Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Представник позивача 18.08.2021 звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позички в розмірі 36 872,25 грн та судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 15.01.2018 між кредитною спілкою «Монастирище - Агро - Кредит» (далі по тексту КС «Монастирище-Агро-Кредит») та [PERSON] (далі по тексту Позичальник) було укладено договір позички № 4733. Згідно з умовами договору № 4733 від 15.01.2018 КС «Монастирище-Агро-Кредит» було надано позичку в сумі 14 000,00 грн строком на 12 місяців до повного виконання зобов`язань «Позичальником». Кредитні кошти [PERSON] отримав згідно видаткового касового ордеру № 13 від 15.01.2018 в КС «Монастирище-Агро-Кредит», а своє зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав, порушуючи умови договору позички № 4733 від 15.01.2018. З метою своєчасного повернення позички, в забезпечення виконання Договору позички, було укладено договір поруки № 4733 від 15.01.2018. Поручителем виступила [PERSON] , яка взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язання [PERSON] . У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань щодо заборгованості по кредиту у встановлений термін, та з метою досудового врегулювання спору, кредитна спілка неодноразово нагадувала боржнику про необхідність в терміновому порядку погасити суму боргу за отриманим кредитом, але їхні пропозиції боржник не взяв до уваги, заборгованість не погашена. Згідно договору № 4733 від 15.01.2018 відповідач порушив графік платежів. За весь час користування коштами з 15.01.2018 по 17.08.2021 позичальник сплатив 1 600,00 грн, які пішли на часткову оплату процентів. В результаті, станом на 17.08.2021, борг становить 31 386,29 грн в тому числі проценти - 17 386,29 грн. З 01.10.2020 по l7.08.2021 проценти позичальнику не нараховувались. Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожний місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 4 124,70 грн та 3%річних від простроченої суми, що становить 1 361,26 грн. На момент подання позовної заяви вище вказаний Договір не було визнано недійсним або пролонгованим. Таким чином зобов`язання є чинними (дійсними). В результаті незаконних дій [PERSON] КС «Монастирище - Агро - Кредит» були спричинені збитки в сумі 36 872,25 грн, які на даний час не відшкодовано. Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Монастирище-Агро-Кредит» 39 142,25 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 14 000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами - 17 386,29 грн; інфляційні втрати - 4 124,70 грн; 3% річних від простроченої суми - 1 361,26 грн та судовий збір - 2 270,00 грн. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.10.2021 постановленою без виходу до нарадчої кімнати вирішено проводити заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача кредитної спілки «Монастири - Агро - Кредит» Римаренко О.М. позов підтримала повністю та просить його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений за місцем своєї реєстрації; жодних заяв чи клопотань не подав, правом на надання відзиву на позов не скористався. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена за місцем своєї реєстрації; жодних заяв чи клопотань не подала, правом на надання відзиву на позов не скористалась. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серія КС № 528 від 12.10.2004, кредитна спілка «Монастирище - Агро - Кредит», що знаходиться за адресою вул. Леніна, 103 м. Монастирище Черкаської області, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 26323737, зареєстрована як фінансова установа відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 2484 від 12.10.2004, реєстраційний номер 14101076 (а.с.25). Між кредитною спілкою «Монастирище - Агро - Кредит» та відповідачем [PERSON] 15.01.2018 був укладений договір позички № 4733, згідно з яким сторони узгодили умови договору шляхом його підписання (а.с.6). Відповідно до змісту договору № 4733 між сторонами укладено договір позики, за змістом якого відповідачу було надано в позику грошові кошти в сумі 14 000 грн зі сплатою 0,13698 % від суми залишку позички, за кожен день користування позичкою, але не раніше ніж за сім днів (п. 3.1 Договору), який відповідач зобов`язалась погасити до 15.01.2019 (а.с.6). Відповідно до видаткового касового ордеру № 13 від 15.01.2018, [PERSON] видано кредит згідно договору № 4733 від 15.01.2018 в сумі 14 000 грн (а.с.13). Таким чином, позивачем надано відповідачу [PERSON] споживчий кредит в сумі 14 000 грн, що підтверджено видатковим касовим ордером від 15.01.2018 (а.с. 13). Згідно з п.4.2. Договору погашення позички та відсотків відбувається в такому порядку: першочергово відсотки, а в наступну чергу основна сума позички (а.с.6). Відповідно до карточки платежів за договором заборгованість за кредитом (фактично отриманими коштами) відповідачем [PERSON] в повній мірі не погашена (а. с. 14). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед позичальником [PERSON] виконав належним чином - надав кредит по договору, що підтверджується видатковим касовим ордером. Відповідно до видаткового касового ордеру № 13 від 15.01.2018 та виписки по кредиту вбачається, що позичальник [PERSON] користувався кредитними коштами, вносив грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за договором (а. с. 13, 19). Факт підписання сторонами договору позики № 4733 від 15.01.2018 та отримання коштів відповідачем [PERSON] не спростовано, а тому суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами. При цьому, відповідно карточки платежів по гривневому кредиту до договору кредиту № 4733 від 15.01.2018 (а.с. 14) заборгованість за кредитом відповідачем [PERSON] не погашена. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку кредитній спілці не повернуті кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржниками обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 14 000,00 грн. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими процентами в сумі 17 386,29 грн. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в Договорі позики № 4733 від 15.01.2018. Відповідно до умов договору (п.2.1) строк дії договору становить 12 місяців, тобто з 15.01.2018 до 15.01.2019 і діє до повного виконання зобов`язань. Плата за користування позичкою становить 0,13698 % від суми залишку позички, за кожен день користування позичкою, але не раніше ніж за 7 днів (п. 3.1.). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, термін дії договору становить 12 місяців з 15.01.2018 до 15.01.2019 і за цей час кредитор має право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі узгодженому сторонами - 0,13698 %. Згідно з актом про розрахунок суми заборгованості процентів за договором позички № 4733 від 15.01.2018 станом на 17.08.2021 (а. с. 15) заборгованість відповідача [PERSON] за процентами складає 17 386,29 грн. За розрахунком позивача проценти нараховані за період з 22.05.2018 до 01.10.2020, і розраховуються за формулою 14000 (сума боргу)*0,13698% (відсоткова ставка) *863 (дні прострочення) = 16550,67 + 835,62 грн (залишок непогашених процентів за період з 17.02.2018 до 21.05.2018) = 17386,29 грн. Проте суд не може погодитись з таким розрахунком позивача з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит). Дана позиція суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12. Таким чином, оскільки термін дії договору становить 12 місяців з 15.01.2018 до 15.01.2019, то саме за цей час кредитор має право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі 0,13698 %. Відповідно до виписки по кредиту (а.с. 19) [PERSON] 16.02.2018 оплатив 600 грн та 22.05.2018 оплатив 1000 грн. Дані кошти були зараховані на виплату процентів за договором. Таким чином, з 23.05.2018 (наступний день після внесення останнього платежу позичальником) і до 15.01.2019 (строк закінчення кредитування) кредитор має право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Кількість днів прострочення з 23.05.2018 до 15.01.2019 складає 238 днів. Отже, заборгованість відповідача за передбаченими в договорі процентами складає 4564,17 грн, яка розраховується наступним чином: 14000 (сума боргу)*0,13698% (відсоткова ставка) *238 (дні прострочення)= 4564,84 грн + 835,62 грн (залишок непогашених процентів за період з 17.02.2018 до 21.05.2018) = 5400,46 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають до часткового задоволення у розмірі 5400,46 грн. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути компенсаційні складові його вартості, зокрема, інфляційні втрати в розмірі 4 124,70 грн та три проценти річних від простроченої суми - 1 361,26 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в Договорі позики № 4733 від 15.01.2018. Умовами договору не передбачено відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми можуть бути стягнуті у відповідності до закону після спливу визначеного договором строку кредитування (ст. 625 ЦК України). Відповідно до розрахунку заборгованості інфляційні втрати нараховані за період з 01.04.2020 до 17.08.2021 та складають 4124,70 грн. (а.с. 17 -18). Як вбачається зі змісту договору позички договір укладено на строк з 15.01.2018 до 15.01.2019. Таким чином, інфляційні втрати нараховані поза межами строку кредитування на суму заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору, що відповідає правовій позиції викладеній у Постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. З розрахунком заборгованості позивача суд погоджується. Розрахунок заборгованості трьох процентів річних нараховано позивачем за формулою 14000 (сума заборгованості) * 3% * 1183 (кількість днів) / 365 (днів) = 1361,26 грн. Кількість днів за які позивач просить стягнути три процента річних складає 1183 дні (а.с. 16). Проте, суд не може погодитись з таким розрахунком. Після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме з 16.01.2019 до дня проведення розрахунку - 17.08.2021 (зазначеного позивачем у позовній заяві) кількість днів становить 945, а тому три проценти річних суд розраховує наступним чином: 14000 (сума заборгованості) * 3% * 945 (кількість днів) / 365 (днів) = 1087,40 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають до задоволення у розмірі 4124,70 грн, а в частині стягнення трьох процентів річних підлягають до часткового задоволення у розмірі 1087,40 грн. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимогами про стягнення заборгованості за договором позики непогашеного тіла кредиту в розмірі 14 000,00 грн, заборгованості за процентами у розмірі 5400,46 грн, інфляційних втрат у розмірі 4124,70 грн, трьох процентів річних у розмірі 1087,40 грн, всього 24 612,56 грн. Крім цього, 15.01.2018 між КС «Монастирище - Агро-Кредит» та [PERSON] укладено договір поруки № 4733 (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 2.1 договору поруки № 4733 від 15.01.2018 поручитель бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , що випливають із договору позики № 47233 від 15.01.2018 між кредитором та боржником (а.с. 7). Згідно з п. 3.2 договору поруки № 4733 від 15.01.2018 поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення позики, виплату відсотків за її користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (чинній на момент виникнення зобов"язання) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Згідно з п.4.1 договору поруки № 4733 від 15.01.2018 договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов даного договору (а.с. 7). Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частина перша статті 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умова договору поруки про його дію до повного виконання сторонами умов даного договору не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Умова про дію договору до повного виконання умов договору вказує на подію, яка має неминуче настати, а тому є терміном в розумінні ч. 1 ст. 252 ЦК України. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні другому частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10.04.2019 у справі № 604/156/14-ц, від 19.06.2019 у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 03.07.2019 у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (пункт 35)). Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. З відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості з поручителів кредитор може звернутися протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Так, за змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 408/8040/12, від 20.06.2018 у справі № 758/6863/14-ц, від 19.06.2019 у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 27.03.2019 у справі № 200/15135/14-ц). Тобто встановлений у ч. 1 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк слід обчислювати за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що є датою виконання основного зобов`язання. Про правильність застосування даних норм права свідчить постанова Великої Палати Верховного суду від 08.06.2021 у справі № 202/781/14-ц, провадження № 14-356цс19. Згідно змісту договору позички № 4733 від 15.01.2018 встановлено графік погашення заборгованості та визначено порядок виконання позичальником зобов`язань, а саме внесення періодичних платежів. Останній платіж відповідачем [PERSON] мав бути здійсненим 15.01.2019 (а.с. 6). Позивач із даним позовом із вимогою до відповідача [PERSON] , яка є поручителем, міг звернутися впродовж шести місяців з дати, визначеної для погашення кожного чергового платежу, а за останнім черговим платежом не пізніше 15.07.2019, а фактично звернувся до суду лише 18.08.2021. Таким чином, станом на 18.08.2021 договір поруки укладений між КС «Монастирище - Агро - -Кредит» та [PERSON] припинений. А тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] до задоволення не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обґрунтованими суд вважає вимоги в розмірі 24 612,56 грн, що складає 66,75%, а тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 1515,23 грн. Іншу частину судового збору в розмірі 754,77 грн суд залишає за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial