Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного нажитого майна подружжя, а саме: визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0416 га для ведення садівництва, яка знаходиться на території Хриплинської сільської ради Івано-Франківської міської ради за [PERSON] шляхом стягнення вартості частини земельної ділянки на користь відповідача. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 19.09.1986 року по 01.04.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу ними було отримано у власність земельну ділянку площею 0,0416 га. для ведення садівництва, яка знаходиться на території Хриплинської сільської ради Івано-Франківської міської ради. Дану земельну ділянку доглядає, сама веде на ній господарство. Відповідач не цікавиться даною ділянкою та не допомагає їй. Позивачка має намір продати земельну ділянку, а відповідач відмовляється підписувати договори купівлі - продажу. Дана земельна ділянка площею 0,0416 га належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, немає доцільності ділити її між сторонами в натурі на дві частини. А тому, позивачка просить дану земельну ділянку виділити їй у власність, а з неї стягнути на користь відповідача грошову компенсацію за частину вартості земельної ділянки. В судове засідання позивачка, представник позивачки не з"явились, представник позивачки попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 51). Відповідач в судове засідання не з'явився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. Крім цього надав суду розписку, з якої вбачається, що отримав від позивачки 22 528,48 грн. компенсації за його частину земельної ділянки (а.с. 52, 53). Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 19.09.1986 року по 01.04.2013 року, до часу його розірвання в судовому порядку, що підтверджується копією рішення Івано-Франківського міського суду (а.с.7). 03.02.2003 року відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, оформив державний акт на право приватної власності на землю Серія [NUMBER] на підставі рішення Хриплинської сільської Ради народних депутатів №18 від 03.12.1993 року про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0416 га для ведення садівництва в межах згідно з планом (а.с.8). Отже, спірна земельна ділянка придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, у матеріалах справи є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 2015 рік від 19.11.2015 р. № 424/03-03 виданий відділом держгеокадастру у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 108,31 грн. за м кв., а загальна площа спірної земельної ділянки становить 416 м.кв. (а.с.9). 24.02.2016 року разом із заявою про розгляд справи без участі відповідача, долучено розписку, з якої вбачається, що [PERSON] перед операцією 02.02.2016 року отримав від [PERSON] кошти у розмірі 22 528,48 грн. як компенсацію за його частку земельної ділянки, яка знаходиться на території Хриплинської ради (а.с. 53). Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Підстав для відступлення від рівності часток подружжя при поділі майна суд не вбачає. Крім цього, відповідач позов визнає, чим не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 0,0416 га для ведення садівництва, яка знаходиться на території Хриплинської сільської ради Івано-Франківської області. А тому, слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0416 га для ведення садівництва, яка знаходиться на території Хриплинської сільської ради Івано-Франківської міської ради за [PERSON]. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з неї вартості частини земельної ділянки на користь відповідача, то суд, приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується оригіналом розписки, [PERSON] перед операцією 02.02.2016 року отримав від [PERSON] кошти у розмірі 22 528,48 грн. як компенсацію за його частку земельної ділянки, яка знаходиться на території Хриплинської ради (а.с. 53). Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі наведеного, відповідно до п. 22, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 256, 261, 365, 368 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 60, 61 ЦПК України

Outcome: dismissed