Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивачі [PERSON]( та [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина, [PERSON],2007 р.н.), звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи свій позов тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірної квартири, яка їм належить в рівних долях, по 1/2 частині. Загальна площа квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві дольової власності, становить: 63,6 кв. метри, жилої - 38,2 кв. метри. Квартира має три жилі кімнати: 17,8 кв.м, 13,0 кв.м та 7,4 кв.м, які є ізольовані, тобто мають окремі виходи. Крім того, в квартирі є інші приміщення: кухня - 9,6 кв.м, вбиральня-1,1 кв.м, ванна кімната - 2,7 кв.м, коридор-8,9кв.м, кладова - 0,8 кв.м, а також балкон (тераса) - 0,9 кв.м та лоджія -1,4 кв.м. В даному житловому приміщенні зареєстровані та проживають позивачі та відповідач [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON] Оскільки позивачі не можуть дійти спільної згоди щодо порядку користування спірною квартирою, вона, враховуючи інтереси своєї неповнолітньої дитини, змушені звертатися до суду. Крім того, у спірній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO](син [PERSON]), який, відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» має рівні права користування житловим приміщенням нарівні з власником приміщення або наймачем. В своїх позовних вимогах, позивачі [PERSON] та [PERSON] просять встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], а саме: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 13,0 кв.м разом з лоджією- 1,4 кв.м; [PERSON], [INFO] виділити житлову кімнату 7,4 кв.метри; [PERSON] виділити житлову кімнату площею 17,2 кв. м разом з балконом (терасою) площею 0,9 кв. метри. В загальному користуванні залишити: кухню - 9,6 кв.м, вбиральню -1,1 кв.м, ванну кімнату - 2,7 кв.м, коридор - 8,9 кв.м, кладову - 0,8 кв. м. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON], - [PERSON], позов визнав частково, а саме: в частині встановлення порядку користування між [PERSON] та [PERSON] В задоволенні позовних вимог в частині виділення в користування житлових кімнат неповнолітньому сину [PERSON] - [PERSON], просив суд відмовити посилаючись на те, що він не є співвласником спірного житла. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, якщо відповідач визнає позов і маються підстави для його задоволення, суд задовольняє позов. Відповідач позов визнав частково. Приписами ч. 1ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі-ЦК) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що згідно Свідоцтва №46 про право власності на житло від 31.05.2000 року [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (кожному у рівній долі). Дане свідоцтво зареєстровано 05.06.2000 року в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації за реєстром № 2/9. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності за № 83809340 від 30.03.2017 року, слідує, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] і не оспорюється сторонами, що загальна площа квартири становить 63,6 кв. метри, жилої - 38,2 кв. метри. Квартира має три жилі кімнати: 17,8 кв.м, 13,0 кв.м та 7,4 кв.м, які є ізольовані, тобто мають окремі виходи. Крім того, в квартирі є інші приміщення: кухня - 9,6 кв.м, вбиральня-1,1 кв.м, ванна кімната - 2,7 кв.м, коридор-8,9кв.м, кладова - 0,8 кв.м, а також балкон (тераса) - 0,9 кв.м та лоджія -1,4 кв.м. Відповідно до ст.ст. 358, 361 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування належної йому частини спільного майна в натурі, а також має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Отже, встановлення порядку користування квартирою, на думку суду, є найбільш справедливим, добросовісним та розумним способом врегулювання даних спірних відносин, оскільки враховує інтереси всіх співвласників та не позбавляє їх самого змісту права власності, тому позовні вимоги щодо виділення [PERSON] та [PERSON] житлових кімнат в користування підлягають повному задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо виділення в користування жилих кімнат [PERSON] то суд прийшов до наступного. Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 24.05.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області, шлюб між чоловіком [PERSON] та [PERSON] розірвано. Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER], виданого 10.11.2006 року виконкомом Новоборівської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області підтверджується факт одруження, [PERSON] з [PERSON]. З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції слідує, що [PERSON] народився [INFO], в графі батьки зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 358, 361 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування належної йому частини спільного майна в натурі, а також має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної власності. Як вбачається з ч.2 ст.64 ЖК України «До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство». З довідки № 34 виданої 18.01.2017 року Оливської сільської радою Іванківського району Київської області слідує, що [PERSON] має слідуючий склад сім'ї: син - [PERSON] - 2007 р.н. Окрім того, згідно зі ст.156 ЖК України «Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Однак, неповнолітній [PERSON] не є, ні співвласником, ні членом сім'ї [PERSON], а отже, на його житло права не має, тому суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог щодо виділення в користування жилих кімнат [PERSON] Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 213 грн. (двісті тринадцять гривень),що є 1/3 частиною від задоволеного позову. На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України,ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 356, 358, 361, 379, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст.. 64, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 60, 63, 141 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial