Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У листопаді 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та відділу Держгеокадастру у Деражнянському районі Хмельницької області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 23.09.2003 року на підставі розпорядження Деражнянської райдержадміністрації №332 від 23.09.2003 року на ім'я [PERSON] та зобов»язати орган державної влади видати їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 18.12.1996 року на ім»я [PERSON], для оформлення спадщини. Своє звернення до суду із даним позовом позивачка обґрунтовує тим, що повідомленням нотаріуса від 15.11.2016 року за вих. № 1320/01-16 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на вказане спадкове майно, яким є державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], був виданий [PERSON] 23.09.2003 року, тобто після її смерті, тому позивачка просить задовольнити її позов. Представник позивача до суду не з'явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, в якій вимоги позову підтримує в повному обсязі. Представники відповідачів Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області та відділу Держгеокадастру в Деражнянському районі Хмельницької області, також надали суду відповідні заяви про слухання справи у їх відсутності, в яких проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Згароцькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області від 29.11.2002 року серії [NUMBER], єдиним спадкоємцем за законом якої, є її дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.1955 року виданого Згароцькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області. Так, положеннями статей 548 та 549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини, було зазначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя набула права на земельну ділянку, площею 2,21 га, розташовану на території Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Деражнянської райдержадміністрації №332 від 23.09.2003 року на ім'я [PERSON] вже після смерті останньої. Намагаючись оформити свої спадкові права позивачка зверталася до нотаріальної контори після смерті [PERSON], проте листом приватного нотаріуса Деражнянського районного нотаріального округу Янцаловською В.О. від 15.11.2016 року №1320/01-16 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,21 га, яка належала [PERSON], оскільки правовстановлюючий документ на вказане спадкове майно був виданий після смерті останньої. Відповідно до положень статей 22 та 23 чинного на час відкриття спадщини Земельного кодексу в редакції Закону України від 18 грудня 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таким чином, суд приходить до висновку, що вищенаведений державний акт не створив будь-яких правових наслідків як для [PERSON], так і для її спадкоємців, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі САТ), в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Довідкою відділу Держгеокадастру у Деражнянському районі Хмельницької області за №29-28-99.3-2578/15-16 від 07.11.2016 року підтверджено, що на ім»я [PERSON] в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видається районною державною адміністрацією Хмельницької області під №227 було зареєстровано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], відповідно до якого їй була надана земельна ділянка розміром 3,81 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частини в натурі (на місцевості), що підтверджується і самою копією зазначеного сертифіката. Таким чином, за життя [PERSON] набула право на зазначену вище земельну частку (пай), яка після її смерті увійшла до спадкової маси. У відповідності до положень ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншими правовстановлюючими документами. Враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 23.09.2003 року на підставі розпорядження Деражнянської райдержадміністрації №332 від 23.09.2003 року на ім'я [PERSON], зобов'язавши відділ Держгеокадастру у Деражнянському районі Хмельницької області видати [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 18.02.1996 року, виданий на ім'я [PERSON] для подальшого оформлення спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved