. На запитання суду пояснила, що у позивача немає даних про те, що переплата виникла внаслідок зловживань з боку відповідача. В судове засідання, призначене на 10.08.2017 року, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду представник позивача не зявилась, подала до суду заяву з проханням про проведення розгляду без участі представника позивача. Відповідач в судовому засіданні предявлений позов не визнала з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 13-16). Вважала заявлені позовні вимоги безпідставними, оскільки її право на отримання пенсії за віком підтверджено постановами Ленінського районного суду м. Полтави від 03.02.2016 року та від 09.08.2016 року, яким позивача зобовязано відновити їй виплату пенсії. Виплата пенсії за квітень 2015 року була здійснена їй правомірно. Будь-яких зловживань з боку відповідача, як пенсіонера, з метою отримання пенсії не було. Жодних доказів з цього приводу, а також з приводу того, що вказана виплата була здійснена внаслідок помилки представником позивача також не надано. Інших підстав для стягнення виплаченої пенсії законом не передбачено. З наведених підстав просила суд відмовити в задоволенні позову. В судове засідання, призначене на 10.08.2017 року відповідач не зявилась, подала до суду заяву з проханням про проведення судового розгляду без її участі. Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце судового розгляду, подання ними до суду відповідних заяв, суд вважає можливим закінчити судовий розгляд цивільної справи у відсутність сторін. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: пенсії, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку. Під час розгляду справи представником позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження можливості застосування до спірних правовідносин ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме доказів допущення зловживань з боку пенсіонера [PERSON] або подання недостовірних даних. Більш того, матеріали справи містять суперечливі відомості щодо причини виникнення, на думку позивача, переплати. Так, в той час як заявлені позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав передбачених ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно долученого до позову листа начальника першого операційного відділу від 01.02.2017 року переплата пенсії в розмірі, визначеному в позовній заяві виникла внаслідок несвоєчасного повідомлення про працевлаштування пенсіонера [PERSON] (а.с. 5). В той же час сторонами в судовому засіданні 21.06.2017 року, зокрема представником позивача, не оспорювався той факт, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду з 2007 року та не змінювала місце роботи до теперішнього часу. Окрім цього, в адресованому відповідачеві [PERSON] листі від 07.02.2017 року зазначено, що переплата виникла у звязку з індивідуальним перерахунком (а.с. 7). При цьому на запитання суду представник позивача в судовому засіданні 21.06.2017 року не змогла пояснити причини розбіжностей в зазначенні підстав для стягнення виплаченої за квітень 2015 року пенсії [PERSON] Відомості про наявність рахункової помилки також не були надані суду представником позивача. В той же час, листом начальника відділу контролю правильності призначення пенсій на спеціальних умовах від 17.02.201 року № 982/02-22, направлено на адреси територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Полтавській області, а також управління з координації та контролю за виплатою пенсії, лист заступника Голови правління Пенсійного фонду України від 16.02.2017 року № 4401/02-12 про необхідність поновлення працівникам державних нотаріальних контор виплати пенсії (а.с. 29-30). Крім того, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 03.02.2016 року у справі № 553/4432/15-а (провадження № 2-а/553/15/2016), яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до УПФУ Ленінського району м. Полтави про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії встановлено, що [PERSON] працює завідуючою Третьої державної нотаріальної контори м. Полтави, тобто на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». З 2007 року відповідно до її заяви перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави та отримувала пенсію на загальних підставах. При цьому, судом встановлено, що УПФУ Ленінського району м. Полтави виплачувало пенсію з 14 жовтня 2009 року по 01 квітня 2015 року, як прирівняного до державного службовця на підставі ст.5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про нотаріат», які в травні 2015 року відповідач УПФ Ленінського району м. Полтави припинило. Також вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України №454 від 09.09.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.09.2013 року за №1628/24160 Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування бухгалтерією ГТУ юстиції у Полтавській області застосовується до позивачки код категорії застрахованої особи 1 у таблиці 6 Додатку 4 Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів як найманий працівник на загальних підставах, оскільки [PERSON], завідувач Третьою Полтавською держнотконторою не є державним службовцем, про що зазначено в листі Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 06.05.2015 року за №04-01-9898/04/12089. Крім того, судовим рішенням також встановлено, що згідно спільного листа за підписами Заступника Міністра юстиції "України, Заступника Міністра праці та соціальної політики України, Заступника Голови правління Пенсійного фонду України від 16.08.2015 року №02-540-6, №31-26-2951, №10229/02-30, згідно з яким відповідно до статті 26 ЗУ Про державну службу службовцям, які обіймають посади, віднесені до категорій посад державних службовців, присвоюються ранги державних службовців, категорії посад державних службовців. Кабінетом Міністрів України Акт про віднесення посад державних нотаріусів до категорії посад державних службовців не видавався. Встановлення працівникам державних нотаріальних контор надбавок за ранги державних службовців зазначеним актом не передбачено. У звязку з цим, судом визнано дії Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві щодо припинення виплати [PERSON] пенсії, починаючи з 01 травня 2015 року до 31 грудня 2015 року - протиправними. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Ленінського району в м. Полтаві виплатити [PERSON] пенсію в розмірі 2902 грн. 61 коп., що становить 85 % від призначеної 14 жовтня 2009 року пенсії в розмірі 3414 грн. 83 коп., починаючи з 01 травня 2015 року до 31 грудня 2015 року (а.с. 17-22). В подальшому постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 09.08.2016 року у справі № 553/2690/15-а (провадження № 2-а/553/84/2016), яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до Полтавського обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, визнано протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії [PERSON] з 01.01.2016 року, зобовязано відповідача відновити виплату пенсії позивачеві [PERSON] з 01.01.2016 року (а.с. 23-24). Таким чином, судовими рішеннями у вказаних адміністративних справах встановлено, що на [PERSON] не поширюється дія ч.4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» в частині обмеження виплати пенсії, оскільки позивач працює на посаді і на умовах, передбачених Законом України «Про нотаріат», який не включений до переліку законів України, визначених ч.4 ст. 37 Закону України «Про державну службу», у звязку з чим відсутні підстави для обмеження виплати їй пенсії. Порушені права [PERSON] були відновлені судом шляхом зобовязання відповідача виплатити пенсію [PERSON] з моменту припинення її виплати, тобто з 01.05.2015 року, оскільки до цього часу, у тому числі в квітні 2015 року, була здійснена виплата пенсії [PERSON] За таких обставин, оскільки право відповідача на відновлення виплати та отримання пенсії з 01.05.2015 року встановлено судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, суд вважає доведеним той факт, що виплата пенсії відповідачу [PERSON], здійснена за період з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року в сумі 2902,61 гривні також є правомірною. На підставі викладеного, враховуючи безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, а також відсутність законних підстав для їх задоволення, суд визнає заявлений позов таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,

Outcome: dismissed