Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, посилаючись на те, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з іспитовим строком тривалістю 2 роки. Зазначаючи, що від спричинених відповідачем у ході злочину тілесних пошкоджень він поніс витрати на лікування та проїзд, позивач прохав стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 11132 грн. 32 к. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що не має коштів для відшкодування шкоди позивачу так як не працює. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року, який набрав законної сили, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме: умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров'я. Як вбачається з вказаного вироку суду, 26 червня 2014 року близько 20 години [PERSON] на вул. Молодіжній в с.Садове Арбузинського району Миколаївської області на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин затіяв сварку, під час якої умисно наніс [PERSON] один удар головою в обличчя та декілька ударів кулаком по голові, заподіявши при цьому йому тілесні ушкодження у вигляді: забою головного мозку 2-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, субдурального напластування в лівій лобно-скуловій ділянці, забою м"яких тканин параорбітальної ділянки зліва, множинних саден кінцівок, які відносяться до категорії середнього ступеню тілесних ушкоджень з тривалим розладом здоров'я. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З виписки № 5883/607 медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що він перебував на лікуванні у період з 29 червня 2014 року по 17 липня 2014 року. За цей період ним понесені витрати на придбання ліків у розмірі 4431 грн. 92 к., які підтверджуються чеками, які є у справі. Крім того, витрати на проїзд з місця лікування додому позивача особисто становили 55 грн. 60 к., що підтверджується квитком. Інші витрати на проїзд задоволенню не підлягають, оскільки понесені за поясненням позивача не ним самим, а його батьком. Також не підлягають задоволенню витрати на оплату кредиту у розмірі 994 грн., оскільки за поясненням позивача вони були витрачені на придбання ліків для лікування, і витрати на придбання бензину у розмірі 800 грн. так як вони надавалися позивачем як благодійна допомога. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позивач має право на відшкодування збитків, заподіяних відповідачем у виді витрат, понесеним ним особисто на лікування та витрат на проїзд до місця лікування, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial