Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивачка звернувся в суду з даним позовом обґрунтування якого виклала у позовній заяві. Позивачка просить суд зобовязати ППФ «Олфарм» в особі директора [PERSON] направити лист до відділу державної виконавчої служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції, яким спростувати недостовірну інформацію про те, що колишньою працівницею [PERSON] вчинено розкрадання товарних цінностей на суму 14200 грн., а також відкликати ППФ «Олфарм» в особі директора [PERSON] з відділу державної виконавчої служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області пояснення надані [PERSON] начальнику [PERSON] вих. № 1 від 05.02.2015 р. та Вих. № 10 від 27.08.2015 р. про розкрадання нею товарно-матеріальних цінностей на суму 14200 грн. та стягнути на її користь з ППФ «Олфарм» та [PERSON] солідарну моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. Позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вона працювала в ППФ Олфарм і після звільнення зверталась до суду про стягнення заробітної плати. Директор ППФ Олфарм [PERSON] поширює про неї неправдиву інформацію у своїх поясненнях серед працівників державної виконавчої служби Володарсько-Волинської РУЮ про вчинення нею розкрадання товаро-матеріальних цінностей. Працівники ДВС Володарсько-Волинського РУЮ дивляться на неї з підозрою,вона в усній формі зверталась до [PERSON],щоб він спростував недостовірну інформацію. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачка хоче використати його Конституційне право і таким чином стягнути моральну шкоду. Він не поширював жодної інформації про позивачку,а пояснення надавав на вимогу службових осіб державної виконавчої служби на підставі наявних у нього документів. Рішення апеляційного суду Житомирської області отримав 29.08.2015 року,а пояснення писав 27.08.2015 року. Після отримання даного рішення ніяких пояснень про допущену нестачу позивачкою не писав. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. - 2 - Стаття 34 Конституції України гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово, або в інший спосіб на свій вибір. Згідно ст.277 ч.1,4 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Розглядаючи питання поширення інформації щодо позивачки суд враховує слідуюче. Згідно до п.15 постанови Пленуму\~ Верховного Суду України\~ від 27 лютого 2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист\~ гідності та честі\~ фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома\~ хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто\~ або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під пошеренням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала у відповідача на посаді комірника з 03.09.2012 року по 30.11.2012 року, була звільнена з займаної посади за п.2 ст. 41 КЗпП України в звязку з втратою довіря. Не погодившись із підставою звільнення позивачка звернулась до суду з позовом про визнання наказу незаконним, зобовязанням внести запис в трудову книжку, стягнення заробітної плати за час затримки видачі трудової книжки, вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди. У вересні 2013 р. ППФ «Олфарм» звернулось до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та просило стягнути з [PERSON] на користь ППФ «Олфарм» 12977,72 грн. на відшкодування заподіяної шкоди. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 вересня 2014 року у задоволенні зустрічного позову ППФ «Олфарм» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено за безпідставністю. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 липня 2015 р. апеляційну скаргу ППФ «Олфарм» відхилено. У своїх поясненнях начальнику відділу ДВС Володарсько-Волинського РУЮ від 05.02.2015 р. та державному виконавцю відділу ДВС від 27.08.2015 р.директор ППФ Олфарм [PERSON] щодо неможливості сплати по виконавчих документах вказав, що колишнім працівником ППФОлфарм [PERSON] вчинено розкрадання товаро-матеріальних цінностей на суму 14200 гривень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що пояснення надані директором ПП .Олфарм [PERSON] знаходяться в матеріалах виконавчого провадження, з яким знайомилась [PERSON],інші особи з виконавчим провадженням не знайомились,обставини викладені в поясненнях директора ППФ Олфарм - 3 - вони нікому не розповсюджували. Пояснення надані директором ППФОлфарм [PERSON] до матеріалів виконавчого провадження щодо причини неможливості сплати по виконавчих документах стосується матеріалів виконавчого провадження і не є доступною для сторонніх осіб.З врахуванням заявленого позову ППФОлфарм до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] у своїх поясненнях наданих ДВС Володарсько-Волинського РУЮ висловлював свої оціночні судження причини невиконання судових рішень по стягненню заборгованості. Відповідно до статті 277 ЦК України оціночні судження не є предметом судового захисту, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 07 липня 1997 року. Відповідно до ст.10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ні в позовній заяві ,ні в судовому засіданні позивачка не вказала обставин щодо поширення [PERSON],як фізичною особою недостовірної та неправдивої інформації про неї. Позивачка в судовому засіданні у відповідності до ст.10 ЦПК України не довела та не надала суду доказів,що відповідач поширював про неї недостовірну інформацію конкретній особі,а викладені обставини у поясненнях наданих директором ППФОлфарм [PERSON] до матеріалів виконавчого провадження щодо причини неможливості сплати по виконавчих документах стосується матеріалів виконавчого провадження і не є доступною для сторонніх осіб та є його оціночними судженнями, що свідчить про відсутність юридичного складу правопорушення та дає підстави суду відмовити у задоволенні позову. Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог статті 1167 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди завдана фізичній особі при наявності вини особи, яка її завдала, є похідним наслідком вчинення іншого правопорушення. В судовому засіданні не доведено вини відповідачів у заподіянні шкоди позивачу, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed