Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бірючинський Е.О. , який діє на підставі довіреності від 17.01.2020 року, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7000 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він народився [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження, батьком позивача є відповідач [PERSON] 27.02.2002 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » та позивач залишився проживати разом з матір`ю. 23.01.2015 року позивач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На теперішній час позивач є студентом Харківського національного університету радіоелектроніки, факультету автоматики і комп`ютеризованих технологій, денне відділення. Позивач потребує матеріальної підтримки, через те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, так як не може працювати через навчання на денному відділенні. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу позивачу категорично відмовляється. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.05.2020 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13.02.2020 до досягнення 23-х літнього віку дитиною, але з припиненням виплати аліментів у випадку припинення навчання в учбовому закладі, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп., та стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп. 14.08.2020 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій він просив скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.05.2020 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Ухвалою Фрунзенського суду м. Харкова від 16.11.2020 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 25.11.2020 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в якому він зазначив, що частково заперечує проти позовних вимог, просить стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1500 грн., щомісяця, починаючи з дня подачі позову - 13.02.2020 року до 30.06.2020 року. У задоволенні позовної вимоги про стягнення з нього на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., просив відмовити у зв`язку з завищенням вартості таких послуг та відсутності достовірних та допустимих доказів її надання. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] посилався на те, що наразі він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу має неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , які фактично перебувають на його утриманні. Також на його утриманні перебуває його батько, [PERSON] , який є пенсіонером та інвалідом II групи. Поряд з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживає разом зі своєю дружиною та дітьми за адресою: [ADDRESS] . Оскільки він, його діти та його батько, який фактично і мешкає за зазначеною адресою, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , саме відповідач вимушений сплачувати комунальні послуги за обома адресами одночасно, при цьому через великі розміри вартості комунальних послуг у квартирі, в якій він проживає разом з дітьми, він має значну заборгованість по сплаті комунальних послуг. Крім того, відповідач зазначив, що окрім наявної заборгованості зі сплати комунальних послуг, він також має кредитні зобов`язання перед ТОВ «Вердикт Капітал» у розмірі 20614,12 грн, та щомісячно з його заробітної плати вираховуються кошти на погашення такої заборгованості у виконавчому провадженні №62988791. Також він має зобов`язання по сплаті основної винагороди приватного виконавця Малковій М.В. у сумі 2061 грн. 41 коп. у зв`язку з тим, що виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем. Поряд з цим, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що йому стало відомо про те, що 30.06.2020 року позивача було відраховано з Харківського національного університету радіоелектроніки ( ХНУРЕ ) в зв`язку з виконанням освітньо-професійної програми. Відповідач зазначив також і про те, що позивач в тексті позовної заяви не обґрунтував та не навів доказів, які обумовлюють необхідність стягнення з нього аліментів саме у розмірі ј частини видів заробітку, не зазначив, які потреби позивача обумовлюють саме такий розмір аліментів. В той же час, у період запровадження на території України карантинних заходів з метою запобігання виникненню та поширенню гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, навчання в ХНУРЕ відбувалось дистанційно, що в свою чергу свідчить про те, що у період з 12.03.2020 року до закінчення навчання, а саме до 30.06.2020 року позивач не потребував матеріальної допомоги у тому розмірі, на якому наполягає у позовній заяві, а тим паче з урахуванням тих обставин, що він навчався на бюджетній формі навчання та отримував стипендію, та навчання на денному відділенні ще не означає неможливість поєднувати навчання з роботою, і доказів на протилежне позивачем суду не надано, як і не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності його скрутного матеріального становища, що дає підстави для стягнення з нього аліментів у визначеному позивачем розмірі 1/4 від усіх видів заробітку. В той же час, відповідач зазначає про те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували матеріальну можливість відповідача утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання у тому розмірі, який зазначено у позовних вимогах. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини усіх видів доходів, але не менш ніж 50 процентів прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, відповідач зазначив, що положення ст. 182 СК України, якою визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину - не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може бути застосовано у даній справі, оскільки позивач наразі є повнолітньою особою, а діючим законодавством України не встановлено мінімального розміру аліментів на утримання повнолітньої особи. Відносно витрат на професійну правничу допомогу, відповідач, вважає, що вартість таких послуг є значно завищеною виходячи із складності даної цивільної справи та обсягу наданої адвокатом правової допомоги, термінів її надання, оскільки дана категорія справ відноситься до малозначних справ та об`єктивно не вимагає таких значних витрат часу у розмірі двох годин на вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, особливо з урахуванням незначної кількості наданих доказів разом з позовною заявою, а також у розмірі двох годин на підготовку процесуальних документів до суду, особливо з урахуванням змісту та правового обґрунтування позовних вимог, які містяться в позовній заяві, незначного обсягу тексту самої позовної заяви, а участь адвоката у двох судових засіданнях явно перевищує можливу кількість судових засідань у даній цивільній справі взагалі, а тому визначення розміру гонорару за представництво у 2-х судових засіданнях є безпідставним. Водночас зазначив про те, що до позовної заяви на підтвердження факту надання правової допомоги наданий акт про прийняття-передачу наданих послуг, датований 11.02.2020 року. Згідно акту у період з 16.01.2020 року по 11.02.2020 року адвокатом позивачу були надані юридичні послуги відповідно до розрахунку суми гонорару у справі за позовом про стягнення аліментів і позивачем такі послуги були прийняті. Відповідно до тексту зазначеного розрахунку суми гонорару, навіть виходячи з назви документу, такий розрахунок складений вже за надану правову допомогу. Більш того, в розрахунок включено характер правової допомоги (послуги) як представництво та захист інтересів клієнта в суді, які ані на дату складання розрахунку, ані на дату складання акту про прийняття-передачу наданих послуг від 11.02.2020 року об`єктивно не були надані, оскільки на той час ще не було подано позовну заяву та не відкрито провадження у справі. 16.03.2021 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів. 16.03.2021 року представником відповідача подано клопотання про долучення доказів. В судове засідання позивач не з`явився. В судовому засіданні представник позивача адвокат Косінцев К.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що зазначені у позовні заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Топоріна Д.В. надала пояснення, аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позовну заяву та зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги частково, з згоден сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1500 грн. щомісяця, та в зв`язку з тим, що [PERSON] з 30.06.2020 року було відраховано з ХНУРЕ через виконання освітньо-професійної програми та лише 15.09.2020 року знову зараховано до цього ж навчального закладу на перший курс другого (магістерського) рівня вищої освіти, просила аліменти на дитину, яка продовжує навчання, стягувати за період з 13.02.2020 року до 30.06.2020 року та з 15.09.2020 року до досягнення [PERSON] 23-літнього віку, але з припиненням виплати аліментів у випадку припинення навчання в учбовому закладі. Проти задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу сторона Відповідача заперечувала в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.12.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис 630, а.с.7. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції, актовий запис № 84, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу змінено на « [PERSON] », а.с.8. Зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 23.01.2005 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 01, вбачається, що [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] », а.с.9. Отже матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] є повнолітнім сином відповідача [PERSON] . Згідно довідки Харківського національного університету радіоелектроніки від 14.01.2020 року № 54/1965, [PERSON] є студентом групи АКТАКІТу - 17 - 1 ІІІ курсу, факультету АКТ, денне відділення. Довідка дійсна до 30.06.2020 року, а.с.10. Згідно довідки Харківського національного університету радіоелектроніки та витягу з наказу від 30.06.2020 №753 Ст Харківського національного університету радіоелектроніки 30.06.2020 [PERSON] був відрахований з університету у зв`язку з виконанням освітньо-професійної програми першого (бакалаврського) рівня вищої освіти та присудженням освітнього ступеня бакалавр, а.с.61,62. Згідно довідок Харківського національного університету радіоелектроніки від 25.01.2021 року № 54/2935 та від 04.03.2021 року №54/3035 [PERSON] є студентом групи КІТПВм-20-1, першого курсу другого (магістерського) рівня вищої освіти спеціальності 151 Автоматизація та компютерно-інтегровані технології, освітньо-професійна програма «Компютерно-інтегровані технологічні процеси і виробництва», факультету АКТ, денної держбюджетної форми навчання Харківського національного університету радіолектроніки з 15.09.2020 року (зарахований наказом Ректора ХНУРЕ №116Ст від 11.09.2020 року, нормативний термін навчання за ОПП «магістр» з 15.09.2020 року по 31.12.2021 року. Згідно витягу з наказу ректора Харківського національного університету радіоелектроніки №1283СТ від 29.09.2021 року [PERSON] у стипендії за вступними рейтингами на період з 15.09.2020 року по 31.01.2021 року відмовлено. Відповідно до листів Харківського національного університету радіоелектроніки від 06.08.2020 року №04/17-622та від 26.01.2021 №04/17-93 навчання під час карантину проходить дистанційно. Відповідно до ч.1ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Ч. 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 199, 200 Сімейного Кодексу України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 05.03.2005 року перебуває у шлюбі з [PERSON] (після шлюбу - [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова, відповідний актовий запис №64, а.с.48. Від цього шлюбу у відповідача народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 19.07.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 929 від 19.07.2005 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №903 від 13.09.2007, а.с. 49,50. Крім того, як вбачається з наданих відповідачем копій пенсійного посвідчення серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , довідки до акта огляду МСЕК серії 10ААА №276791, його батько непрацездатний за віком та є пенсіонером, а також визнаний інвалідом другої групи, а. с. 51-53. З довідки про доходи № 4164401840719103 вбачається, що розмір пенсії батька позивача [PERSON] є досить не значним, зокрема за період з серпня 2019 року по квітень 2020 року вона становила 2028 грн. 02 коп., щомісяця, та за період з травня 2020 року по липень 2020 року становила 2128 грн. 02 коп., а.с. 59. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб d73b269-4ea3-44e0-95a7-a6963c12988f від 10.08.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідач [PERSON] , його батько [PERSON] та неповнолітні діти відповідача [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а.с. 54. Вказана довідка підтверджує, що саме на відповідача, як на єдину працездатну особу, зареєстровану в даному житловому приміщенні покладається тягар матеріальних витрат по її утриманню та сплаті комунальних послуг, що в свою чергу доводиться наданими з його боку квитанціями. Так, згідно відомостей про нарахування та сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , що зазначені у рахунках на оплату ЄРЦ Мегабанк та квитанціях про оплату АТКБ «Приватбанк», АТ «Мегабанк» вартість комунальних послуг (у тому числі електропостачання, квартплата, опалення, постачання холодної води, газопостачання, розподіл природного газу, вивіз ТПВ, домофон) за вказаною адресою у березні 2020 року склали 2456 грн. 40 коп., у січні 2020 року - 2394 грн. 40 коп., у лютому 2020 року - 2763 грн. 30 коп., а.с.57-58. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 10.08.2020 року будь-якого рухомого або нерухомого майно у власності відповідача [PERSON] не перебуває, що свідчить про відсутність в нього значних витрат на придбання та утримання інших об`єктів нерухомості, крім вищезгаданої квартири, а.с.60. В той же час з трудової книжки [PERSON] вбачається, що він має постійне місце роботи, стабільний заробіток, офіційно працевлаштований та з 29.01.2018 року працює в ТОВ «КРКА Україна» на посаді менеджера по роботі з ключовими партнерами керівництва служби з розвитку та покращення лікарняних засобів Харківського регіонального підрозділу (м. Харків), а.с.87. Відповідно до довідки про доходи №41 F від 13.01.2021 за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 загальна сума доходу [PERSON] складає 159337,51 грн., що в свою чергу в середньому становить 26 556,25 грн. на місяць. З постанови про відкриття виконавчого провадження №62988791 від 09.09.2020 вбачається, що на примусовому виконанні приватного виконавця Малкової М.В. перебуває виконавчий напис № 17983, виданий 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирьсокого міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 20614 грн. 12 коп., а.с.134. Постановою приватного виконавця Малкової М.В. від 09.09.2020 у ВП № 62988791 стягнуто з [PERSON] основну винагороду у сумі 2061 грн. 41 коп. Тобто відповідач по справі має не виконанні грошові зобов`язання. Суд, оцінивши наявні у справі докази, встановив, що заявлений до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку з всіх видів доходу відповідача вочевидь не відповідає принципам співмірності та справедливості. При цьому в першу чергу та у співвідношенні з іншими обставинами суд враховує наявність у відповідача на утриманні двох неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а.с. 54. У відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч. 1 ст. 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Отже, з урахуванням наведених вище положень міжнародного закону, що є складовою національного законодавства, безумовний обов`язок відповідача стосовно надання ним належного утримання передусім неповнолітнім дитям визначає істотне обмеження можливості надання ним утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання. Натомість саме можливість надання матеріальної допомоги батьками є визначеною законом умовою їх обов`язку надання оспорюваного за предметом позову утримання повнолітній дочці, сину, які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років. Вказаний обов`язок відповідача щодо надання утримання неповнолітнім дітям є безумовним, на відміну від обов`язку надання утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання, що здійснюється за умови можливості платника надавати таку допомогу. В той же час обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206).Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як зазначено вище судовим розглядом встановлено, що відповідач є єдиною працездатною дитиною по відношенню до свого батька [PERSON] , який є пенсіонером та інвалідом II групи, має не значну за розміром пенсію, вади здоров`я, а тому беззаперечно потребує матеріальної допомоги з боку сина. Також суд враховує відсутність у відповідача будь-яких прав на нерухоме або рухоме майно, даних про відсутність в нього значних витрат на придбання та утримання інших об`єктів нерухомості, ніж житлова квартира, за адресою його реєстрації, покладення саме за рахунок доходу відповідача тягара матеріальних витрат по її утриманню та сплаті комунальних послуг, а також наявність у відповідача інших невиконаних боргових зобов`язань. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує також те, що повнолітній [PERSON] є студентом першого курсу другого (магістерського) рівня вищої освіти спеціальності 151 Автоматизація та компютерно-інтегровані технології, освітньо-професійна програма «Компютерно-інтегровані технологічні процеси і виробництва», факультету АКТ, денної держбюджетної форми навчання Харківського національного університету радіолектроніки, навчається на безоплатній формі навчання, та в період карантину навчання здійснюється дистанційно, а отже з урахуванням матеріального становища відповідача та того, що він є здоровою, працездатного віку особою, суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/12 частини з усіх видів доходу відповідача, оскільки саме такий розмір аліментів буде більш ніж достатнім для забезпечення належного матеріального становища повнолітнього сина, який продовжує навчання, а заявлений позивачем їх розмір 1/4 частини його доходу вочевидь не відповідає принципам розумності та справедливості. При цьому суд враховує, що саме така частка від розміру доходу відповідача найбільш приближена до розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленої на 01.01.2021 року, в 2189 грн. Крім того, Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах та покладає обов`язок по утриманню повнолітньої дитини на обох батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Отже в рівному ступеню обов`язок брати участь у матеріальних витратах повнолітнього сина покладається і на його матір, яка є працездатною особою. Що стосується періоду стягнення аліментів, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява [PERSON] зареєстрована у Фрунзенському районному суді м. Харкова 13.02.2020, а отже, стягненню підлягають аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, саме з 13.02.2020 року. Із наказу Харківського національного університету радіоелектроніки від 30.06.2020 №753, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що 30.06.2020 [PERSON] був відрахований з університету у зв`язку з виконанням освітньо-професійної програми першого (бакалаврського) рівня вищої освіти та присудженням освітнього ступеня бакалавр, та відповідно до довідок від 25.01.2021 року № 54/2935 та від 04.03.2021 року №54/3035 [PERSON] навчається в Харківському національному університеті радіоелектроніки з 15.09.2020 року (зарахований наказом Ректора ХНУРЕ №116Ст від 11.09.2020), та нормативний термін навчання за ОПП «магістр» з 15.09.2020 року по 31.12.2021 року. За змістом ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №3 від 15.05.2006 року роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, потреба в матеріальній допомозі у формі аліментів має бути обов`язково пов`язаною з навчанням, в разі переривання навчання такий студент не виконує освітньої (наукової) програми, атому і не продовжує навчання, що в розумінні ст. 199 СК України позбавляє його права на отримання матеріальної допомоги. Оскільки з 01.07.2020 року по 14.09.2020 року [PERSON] не навчався, право на утримання у вигляді аліментів перервалося, тому аліменти за вказаний період не стягуються. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів у відповідному розмірі, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, суд вважає необхідним зазначити, що дана норма застосовується лише в разі стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Проте, у даному випадку, [PERSON] є повнолітнім та досяг 18 років, при цьому, чинним законодавством не передбачено та не встановлено розмір граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі із зазначенням «але не менш ніж 50 процентів прожиткового мінімуму для особи відповідного віку» задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору 840,40 грн., а тому в зв`язку з частковим задоволенням позову судовий збір стягується на користь держави з обох сторін пропорційно - по 420,20 грн. з кожного. З наданої відповідачем квитанції вбачавється, що ним сплачений судовий збір при поданні заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 420,40 грн., а отже в зв`язку із частковим задоволенням позову за рахунок позивача на користь відповідача підлягає відшкодуванню 210,20 грн. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що 16.01.2020 року між [PERSON] та адвокатом Бірючинським Е.О. укладено договір - доручення про надання правничої допомоги, відповідно до п. 2.1 якого, Адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта. З додатку до договору про надання правової допомоги від 16.01.2020 року вбачається, що сторони за цим Додатковим договором домовилися, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за договором про надання правової допомоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів становить 7000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: -Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу адвоката Бірючинського Е.О., з якого вбачається, що позивачем сплачено 7000 грн., а саме за: 16.10.2020 року - попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, кількість витраченого часу - 1 година, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 1000 грн.; 17.01.2020 року - вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, кількість витраченого часу - 2 години, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 2000 грн.; 17.01.2020 року - 11.02.2020 року - підготовка процесуальних документів до суду та подача позову, кількість витраченого часу - 2 години, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 2000 грн.; протягом усього періоду розгляду справи - представництво та захист інтересів Клієнта у суді, кількість витраченого часу - 2 години, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 2000 грн.; -Акт про прийняття - передачі наданих послуг від 11.02.2020 року; -Квитанцію до прибуткового касового ордеру № 15/08 від 11.02.2020 року, згідно якого [PERSON] сплатив 7000 грн., підстава: додаток до договору від 16.01.2020 року. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності, що діє у цивільному процесі, знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, суд знаходить підстави для зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу за клопотанням відповідача, так як з наданих представником позивача документів у сукупності можливо зробити висновок про обсяг професійних правничих послуг, які адвокат погодився надати позивачу та обсяг фактично наданих послуг та їх вартість, яку позивач сплатив дорівнює 5000 грн. Зокрема з розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу адвоката Бірючинського Е.О. вбачаються витрати за представництво та захист інтересів Клієнта у суді з визначеною кількістю витраченого на це часу - 2 години, за ставкою за годину - 1000 грн., вартість представництва складає 2000 грн. Вказані витрати не відповідають фактично наданим послугам, приймаючи до уваги, що по вказаній цивільній справі не відбувалося жодного судового засіданні за участю представника позивача адвоката Бірючинського Е.О., більш того матеріали цивільної справи містять письмову заяву останнього від 17.03.2020 року про розгляд цивільної справи за його відсутністю. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, а саме на суму 5000 грн., оскільки представник позивача - адвокат Бірючинський Е.О. не представляв інтереси позивача [PERSON] в суді, як це передбачено розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом Бірючинським Е.О. Отже, в зв`язку із частковим задоволенням позову за рахунок відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судові витрати витрат на професійну правничу допомогу із розрахунку 5000 : 2 = 2500 грн. Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. За таких обставин, стягненню із [PERSON] на користь позивача підлягає різниця між вказаними розмірами судових витрат із розрахунку 2500 - 210, 20 = 2289,80 грн.

Outcome: partial