Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 12. 09. 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 129 та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем погіршилось з 2010 року. Відповідач не приділяв уваги сім»ї, в них різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов»язки з ведення спільного домашнього господарства. В їх стосунках відсутнє взаєморозуміння та повага, внаслідок чого подружжя припинило спільне проживання та вже тривалий час проживає окремо один від одного. Вважає подальше збереження сім»ї неможливим. Діти знаходиться на утриманні позивача, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. В період шлюбу було придбане спільне майно, зокрема житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Грушевського, 19 с. Ярешки, Андрушівського району, Житомирської області та було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку за даною адресою. Вважає, що дане майно є спільним майном подружжя,тому просить визнати за нею право власності на ? частину. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з вищезазначених підстав та просили позов задовольнити, зазначивши при цьому, що сім"я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, діти проживають з позивачкою в спірному житловому будинку. Відповідач позовні вимоги визнав частково, неодноразово змінюючи свою позицію на протязі розгляду справи. Погоджувався на розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Після зупинення та відновлення розгляду справи в судове засідання неодноразово не з»являвся, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, тому суд вважає за можливе завершити розгляд справи у відсутності відповідача та представника відповідача. Згідно письмових заперечень, надісланих відповідачем в останнє судове засідання, в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів відповідач визнає позов повністю. В частині визнання права власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки позов не визнав, оскільки будинок був придбаний за його особисті кошти, частину яких він зібрав до реєстрації шлюбу, а частину коштів подарували його батьки. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб 12. 09. 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 129, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Відповідач є батьком дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження . Згідно довідки Бровківської сільської ради [PERSON] проживає в [INFO], та разом з нею проживають діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.46). З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що\~\~сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер. Сторони проживають окремо, і починаючи з часу звернення до суду з даним позовом , з 29.08.2016 року примирення не відбулось, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає його, а тому суд приходить до висновку, що їхній шлюб необхідно розірвати. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5\~статті 183 СК України\~(в редакції від 17 травня 2017 року)визначено, що той із батьків, разом з яким проживає дитина має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналіз зазначених норм права свідчить, що законодавцем визначений чіткий розмір аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання зокрема двох неповнолітніх дітей. Враховуючи, що діти проживають з позивачем, суд вважає, що з відповідача повинні утримуватись аліменти на їх утримання на користь позивача, проти чого не заперечував відповідач та в останніх запереченнях зазначив, що в цій частині позов визнає повністю. Матеріалами справи підтверджується, що згідно договору купівлі продажу від 26.09.2007 року на ім»я [PERSON] придбаний житловий будинок по вул. Горького, 19 в с. Ярешки Андрушівського району(а.с.86,87). Розпорядженням сільського голови Бровківської сільської ради від 14.04.2016 року №1-од вулиця Горького перейменована в вулицю Грушевського (а.с.83). Згідно Державного акта серії ЯК № 616464 [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер 1820380800:02:002:0148, по вул.. Грушевського, 19 в с. Ярешки, Андрушівського району, що була набута у власність згідно рішення Бровківської сільської ради від 17.10.2007 року (а.с.70). Згідно з ч. 3ст. 368 ЦК України,\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~\~\~\~ Відповідно дост. 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Матеріали справи не містять доказів щодо наявності шлюбного договору або домовленості між сторонами при визначення іншого розподілу часток між сторонами. Таким чином зазначений житловий будинок та земельна ділянка для його обслуговування набуті у власність в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, тому суд вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а їх частки в майні є рівними, тому за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки для його обслуговування. Доказів того, що будинок набутий у власність за особисті кошти відповідача та кошти, подаровані його батьками, матеріали справи не містять. Хоча справа розглядається тривалий час і відповідач мав можливість і в силу ст. 60 ЦПК України зобов»язаний надати докази на підтвердження своїх заперечень. Проаналізувавши матеріали справи, пояснення сторін суд прийшов д висновку що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст.\~79,\~88 ЦПК України\~суд вважає, що при задоволенні позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме судовий збір в сумі 1191,20 грн. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~\~\~\~\~\~ \~\~Відповідно до\~ст. 113 СК України, позивачу залишається прізвище [PERSON].

Outcome: approved