Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом 18.11.2013 року мотивуючи тим, що [INFO] у селищі Балаганськ Іркутської області Російської Федерації народився [PERSON], батьками якого є відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Вона, [PERSON] є матір'ю [PERSON] і відповідно бабусею [PERSON]. 24.04.2009 року [PERSON] приїхала з Росії і залишила [PERSON] їй, як бабусі, на виховання, а сама займається бродяжництвом, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, поневіряється з місця на місце, немає постійної роботи чи інших джерел доходу. Батько дитини [PERSON] життям сина не цікавиться. Вона, як бабуся, створила для дитини всі необхідні умови для його повноцінного розвитку, займається вихованням, навчанням, турбується про стан його здоров'я. Відповідачі батьківські обов'язки по відношенню до сина не виконують, тому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] щодо їх сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] щодо їх сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON], [INFO], уродженки м. Біла Церква Київської області аліменти на свою користь, на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця с. Балаганськ Усть - Удинського району Іркутської області аліменти на свою користь, на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі, та зазначила, що її донька [PERSON] приїхала до неї з дитиною коли йому було 2 роки 2 місяці, постійно залишала його та вела антигромадський спосіб життя, вживала алкогольні напої. Останній раз [PERSON] бачила свого сина коли йому виповнилось 7 років, вона прийшла чи то п'яна чи то під дією наркотичних засобів, дитина до неї пригорнулась, а вона у відповідь нецензурно висловилась та відштовхнула його, всі свої обов'язки вона переклала на неї та повідомила «якщо важко то віддай його в інтернат». Батьки дитиною не цікавляться, навіть з днем народження не вітають. В березні 2012 року [PERSON] взяла хлопчика погуляти на вулицю, а потім повернулась сама та вимагала гроші за те щоб дитина повернулась, потім викликали міліцію і знайшли хлопчика. [PERSON] взагалі самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Дитина ще не усвідомлює чому батька немає, а маму чекає, хоча і знає що вона у в'язниці. Відповідач [PERSON] на час розгляду справи перебувала у Київському слідчому ізоляторі, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про визнання позову [PERSON] в повному обсязі та клопотання про доставку її в суд для участі в розгляді справи. Відповідно до частини третьої статті 63 Основного Закону України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у передбаченому процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції (частина третя статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів"). Разом з тим законом не врегульовано порядок забезпечення особистої участі засудженого, який відбуває кримінальне покарання у виді арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні, позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, у розгляді судової справи як сторони. Конституційний Суд України ( рішення від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 по справі за № 1-10/2012) дійшов висновку, що особиста участь засудженого, який відбуває кримінальне покарання в установах виконання покарань, як сторони судового процесу створює передумови для повного, всебічного, об'єктивного та неупередженого розгляду справи. Така участь засудженого як сторони у розгляді справи в судах усіх юрисдикцій, спеціалізацій та інстанцій повинна забезпечуватися відповідним процесуальним законом. Рішення про порядок участі засудженого як сторони у розгляді справи зобов'язаний приймати суд у порядку та на умовах, визначених відповідним процесуальним законом. Отже, суд, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на сина, суд ухвалив провести розгляд справи без її участі, оскільки явка відповідача в даному випадку є не обов'язковою, а законом не врегульовано порядок забезпечення особистої участі засудженого у розгляді судової справи як сторони. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явися, про розгляд справи повідомлений належним чином, в порядку ст.132 ЦПК України, до суду надано письмові пояснення відповідача по справі та заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області за довіреністю у справі Кревська Наталія Вікторівна в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що позивач звернулась до Служби у справах дітей в травні 2013 року з заявою про позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх малолітнього сина [PERSON], було встановлено, що він з 2 років перебуває на вихованні та утриманні бабусі [PERSON], а його батьки самоусунулись від батьківських обов'язків, не цікавляться його життям, здоров'ям, утриманням та забезпеченням. [PERSON] вела антигромадський спосіб життя. Зловживала спиртними напоями, в друге засуджена. [PERSON] взагалі не цікавиться хлопчиком. Тому, Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав для визначення соціального статусу дитини та оформлення опіки. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з онуком [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні з квітня 2009 року. ( а.с.7,9,10,11). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого23.03.2007 року відділом по Балаганському району управління служби РАГС Іркутської області ( а.с.8), батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON], громадянка України та [PERSON], громадянин Росії. [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з бабусею [PERSON], [INFO], знаходиться на її повному утриманні, бабуся створила для онука належні умови для проживання, виховання і розвитку, постійно займається з ним. Цікавиться його здобутками у ДНЗ № 17 «Усмішка», турбується про стан його здоров'я, має з ним теплі, дружні стосунки, взаєморозуміння та піклування, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 02.04.2013 року ( а.с.9). Згідно інформації дошкільного навчального закладу ( ясел - садка) комбінованого типу № 17 «Усмішка» Білоцерківської міської ради від 04.04.2013 року ( а.с.13), вихованням і навчанням дитини [PERSON], [INFO] займається бабуся [PERSON], за час перебування дитини в дитячому садку з 21.03.2012 року по 04.04.2013 року вихователі та адміністрація з батьками не знайомі. Відповідач [PERSON], [INFO], по м. Києву та Київській області не зареєстрована, проживала за адресою: [ADDRESS], що підтверджено перевіркою МВМ Білоцерківського МВ ( з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) та відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві ( а.с.12,18). Згідно з поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], опитаних, за місцем проживання відповідача за зазначеною вище адресою, о/у ВКМСД 1-го МВМ Білоцерківського МВ ( з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ( а.с.14,15), в квартирі [ADDRESS] проживають позивач [PERSON] з онуком [PERSON], [PERSON] веде антигромадський спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, водиться із сумнівними компаніями, зовсім не приділяє уваги сину [PERSON], його вихованням займається бабуся, останній раз бачили [PERSON] в кінці квітня 2013 року. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2012 року ( а.с.33), [PERSON], [INFO] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, зобов'язана не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2014 року ( а.с.60-63), [PERSON], [INFO] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.3 КК України, і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є індивідуальною власністю, за винятком житла, в дохід держави. На підставі ст.71 ч.1 КК України приєднано частково до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2012 року і остаточно до відбування останній визначити покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є індивідуальною власністю, за винятком житла, в дохід держави. Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець п. Балаганськ Усть - Удинського району Іркутської області, Російська Федерація, не працює, проживає : [ADDRESS], 03.04.2014 року отримав позовну заяву з додатками. Надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав визнає, а щодо стягнення з нього аліментів на дитину [PERSON] не визнає мотивуючи тим, що в 2005 році познайомився з [PERSON], в зареєстрованому шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах вони не перебували, спільно не проживали, сімейно - шлюбні відносини не підтримували. З її слів відомо що вона перебувала у відносинах з [PERSON] в результаті чого завагітніла та в 2007 році народила сина [PERSON], його біологічним батьком є [PERSON], дитина схожа на нього. [PERSON],відмовився визнати себе батьком [PERSON], так як вважав. Що [PERSON] «вітряна». Він, [PERSON], біологічним батьком [PERSON] не являється. [PERSON] попросила його написати заяву в РАГС про те, що він являється батьком [PERSON] для того, щоб вона отримала можливість для отримання допомоги на дитину при народженні. Оскільки вона громадянка України і не мала громадянства Російської Федерації, тому вона не мала можливості отримати дану допомогу. Він погодився і написав заяву , що він є батьком [PERSON]. Допомогу виплатили на його ім'я, а отримала по нотаріальному дорученню [PERSON] В 2009 році [PERSON] була вислана на Україну. Він на Україні ніколи не був. Після народження [PERSON] разом з [PERSON] не проживав і не вів спільного господарства. Будь - які докази в підтвердження заперечень надати не може. ( а.с.40-46). Згідно з дозволом на виїзд дитини від 18.03.2009 року ( а.с.32), [PERSON] надав згоду на виїзд його неповнолітнього сина [PERSON],[INFO] з с. Балаганськ Іркутської області в Україну, на постійне місце проживання. В супроводі його матері [PERSON],[INFO], з 19.03.2009 року, та покладає на неї обов'язки по захисту його прав та інтересів, відповідальність за його життя та здоров'я, а також приймати міри по медичним питанням та отриманні документів. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини ( ст. 151 СК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлен ня і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (ст. 60 ЦПК України). Позивач надала до суду належні та допустимі докази в підтвердження обставин справи, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, відповідач [PERSON] будь - яких доказів в підтвердження заперечень до суду не надав. Висновком Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області від 10.06.2013 року за № 915 ( а.с.11), встановлено, що вихованням та утриманням малолітнього [PERSON], [INFO] займається його бабуся [PERSON], його батьки [PERSON] та [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляються від виконання батьківських обов'язків щодо малолітнього сина, тому вважають за доцільне позбавити їх батьківських прав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи думку прокурора, представника Служби у справах дітей, які зазначили про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, суд вважає можливим позбавити відповідачів батьківських прав, оскільки ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в бездіяльності відповідачів вбачається свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків в обсязі необхідному для повноцінного розвитку сина, розвитку особистості та його уявлення про навколишній світ, засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі та нормального самоусвідомлення. Що стосується спору про стягнення аліментів, то суд вважає, що в цій частині позов також підлягає до задоволення. Так, за ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], про що зазначено у свідоцтві про народження дитини, будь - які належні докази про те, що батьком дитини є [PERSON], на що посилається відповідач в запереченнях, відсутні, як і рішення суду про оспорювання батьківства. Отже, суд вважає за можливе, відповідно до ст.ст.182,183 СК України, стягнути з відповідачів аліменти на утримання сина по 1/4 частині їх заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON], оскільки відповідачі участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймають, доказів про те, що вони є непрацездатними та неспроможними надавати матеріальну допомогу на утримання [PERSON], [INFO] суду не надали. Згідно ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог, тому суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі по 114 грн.85 коп. з кожного.

Outcome: approved