Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», який змінив своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що між банком та [PERSON] , 12.02.2014року укладено кредитний договір № б/н за умовами, якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 20 000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1,2.3,2.1.1,2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. [PERSON] , підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування банківською платіжною картою» та «Тарифами Банку», які викладенні на банківському сайті www. privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладені договору банк керувався ч.1 ст.643 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі встановленому «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті htth://privatbank.ua / kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною картою». Одночасно п. 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції. Пунктом 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та надання банківських послуг - позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно до п..1.1.2.7 Умов договору власник карткового рахунку, зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п.2.1.1.12.10 «Правил користування платіжною картою» банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленому банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором Відповідачка не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, у зв`язку з чим станом на 09.04.2019 року має заборгованість в сумі 52482,23 грн., яка складається з наступного: 20053,02грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13849,38грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14754,49 грн. - нарахована пеня за прострочене зобовязання; 850,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штраф 500 грн(фіксована частина) 2475,34 грн штраф (процентна складова). З огляду на викладене, норми ст.ст.526-527,530,549,598.610, 615,629,1050, 1054 ЦК України та умов укладеного договору позивач просив стягнути з [PERSON] , на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.02.2014року в розмірі 52482,23 грн., яка складається з наступного: 20053,02грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13849,38грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14754,49 грн. - нарахована пеня за прострочене зобовязання; 850,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штраф 500 грн(фіксована частина) 2475,34 грн штраф (процентна складова), а також судові витрати в сумі 1 921,00грн. Ухвалою суду від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позов [PERSON] , заперечувала проти позову, зазначаючи, що законодавством передбачено єдину форму укладення кредитних договорів - письмову. Тільки в цьому випадку підтверджується факт наявності кредитного правочину. В якості доказів укладеного кредитного правочину між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] позивачем надані лише копії документів, які неможливо прочитати та надати їм оцінку, а на підтвердження доказів отримання кредитних коштів наданий розрахунок заборгованості за договором № б/н від 12.02.2014року, який ніким не підписаний та не завірений. Позивачем також не надано доказів ознайомлення позичальника із умовами публічного договору у вигляді «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» та отримання їх копій, доказів надання відповідачу графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, що порушує права споживача фінансових послуг, відсутні докази відкриття відповідачу банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, проте банк стверджує, що відповідач отримала кредит у вигляду встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та їй наданий доступу до картрахунку через виділені канали обслуговування, однак не надав на підтвердження зазначеного докази надання відповідачу електронного платіжного засобу у вигляді банківської платіжної картки; відсутні докази надання кредитних коштів та їх повернення. Крім того зазначає, що позивач навмисно зволікав із зверненням до суду з позовною заявою та посприяв винекненню формальної правової підстави для нарухвання в одностороньому порядку і наступному стягненню з метою збагачення значимих грошових коштів. Вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем також пропущено строк позовної давності. У відповіді на відзив АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що зміст укладеного сторонами кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме, в заяві позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг та тарифах. Отже, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству України. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява. Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлена, про що свідчить підпис в заяві. Що стосується строку позовної давності, то позивачем зазначено,що Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- 61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору." Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 05.2022 року, (довідка про видачу кредитних карт додається). Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 04.05.2019 року - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Що стосується карткового рахунку то зазначає, що на підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг, відповідачці було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п.1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримала відповідач та мобільний телефон, який нею був вказаний в заяві.(п. 1.1.1.15- 1.1.1.16 Умов). Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена картка та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідач мала можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов) - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта. Отже, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП -пароль. На підтвердження доказів укладення кредитного договору банком надані докази: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорту відповідача, за яким був оформлений кредит; виписка по рахунку. Окрім того, на підтвердження ознайомлення позичальника з умовами кредитування банком надана копія анкети - заяви від 12.02.2014 року, з якої чітко вбачається інформація про персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки, яка заповнена особисто позичальником, а також з копії - анкети вбачається, що відповідач висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчила що згодна з умовами та Правилами надання банківських послуг. До матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається що відповідачу встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2.5% (30% на рік), вказано розміри пені та штрафи. Отже, при укладенні договору сторонами були обговорені усі істотні умови. Випискою з карткового рахунку підтверджується встановлення кредитного ліміту в розмірі 20 000,00 грн. та користування [PERSON] грошовими коштами через банкомат, здійснення розрахунків через термінали в касах магазинів, погашення заборгованості за договором, а отже, отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом, який не спростований відповідачем. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст.3 ЦК України.. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства ( п.3 ч.1 ст.3 ЦК України). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи що 12.02.2014року між ПАТ КБ «Приватбанк», який зміни своє найменування на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник, того ж дня, отримала у Банку платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 20 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві зазначено, що [PERSON] , підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом на бланку - заяви від 12.02.2014 року, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Згідно до наданого розрахунку заборгованість [PERSON] , за кредитним договором станом на 09.04.2019 року становить в сумі 52482,23 грн., яка складається з наступного: 20053,02грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13849,38грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14754,49 грн. - нарахована пеня за прострочене зобовязання; 850,00 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штраф 500 грн(фіксована частина) 2475,34 грн штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк») Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633-634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої та другої ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника [PERSON] , від 12.02.2014 року процента ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляду неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, штрафи та пеню. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 12.02.2014року, надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» розміщених на сайті: www://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанк» що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17 від 03.07.2019 року. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.02.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті - заяві від 12.02.2014 року, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами безпідставними. Однак, враховуючи, що [PERSON] , фактично отримала та використала грошові кошти в розмірі 20053,02 грн., та прострочила їх повернення 13849,38 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту і в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернула, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів . Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають 64,6 %. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного, ст. 42 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 6, 207, 509, 526, 626, 628, 633-634, 638, 551,1048-1050, 1054, 1056-1ЦК України,

Outcome: partial