Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

\~ \~\~\~ Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Житомирська область, м.Бердичів, 2-й провулок Герцена буд.4 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 01.10. 2015 р. \~\~\~ В обгрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 17 січня 2003 року померла його баба - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку № 4 по 2-му провулку Герцена в м.Бердичеві Житомирської області. На момент її смерті із нею був зареєстрований та проживав її син - [PERSON], який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав належним чином. 01 жовтня 2015р. [PERSON], помер. Позивач спадщину прийняв, надавши нотаріусу відповідну заяву. Інших спадкоємців немає.\~ Після звернення до приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON] з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом, отримав відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння. У зв"язку зі смертю спадкодавця провести державну реєстрацію житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами не можливо, а тому змушений звернутися до суду. \~\~\~\~ В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю. \~\~\~\~ Представник відповідача заперечив проти задоволення позову посилаючись на те, що не надано документів, які б обґрунтовували законність набуття [PERSON] у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та не зясовані права [PERSON], який являється батьком спадкодавця, на спадкове майно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає\~ст.10 ЦПК України, та у відповідності з ч.1\~ст.60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. \~\~\~\~ 17 січня 2003 року померла бабця позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть від 17.01.2003р.) Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із житлового будинку № 4 по 2-му провулку Герцена в м. Бердичеві Житомирської області. На момент її смерті із нею був зареєстрований та проживав її син - [PERSON]. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що був чинний на момент відкриття спадщини, [PERSON] спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. До Бердичівської державної нотаріальної контори ніхто з заявами про прийняття спадщини чи видачі свідоцтва про право на спадщину не звертався . 01 жовтня 2015р. [PERSON], помер (свідоцтво про смерть від 02.10.2015р.). За життя ним не було оформлено спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Житомирська область, м.Бердичів, 2-й провулок Герцена буд. 4. Відповідно до\~ст.1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами\~ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивач спадщину прийняв, про що свідчить його заява, подана приватному нотаріусу Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON] . Інших спадкоємців немає, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи № 100/2015 від 27.10.2015р. 23 травня 2016р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок №4 по 2-му провулку Герцена в м. Бердичеві після смерті батька [PERSON]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2016р. , вих.. № 213/02-13, позивачу відмовлену у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок. Згідно технічного паспорту на будинок Бердичівського МБТІ від 11.04.2016р., житловий будинок №4 по 2-му провулку Герцена в м. Бердичеві з господарськими будівлями та спорудами (погріб, веранда, сарай) були збудовані [PERSON] у 1979 році, самовільних будівель і споруд немає. Відповідно до нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності\~\~з кількістю кімнат від однієї до пяти включно від 13.02.1976 року, [PERSON] виділено 600 кв.м. земельної ділянки № 6 по провулку Герцена в м. Бердичеві для будівництва будинку. 02.03.1976р. [PERSON] надано дозвіл на проведення робіт згідно проекту будівництва будинку від 17.02.1976р . Земельна ділянка на даний час за вищевказаною адресою не приватизована . Згідно рішення виконкому Бердичівської міської ради депутатів трудящих від 14.07.1977р., провулок Герцена №6 перейменовано в 2-й провулок Герцена № 4. Згідно п.3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності. Так, на момент будівництва житлового будинку №4 по 2-му провулку Герцена в м.Бердичеві з господарськими будівлями та спорудами питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 вищевказаного Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 [PERSON] Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Відповідно до\~Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка затверджена 31.01.1966р. Міністерством комунального господарства УРСР, до 19.01.1996р. не передбачалась обовязковість реєстрації будинків і домоволодінь. Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію права власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.1998р. , з набуттям чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. З огляду на вказане, на момент завершення будівництва житлового будинку №4 по 2-му провулку Герцена в м.Бердичеві з господарськими будівлями та спорудами чинним законодавством\~не передбачалась процедура\~введення завершеного будівництва приватного житлового будинку в експлуатацію. Таким чином, будівництво [PERSON] вищезазначеного житлового будинку відбувалось відповідно до чинного на той час законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці та на підставі наданого виконавчим комітетом Бердичівської міської ради дозволу . Даний будинок не являється самочинним будівництвом. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності . Згідно з ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тому позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Доводи представника відповідача є необґрунтованими , оскільки дослідженні в судовому засіданні матеріали справи вказують на правомірність виникнення у [PERSON] права власності на збудований нею житловий будинок №4 по 2-му провулку Герцена в м. Бердичеві з господарськими будівлями та спорудами . Інших спадкоємців, окрім позивача, немає. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved