Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 14 квітня 1990 року виконавчим комітетом Вербенської сільської ради, Демидівського району, Рівненської області, про що складено запис за № 01 - розірвати. В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в шлюбі вони проживають понад 30 років та мають з відповідачем трьох на сьогодні повнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у них не склалось. Відносини між ними поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Під час спільного проживання з`ясувалось, що сторони мають різні характери та протилежні погляди на життя, і як результат цього, в них постійно виникають конфлікти та суперечки на побутовому грунті. Подальше збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам відповідача, за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення між сторонами не можливе, як і збереження шлюбу. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю на момент звернення до суд не має. Позивачка звернулась також до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. /а.с.10/. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, згідний на розірвання шлюбу. Просить справу розглянути без його участі, про що подав заяву. /а.с.11 /. Згідно ч.ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом вирішено справу в межах заявлених позивачем позовних вимог. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи в суді встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб 14 квітня 1990 року /а.с.3/. Заходи для збереження сім`ї сторонами не вживаються, шлюбні відносини подружжя не підтримує, сторони проживають роздільно. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно даної правої норми, суд надає право позивачці після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем - [PERSON] . З викладеного суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя стало неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення повністю. У позовній заяві позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на положення ст.ст. 105, 110, 113 Сімейного кодексу України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Позивачкою по справі сплачено судовий збір в розмір 908,00 грн. /а.с.1/. Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню повністю, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. На підставі ст.ст. 24, 110, 111, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved