Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У серпні 2016 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі ЛМКП) звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог ЛМКП посилалася на те, що 24.06.2015 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 2954,88 грн., інфляційних втрат у розмірі 623,81 грн. та 3% річних у розмірі 8,23 грн., всього 3586,92 грн., а також стягнення витрат по сплаті судового збору. 03.07.2015 року Шевченківський районний суд м. Львова видав судовий наказ про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 3586,92 грн., а також 609 грн. судового збору на користь ЛМКП, однак 30 грудня 2015 року районний суд задовольнив заяву [PERSON] і скасував виданий судовий наказ та розяснив ЛМКП право заявити вимоги у порядку позовного провадження. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідачі зареєстровані, проживають у [INFO] та є її співвласниками, і відповідно користуються послугами з централізованого опалення. ЛМКП «Львівтеплоенерго» з 01 липня 2014 року для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення відповідачам був відкритий особовий рахунок № [NUMBER], а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості даної послуг з метою її оплати. Між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачам, останні такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, шо за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили ч. 1 п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р. а також п. 3.1 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Станом на 28.07.2016р., за період з 01.07.2014р. по 31.05.2015р. за квартирою № 129 будинку № 16 по вул. Ю.Липи в м. Львові, де проживають вищезазначені відповідачі, утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 2 954,88 грн., інфляційні втрати складають 623,81 грн., а 3% річних - 8,23 грн., разом сума заборгованості складає всього 3586,92 грн. У вересні 2016 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року по 31.08.2016 року у сумі 6814,32 грн., 3% річних у розмірі 94,31 грн., інфляційних втрат у розмірі 573,41 грн., всього 7482,04 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 1378,00 грн. судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об'ємі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позову заперечувала. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності та зазначила, що проживає за іншою адресою. Відповідач [PERSON] згідно довідки від 08.09.2015 року перебуває на військовій службі з 01.09.2015 року. Інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду були повідомлені у встановленому порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили. Дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 03 липня 2015 року за заявою ЛМКП "Львівтеплоенерго» Шевченківський районний суд м. Львова видав судовий наказ про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 2954,88 грн., інфляційних витрат - 623,81 грн. та 3% річних 8,23 грн., всього 3586,92 грн. та 609 грн. судового збору . 30 грудня 2015 року вказаний судовий наказ ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова скасовано. Статтею З ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками [ADDRESS]. Згідно з ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання». Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору. Договір Приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої види ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 01 липня 2014 року відповідає вимогам ст. 634 ЦК України та є договором про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води і вважається укладеним між: ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові для населення згідно норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та споживачем (власником/співвласником/ балансоутримувачем будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» і в яких послуги з централізованого постачання гарячої води надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Разом з тим, відповідно до п. З ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЛМКП «Львівтеплоенерго» було підготовлено та направлено на адресу відповідачів для підписання два примірники договору приєднання, що підтверджується супровідним листом від 21.04.2016р. № 09-4628 та списком рекомендованих листів №09-4628, а також фіскальним чеком ВПЗ Львів-40 про відправлення. Відповідно до п.1 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня винесення проекту договору однією із сторін. Проте, станом на день подання позову та під час судового розгляду вказаної справи договір приєднання відповідачами не підписаний і один із примірників, як це передбачено чинним законодавством, виконавцю назад не повернено. Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов'язком споживача. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі № 6-110цс12, від 25.11.2014 року у справі № 3-184гс14, які в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При цьому також враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, згідно з якою споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Відповідно до п. 1.1 Договору приєднання предметом договору є те, що Виконавець зобов'язується своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання Виконавця), а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим Договором приєднання. ЛМКП «Львівтеплоенерго» з 01 липня 2014 року для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення Відповідачам був відкритий особовий рахунок № [NUMBER], а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості даної послуг з метою її оплати. Відповідно до пункту 2.1 Договору приєднання, тарифи на послуги та їх загальна вартість встановлюється уповноваженим органом на момент надання таких послуг, тобто Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно з п.5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов»язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями, повязаними із спільним майном. Отже, з огляду на вищенаведене, між Відповідачами та Позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав послуги Відповідачам, останні такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили ч. 1 п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р.. а також п. 3.1 договору приєднання, де вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013р. при розгляді справи №6-59цс13. Таким чином, всупереч п.5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 п.18 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р., а також п.3.1 Договору приєднання відповідачі не виконали свого зобов»язання щодо сплати послуги з централізованого опалення, а тому зобов»язані сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення, заборгованість відповідачів станом на 23.09.2016р. за період з 01.07.2014р. по 31.08.2016р. складає 6814,32 грн., інфляційні нарахування за вищевказані послуги складають 573,41 грн., а 3% річних 94,31 грн., разом сума заборгованості складає 7482,04 грн. Відповідачами не подано доказів про те, що подані позивачем розрахунки заборгованості та застосовані ним тарифи проведено неправильно. Посилання відповідача [PERSON] на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 01.03.2013 року №24 «Про накладення штрафу на Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії», а також постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №337 від 17.03.2016 року «Про накладення штрафу на Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування та Ліцензійних умов з постачання теплової енергії» не є у безпосередньому звязку з суттю заявлених вимог та не є підставою для відмови у позові. Інші заперечення відповідачів, наведені у письмових поясненнях, не свідчать про те, що позов є необґрунтованим і у його задоволенні слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. У зв»язку з задоволенням позову з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі у рівних частках з кожного, оскільки солідарне стягнення судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Outcome: approved