Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з ним у шлюбі з 26 квітня 2006 року. Від шлюбу мають доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя не склалося з вини відповідача, який постійно принижує її та ображає нецензурними словами, погрожує їй фізичною розправою, неодноразово застосовував фізичне насильство, жорстоко ставиться до дітей. Малолітні діти стали знервованими, страждають від негативної моральної атмосфери в сім»ї. З 06 грудня 2013 року шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує, наміру зберігати сім"ю не має, просила розірвати укладений з відповідачем шлюб в судовому порядку, залишити дітей проживати з нею та після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 квітня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 26 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають малолітніх доньок : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження : серії [NUMBER], виданим 25 липня 2006 року Центральненською сільською радою Миронівського району Київської області, серії [NUMBER], виданим 13 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З 06 грудня 2013 року шлюбних відносин сторони не підтримують. Вказані в позовній заяві обставини, що призвели до розладу сімейних відносин, зокрема образи та приниження з боку відповідача, погрози фізичною розправою та жорстоке ставлення до дітей, не спростовані відповідачем. Сторони не змогли створити в сім'ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги один до одного. Суд дійшов висновку, що причини розладу подружніх відносин є справжніми, сім'я розпалась, шлюб сторін носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх малолітніх дітей, що має істотне значення. Заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України не має. Згідно зі ст.ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Позивач зазначила, що малолітні діти проживають з нею та перебувають на її вихованні. Заперечень щодо вказаних обставин відповідач не подав, а тому суд вважає, що сторони фактично дійшли згоди про місце проживання дітей, і вимога позивача про визначення місця проживання дітей з нею є обґрунтованою. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій до суду заяві позивач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». У відповідності до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатила 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями № 12 від 13 грудня 2013 року та № 205 від 18 грудня 2013 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved