Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок не виконання умов договору, обгрунтовучи яку зазначив, що 09 липня 2012 року між сторонами був укладений договір на буріння свердловини на воду в [ADDRESS]. Відповідно вказаного договору позивач сплатив відповідачеві 10000 грн., а відповідач в строк з 01 серпня 2012 року по 05 серпня 2012 року повинен був виконати передбачені договором роботи. Оскільки вказані роботи не виконано, тому позивач просить стягнути в відповідача завдані матеріальні та моральні збитки. В судове за сідання позивач не з'явився надавши суду заяву в якій просить слухати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився причин неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином . Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 09.07.2012 року між позивачем та представником відповідача було укладено договір на буріння свердловини на воду в [ADDRESS], роботи повині бути виконанні з 01 серпня 2012 року та закінчити роботи 05 серпня 2012 року, також відповідач отримав кошти в сумі 10000 грн. (а.с.5-7). Згідно ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), а згідно ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою ст. 203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані вимоги є в правочині укладеному між позивачем та відповідачем, так як при укладанні договору сторони мали необхідній обсяг цивільної дієздатності, наше волевиявлення було вільним і відповідало нашій внутрішній волі, даний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків - перехід коштів від позивача відповідачу, а останній отримавши їх повинен був пробурити свердловину. Виходячи з цього між сторонами виникли договірні відносини. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що «у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою взаємних прав та обов'язків; такий документ повинен містити інформацію про: дату укладення договору; найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); найменування продукції; ціну; строк виконання робіт (надання послуг); інші істотні умови договору; права та обов'язки сторін договору», що відповідає договору укладеному між сторонами. Відповідач отримавши кошти в сумі 10000 грн., свердловину на воду до часу визначеному договором не пробурив, що свідчить про односторонню відмову відповідача від взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст.526 ЦК України встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, але відповідач свої зобов'язання не виконав, тим самим порушив взяті на себе зобов'язання. Згідно статті 610 ЦК України встановлено, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)», а згідно статті 611 ЦК України встановлено, що «у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди». Згідно статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що «споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим». Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що «у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуг) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством; у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення», а тому позивач має право на стягнення з відповідача на неустойки в сумі - 109200 грн. = 10000 грн.(ціна вартості свердловини згідно договору від 09 липня 2012 року) х 3% (неустойка згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів») х 364 дні (відповідно до ст.258 ЦК України з 26 червня 2014 року по 25 червня 2015 року). Відповідно до ч.2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що «при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Оцінюючи розмір моральних збитків суд вважає можливим стягнути з відповідача в якості моральної шкоди на користь [PERSON] 5000 гривень, оскільки такий розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору дані витрати повині бути стягнуті з відповідача на користь держави. згідно вимог ст.88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved