Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] згідно державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. В зазначеній квартирі зареєстрована за місцем проживання її мати- [PERSON] [INFO]. З серпня 2013 року відповідач виїхала з квартири на інше місце проживання і забрала свої речі. Добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання відповідач не бажає, чим порушує її право власника на користування та розпорядження своїм майном. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідача, визнав її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги,просив усунути перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.Надав суду аналогічні пояснення по суті заявлених позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, заперечень на позов не надала,була повідомлена належним чином про дату.час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без його участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Свідок [PERSON], яка є невісткою позивача, підтвердила в судовому засіданні, що дійсно відповідач не проживає в спірній квартирі з літа 2013 року. Свідок [PERSON], пояснила в судовому засіданні, що вона є сусідкою позивача. Відповідач є матір,ю позивача і проживала разом з нею у спірній квартирі ,де вона останній раз бачила її наприкінці літа 2013 року. Куди виїхала відповідач їй не відомо. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного.. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (витяг про державну реєстрацію прав -а.с.7; свідоцтво про право власності на нерухоме майно- а.с.8) . В вищезазначеній квартирі з 04.12.2012 року зареєстрована відповідач - [PERSON], [INFO] (довідка-а.с.5) У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України,які предбачають право власника використовувати житло для власного проживання,проживання членів сім"ї ,інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла,які проживають разом з ним у будинку(квартирі) ,що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України ,член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином,судом встановлено ,що відповідач зареєстрована в спірній квартирі як член сім"ї власника- позивача , відсутня в спірній квартирі з літа 2013 року,тобто більше року,а тому є всі підстави для визнання її такою,що втратила право користування житловим приміщенням. Отже позовні вимоги є обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved