Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 07.05.1994 року являються власниками квартири [ADDRESS]. В 2001 році за проханням [PERSON] позивачами була надана згода на реєстрацію останньої, як племінниці в належній їм квартирі. 09.10.2001 року реєстраційною службою м. Вінниці було зареєстровано [PERSON], як мешканку квартири [ADDRESS]. Після проведення реєстрації в квартирі, будь який зв'язок з відповідачкою намипозивачами не підтримувався, про місце її перебування нічого не відомо. Тому позивачі змушені звернутись з даним позовом до суду та просять суд усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування даної квартирою. Позивачі згідно заяви підтримали позов в повному обсязі та просили суд провести заочний розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач до судового засідання не з"явилась з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належно. В зв'язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до Свідоцтва про право право власності на житло від 07.05.1999 року [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Згідно довідки ТОВ "ЖЕО" від 02.07.2014 року №1392 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 27.02.1998 року, [PERSON] з 02.07.2002 року та [PERSON] з 09.10.2001 року. Відповідно до Акту № 552 складеного ТОВ "ЖЕО" від 01.07.2014 року [PERSON] з жовтня місяця 2001 року та по теперішній час в квартирі [ADDRESS] не перебуває. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України, передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відсутня без поважних причин понад один рік, що позбавляє її на право користування даною квартирою та призводить до порушення права позивачів на вільне розпорядження своїм правом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виниклі правовідносини регулюються ст. ст. 16, 29, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved