Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Сторони звернулися до суду з зазначеними первісним та зустрічним позовами. Після уточнення та збільшення позовних вимог позивачка [PERSON] просить поділити майно, стягнувши з відповідача на її користь ? частину його вартості в сумі 40889,50 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з [PERSON] вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1995 року до січня 2009 року, за час спільного проживання придбали автомобіль ВАЗ 21140, д.н. [NUMBER], 2004 року випуску вартістю 40000 грн., причіп ПФ Фермер, д.н. [NUMBER], 2004 року випуску, вартістю 6000 грн., металевий гараж орієнтовною вартістю 13600 грн., придбаний в 2008 році, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 59600 грн.. Крім цього майна, відповідач зібрав гроші в сумі 3000 доларів США, що по курсу до гривні становить 23979 грн., які підлягають розподілу, вона має право на половину в сумі 11989,50 грн.. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] після уточнення позовних вимог просить поділити спільне набуте майна, а саме: меблі в прихожу - 1800 грн., меблі в кухню - 1600 грн., кухонний стіл та 4 табуретки - 600 грн., кухонна арка - 120 грн., дві пральні машини марки „Арістон" 2400 грн. та 2600 грн., шафа та тумбочка до неї - 1600 грн., ліжко двоспальне - 2200 грн., меблі в гостинну кімнату - стінка - 2400 грн., диван та дава крісла - 3500 грн., тахта - 900 грн., дві картини - 450 грн., холодильник „Атлант" - 3200 грн., водяний лічильник - 150 грн., бойлер на 100 літрів - 1500 грн., ванна - 800 грн., раковина-умивальник з фаянсовою стійкою -320 грн., дзеркало в ванній кімнаті - 220 грн., електроплита - 3500 грн.,, обладнання для водопостачання квартири (труби водяні, згони, крани, кріплення та ін.) - 450 грн., електролічильник - 140 грн., соковижималка - 600 грн., кухонний комбайн - 550 грн., електровитяжка - 600 грн., телевізор кольоровий - 1500 грн., телевізор портативний чорно-білий - 400 грн., відеомагнітофон - 600 грн., пилосос - 800 грн., килим на підлогу - 1200 грн., килимова доріжка - 300 грн., три люстри в кімнати - 250 грн., люстра в кухню - 80 грн., двері вхідні та між кімнатні з лутками - 4200 грн., двері з луткою для санвузла - 800 грн., електричний провід та електрообладнання квартири ( коробки, розетки, вимикачі) - 500 грн., шпалери та шпалерний клей - 1200 грн., скло віконе - 820 грн., матеріали для ремонту стін (ізогипс, сатенгипс, наждачна шкірка та інш.) - 1800 грн., плитка облицювальна та клей до неї на кухню та санвузол - 1600 грн., електричний чайник - 100 грн., плінтуса та налічники дубові - 800 грн., 4 карнизи - 300 грн., штори та тюлі - 600 грн., всього майна на загальну суму 49850 грн.. Крім того, маючи заборгованість за договором позики від 15.09.2004 року, за допомогою родичів зібрав 3000 доларів США, що по курсу до гривні становить 23979 грн., які залишилися в квартирі, де проживає [PERSON], яка відмовилася повернути йому ці гроші та 10.01.2011 року не допустила його до квартири. Просить стягнути на його користь грошову компенсацію половини вартості майна в сумі 25025 грн., половину грошей в сумі 11989,50 грн., а всього 37014,50 грн.. В судовому засіданні сторони підтримали кожний свої позовні вимоги, заперечили проти позову іншої сторони. Позивачка [PERSON] суду пояснила, що спільно з [PERSON] проживали з 1995 року до січня 2009 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мають спільну дитину віком 15 років. В 2004 році придбали на ім'я відповідача автомобіль, причіп та металевий гараж, який знаходився біля будинку по [ADDRESS], це майно придбали за власні кошти, грошей не позичали. Майна, яке просить поділити [PERSON], у неї немає, частину він забрав, а решту побив, вона придбала собі нові меблі та інше майно. Ремонт в квартирі робили в 2004 році, після цього вона переклеїла шпалери, встановила нові вікна, облицювала кухню та ванну кімнату новою плиткою, купила нові люстри, карнизи, старі він забрав. Квартиру приватизували в 2011 році на неї та сина. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] суду пояснив, що спільно з [PERSON] проживали з 1995 року до січня 2011 року, в 2004 році на позичені у його брата гроші придбали автомобіль ВАЗ 21141 та причіп, у брата позичив 9000 доларів, про що вони склали договір позики та він написав розписку про отримання грошей, металевий гараж не купляли, його купив його брат [PERSON] за 2400 грн.. Гроші в сумі 3000 доларів заробив за допомогою родичів, спільно з ними продавали свиней, гроші зберігав в люстрі у квартирі, коли [PERSON] не пустила його в квартиру, гроші залишилися в неї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбі з 1995 року, початок спільного проживання сторонами визнаний, проте позивачка стверджує, що припинили спільне проживання в січні 2009 року, відповідач в заяві про збільшення позовних вимог зазначив, що проживали спільно до 10.01.2011 року, в пояснення в судовому засіданні від 26.11.2012 року суду пояснив, що спільно проживали до 09.01.2010 року, тобто відповідач [PERSON] не надав суду конкретних пояснень з приводу часу припинення спільного проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її сестра [PERSON] спільно з [PERSON] проживали до Різдва 2009 року. В постанові про відмову в порушенні кримінальної справі від 14.01.2011 року зазначено, що [PERSON] звернувся до правоохоронних органів з приводу того, що [PERSON] змінила замки в квартирі [ADDRESS], та 10.01.2011 року не впустила його в квартиру. В постанові викладені пояснення [PERSON] про те, що її співмешканець [PERSON] в квартирі фактично не проживає, іноді з'являється та влаштовує сварки, він має квартиру по [ADDRESS] де знаходяться його речі.(а.с.140) Інших доказів з цього приводу суду не надано. Немає спору про те, що сторони проживали спільно без реєстрації шлюбу з 1995 року, однак, факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений судом лише з 01.01.2004 року. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11, при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно із ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка [PERSON] не заявила вимоги про встановлення факту спільного проживання з відповідачем як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, однак, в позовній заяві про поділ спільно набутого майна, посилається на цей факт як на підставу позову. З урахуванням наданих сторонами доказів. суд вважає встановленим факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу з 2004 року до 2009 року. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлен6о письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, за час спільного проживання сторони придбали автомобіль ВАЗ 21140, д.н. [NUMBER], 2004 року випуску, причіп ПФ Фермер, д.н. [NUMBER], 2004 року випуску, про це свідчать облікові картки приватного АМТ про реєстрацію даних транспортних засобів за [PERSON] та свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів.(а.с.4,5,6,25,30) Відповідач [PERSON] проти факту придбання автомобіля та причіпа не заперечив, однак стверджує, що це майно придбано за позичені кошти в сумі 9000 доларів США у його брата [PERSON]. На підтвердження цього надав суду договір позики та власноручну розписку про отримання даної суми грошей від 15.09.2004 року, а також розписку [PERSON] від 25.10.2012 року про повернення суми позики.(а.с.109,110,112) В цих документах зазначено, що кошти позичаються для придбання [PERSON] автомобіля та причіпа. Позичальник повинен повернути кошти до 25.10.2012 року та повернув вказану суму коштів до цієї дати. Відповідно до ст..ст.58,59 ЦПК України докази, яки надаються сторонами, мають бути належними та допустимими. Позивачка [PERSON] категорично заперечила проти факту позики коштів на придбання автомобіля та причіпа, вважає договір позики та розписки про отримання та повернення грошей в сумі 9000 грн. фальшивими, такими, що були складені після її звернення до суду з позовом про поділ цього майна. Свідок [PERSON] надав суду неконкретні та непослідовні покази, які викликають сумніви в їх правдивості, зокрема, він суду пояснив, що брат брав в нього 9000 доларів в 2004 році, в жовтні 2012 розрахувався, про позику брат писав розписку, більше ніякого документу не складали, про договір позики нічого невідомо, потім змінив покази та пояснив, що договір позики був, але в жовтні 2012 року його знищили. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що договір позики і розписку писав він власноруч. Відповідачем суду надані оригінали цих документів, які розірвані навпіл (а.с.109,110), а також їх копії, які не містять видимих слідів розривів. (а.с.20-21,22). Судом у справі призначалася судово-технічна експертиза, згідно з висновком якої від 19.12.2013 року, встановити давність складання цих документів не видається можливим по причині відсутності зразків порівняння: оригіналів датованих документів, в яких в період із вересня 2004 року по лютий 2012 року рукописно виконані записи синьою пастою кулькової ручки, такою ж, як і в досліджених документах.(а.с.175-181) Відповідачеві [PERSON] було роз'яснено вимоги ст.144 ЦПК України, а також про необхідність надання для експертного дослідження оригіналів документів, складених ним власноруч за вказаний період в певній кількості, але не менше трьох зразків за кожний рік досліджувального періоду, однак, він надав лише два документа, яких виявилося недостатньо для дачі висновку про дату складання спірних документів.(а.с.159,165,166) Зважаючи на викладені обставини, суд ставиться критично до пояснень відповідача [PERSON], показів свідка [PERSON] про позику коштів в сумі 9000 грн. на придбання сторонами автомобіля та причіпа та вважає цей факт не доведеним. Таким чином, автомобіль ВАЗ 21141 та причіп ПФ Фермер, які були придбані сторонами в вересні-жовтні 2004 року є їх спільним майном. Сторони не дійшли згоди про вартість цього майна. Позивачка оцінила автомобіль в 40000 грн., причіп - 6000 грн., документального підтвердження про це не надала. Відповідно до звіту № 7 про оцінку автомобіля від 12.02.2012 року та звіту № 9 від 13.02.2012 року Автомобільної біржі автомобіль ВАЗ-21140, 2004 року випуску має вартість 27799,80 грн., причіп ПФ Фермер має вартість 1173,53 грн.(а.с.23-33) Відповідачем наданий суду товарний чек № 10 від 25.10.2004 року на причіп Фермер, вартість якого сплачена в сумі 1630 грн.(а.с.34-35) Клопотання про призначення товарознавчої експертизи на предмет визначення вартості цього майна сторони не заявляли. Отже, суд виходить з оцінки транспортних засобів, яка визначена оцінювачем автомобільної біржі: автомобіль - 27799,80 грн., причіп - 1173,53 грн.. Враховуючи факт спільного проживання сторін однією сім'єю на час придбання спірного майна, сторони мають право на половину цього майна кожний. Оскільки вказане майно не може бути поділено в натурі, позивачка обрала спосіб захисту свого права на майно - стягнення з відповідача половини його вартості із залишенням майна у власності відповідача. Отже, на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача ? частина вартості автомобіля та причіпа в сумі 14486,67 грн.. Не підлягає задоволенню первісний позов [PERSON] про поділ металевого гаража вартістю 6000 грн., виходячи з наступного. Позивачкою не надано суду жодного доказу про придбання металевого гаража, часу його придбання, набувача цього майна та його вартість. Відповідачем факт придбання сторонами гаража заперечується, при цьому він суду пояснив, що металевий гараж в 2007 році придбав його брат [PERSON] за 2400 грн. , який має два автомобіля, гараж був в розібраному стані, його продавав сусід [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що в листопаді 2007 року отримав квартиру і продавав гараж, пропонував всім сусідам, [PERSON] купив для брата за 2400 грн., брат інвалід, мав право взяти місце під гараж. Під час продажу був присутній [PERSON] та його брат, хто з них давав гроші за гараж, не пам'ятає. Свідок [PERSON] пояснив, що в 2007 році брат запропонував йому купити металевий гараж, він погодився і привіз гроші в сумі 2400 грн., гараж був розібраний, потім його зібрали і встановили по [ADDRESS] машину в цей гараж ставив брат. Згідно з розпискою від 17.12.2007 року [PERSON] продав [PERSON] за 2400 грн. металевий гараж, розміщений між домами по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що власноруч розписки не писав та не розписувався, брати [PERSON] самі написали цю розписку, але факту продажу гаража [PERSON] та ціну не заперечив. З відповіді Бердичівської міської ради від 10.10.2011 року [PERSON] вбачається, що останній звертався до міської ради про встановлення металевого гаража поблизу житлового будинку, але йому відмовлено з посиланням на рішення від 08.09.2010 року № 975, яким дозволено тимчасово встановлювати металеві гаражі на прибудинкових територіях лише інвалідам, які отримали транспортні засоби від органів соціального забезпечення.(а.с.37) Отже, аналізуючи зазначені обставини, суд вважає не доведеним факт придбання сторонами металевого гаража у спільну сумісну власність. Не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] про поділ майна на загальну суму 49850 грн. та грошей сумі 3000 доларів США, що є еквівалентом 23979 грн. з наступних підстав. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить поділити майно, яке залишилося у відповідачки [PERSON], в тому числі затрати на ремонт у квартирі та стягнути на його користь 25600 грн. за половину його вартості. [PERSON] проти цих вимог заперечила, мотивуючи тим, що все спільно набуте майно [PERSON] забрав з квартири після припинення спільного проживання, залишивши деякі речі, що подарувала її сестра. Він зловживав спиртними напоями, влаштовував дебоші, побив меблі, сантехніку, двері, люстри, вона купляла собі все нове, ремонт робився в 2004 році, але після того як він пішов вона переклеїла шпалери, облицювала ванну та кухню новою плиткою, встановила нові вікна, придбала нову сантехніку та інше. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду доказів про наявність зазначеного їм майна у відповідачки [PERSON] на день розгляду справи судом. Вона цей факт заперечила, пояснила, що спільне майно позивач або забрав або знищив, нею самостійно придбано нове майно. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] зловживав спиртним та знищував майно в квартирі, зокрема в її присутності він розбив диван, скло в дверях, кухонний посуд, умивальник в ванній кімнаті, унітаз, побив плитку на стінах в ванній та в кухні, [PERSON] сама робила ремонт, купляла нові шпалери, облицювальну плитку в ванну та кухню, купляла сантехніку, встановила метало-пластикові вікна, міжкімнатні двері. Також сестра купила нові люстри в спальню та дитячу кімнату, в кухні люстри немає, вона встановила світильники, килими купила нові, все старе викидалося. В 2004-2005 роках вона подарувала сестрі стінку в гостинну кімнату, дві картини, електроплиту „Бош" та кухонний комбайн „Філіпс". Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживала по сусідству із сторонами, [PERSON] влаштовував дебоші: побив вікна, двері, диван люстри. [PERSON] все переробляла без нього в 2010-2012 роках, шпалери переклеювала двічі, поміняла вікна, перештукатурила стіни, купила новий котел, унітаз, умивальник, бойлер купила в минулому році, меблі в кухні нові, пральна машина згоріла, вона купила нову, холодильник взяла в кредит. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення щодо поведінки [PERSON] в сім'ї та знищення ним майна, зокрема: дивана, двох крісел, люстри, та придбання майна [PERSON] : сантехніки, бойлера, холодильника, пральної машини та ремонту квартири. Позивачем [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності майна, яке підлягає поділу, зокрема, письмових доказів про його придбання та вартість, товарних чеків, технічних паспортів на побутову техніку тощо, а також не було заявлено про допит свідків. Отже, вимоги про поділ майна на суму 49850 грн. задоволенню не підлягають. Щодо коштів в розмірі 3000 доларів США, про які заявив позивач в зустрічному позові, які на його думку привласнила [PERSON] та половину яких він просить з неї стягнути на свою користь, а вона відповідно заявила вимоги про стягнення половини цих коштів з [PERSON], їхні вимоги задоволенню не підлягають. Сторонами не доведено, що ці кошти є (були) в наявності на момент припинення спільного проживання та чи є вони об'єктом спільної сумісної власності. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 11.06.2011 року квартира по [ADDRESS], де проживали сторони, приватизована [PERSON] та сином [PERSON], їм належить право власності на квартиру в рівних частках.(а.с.86,87) Відповідач [PERSON] знявся з реєстрації в спірній квартирі в 2007 році, квартира приватизована в 2011 році. З пояснень сторін ремонт в квартирі проводився в 2004 році, тобто коли квартира не перебувала у приватній власності [PERSON]. Після ремонту сторони проживали спільно та спільно користувалися відремонтованим житлом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок" особи, які не є власниками житлового будинку, мають право на відшкодування своїх затрат на ремонт житлового будинку, якщо їх затрати перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок. З огляду на ці положення позивач [PERSON] повинен надати докази про його затрати на ремонт квартири, яка перебувала у власності [PERSON], зокрема кількість затрачених матеріалів, їх вартість, проте жодного доказу на придбання будматеріалів, оздоблення квартири тощо не було надано. Відповідачка [PERSON] не заперечила, що ремонт в квартирі дійсно робився в 2004 році, але після припинення спільного проживання з [PERSON] вона самостійно робила ремонт у квартирі, встановила нові вікна, двері, поклеїла нові шпалери, облицювала новою плиткою ванну та кухню тощо. Суд вважає, що позов в цій частині безпідставний. Таким чином, судом встановлений факт спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу з 2004 року по 2009 року, придбання ними за час спільного проживання автомобіля ВАЗ 21140 та причіпа Фермер, які є спільним майном та перебувають у власності [PERSON], позивачка [PERSON] має право на грошову компенсацію половини вартості цього майна. В решті позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial