Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 014/1600/74/86298 від 26.04.2007 р. в розмірі 220220,25 грн. та суму сплаченого судового збору. В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22.03.2007 року [PERSON] звернулася до ВАТ [PERSON] [PERSON] з заявою про надання кредиту в сумі 37 622,50 доларів США. 26.04.2007 р. між позивачем та відповідачем-1 був укладений кредитний договір за № 014/1600/74/86298, згідно з яким відповідачу-1 був наданий кредит у розмірі 37 622,50 доларів США строком по 26.04.2027 року. Взятих на себе зобовязань відповідач-1 не виконує, в звязку з чим, виникла заборгованість, розмір якої станом на 06.03.2014 р. складає 220220,25 грн. В забезпечення умов кредитного договору № 014/1600/74/86298 від 26.04.2007 р., між Банком та відповідачем 2 - [PERSON] був укладений договір поруки № 014/1600/74/86298/2 від 26.04.2007р., відповідно до умов якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Кредитором відповідати по зобовязанням Боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/1600/74/86298 від 26.04.2007 р., в повному обсязі цих зобовязань. Сторони договору визначають, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «[PERSON] [PERSON]» були задоволені частково: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 014/1600/74/86298 від 26.04.2007, що складає 20\~644,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.02.2015 рік (з урахуванням штрафу 6060 грн.) складає 377\~653,27 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. В зустрічному позові було відмовлено. На зазначене рішення суду першої інстанції [PERSON] було подано апеляційну скаргу, в якій вона зазначила, що вважає таке рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Крім того, вказала, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що районний суд безпідставно відмовив [PERSON] у задоволенні її заяви про закриття провадження у справі, оскільки позивач приховав від суду інформацію про те, що 30 грудня 2010р. він вже звертався до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] і [PERSON] заборгованості за кредитом з урахуванням відсотків, пені та штрафу в загальній сумі 36 986,61 доларів США, і заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2011 р. по справі №2п-19/11 були повністю задоволені позовні вимоги банку та стягнена з неї та поручителя [PERSON] на користь банка заборгованість за кредитним договором № 014/1600/74/86298 від 26.04.2007р. в сумі 294 542,87 грн., з яких: загальна сума заборгованості по кредиту - 269 463,50 грн., екв. 33 837,32 дол. США; сума прострочених платежів за відсотками - 15 368,76 грн., екв. 1 929,90 дол. США; пеня і штраф за порушення строків повернення кредиту та виплати відсотків - 9 710,67 грн., екв. 1 219,39 дол. США; а також судові витрати по 910,00 грн. з кожного. Суд не врахував, що фактично набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. [PERSON] зазначила, що бажаючи виконати свої кредитні зобов'язання і розрахуватися з банком, 27 грудня 2012 року в порядку добровільного виконання вищевказаного рішення суду, за погодженням з банком, вона продала іпотечне майно і погасила заборгованість - внесла в касу банку 27000 доларів США, що на той період в національній валюті становило суму 215811,01 грн. З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що у подальшому при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати тільки суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПK України. Крім того, [PERSON] стверджує, що районним судом безпідставно було відмовлено їй у задоволенні зустрічного позову про захист прав споживача, про перерахунок заборгованості по кредиту і платежів за відсотками, про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, який не відповідає вимогам діючого законодавства, містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до неї. Відповідач зазначає, що банк фактично не провів з нею належним чином переддоговірну роботу, а саме не надав повної інформації про кредитування. Таким чином спірний кредитний договір був підписаний [PERSON] під впливом обману з боку банку, фактично між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом, не відповідають фактично встановленим у договорі розмірам. Під час укладення кредитного договору відповідач (банк) приховав від неї повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку вона сплатила би банку, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів. Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, задовольнити її зустрічний позов до ПАТ «[PERSON] [PERSON]», а також зобовязати ПАТ «[PERSON] [PERSON]» здійснити перерахунок погашення заборгованості за кредитом і за відсотками, сплаченої 27 грудня 2012 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова; крім того, визнати недійсними кредитний договір, додаткову угоду до нього, та договір поруки, укладений між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON]; договір іпотеки, укладений між ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] Також апелянт просить застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною 1 ст.216 ЦК України. Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов"язання по поверненню кредиту за кредитним договором який містить суттєві умови і позивач за зустрічним позовом не довела недійсність оскаржуваних нею договорів. З даним висновком суду , судова колегія погоджується частково. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає. Відповідно до вимог ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи встановлено, що 22.03.2007 року [PERSON] звернулася до Відкритого акціонерного товариства [PERSON] [PERSON] (правонаступником за усіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] [PERSON], в особі Харківської обласної дирекції) з заявою про надання кредиту в сумі 37 622,50 доларів США. Між позивачем та відповідачем 1 був укладений кредитний договір за № 014/1600/74/86298, згідно якому відповідачу 1 був наданий кредит у розмірі 37 622,50 доларів США, строком по 26.04.2027 року. За вказаним кредитним договором позичальником грошові кошти визначені в іноземній валюті. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач 1 прийняв на себе зобовязання щодо погашення суми заборгованості за кредитом відповідно до графіка погашення кредиту, який є додатком до цього договору, а також щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12,85 % починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, а також при кінцевому погашенні кредиту. 13.05.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення, шляхом зменшення розміру щомісячного платежу до розміру, визначеного в Графік, погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до Додаткові угоди за № 014/1600/74/86298/1. Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Взятих на себе зобовязань відповідач 1 не виконала у звязку з чим, за нею обліковується заборгованість яка складається станом на 05.02.2015 року з залишку заборгованості за кредитом - 17 725,49 доларів США, заборгованості за відсотками 4578,80 доларів США, пені 5417,37 доларів США , штрафу 6060,0 грн., всього 377 653,27 грн. В забезпечення умов кредитного договору № 014/1600/74/86298 від 26.04.2007 р., між Банком та відповідачем 2 - [PERSON] був укладений договір поруки № 014/1600/74/86298/2 від 26.04.2007 р. У відповідності до умов вищезазначеного договору поруки (п.1.2., п. 3.1.) поручитель (відповідач 2) на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника (відповідач 1) - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/1600/74/86298 від 26.04.2007 р., в повному обсязі цих зобовязань. Сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Тобто, відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Цивільним кодексом України ст. 625 визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Невиконання або неналежне виконання Відповідачем своїх договірних зобов'язань виходячи із принципу обов'язковості виконання зобов'язань є неприпустимим. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, були повністю задоволені вимоги банку та стягнуто заборгованість в сумі 294 542,87 грн., а саме: загальна сума заборгованості за кредитом - 33837,32 доларів США- 269 463 грн.50 коп.;сума прострочених платежів за відсотками - 1 929, 90 доларів США - 15 368 грн. 76 коп.;сума пені та штрафу нарахованих за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом - 1 219, 39 доларів США - 9 710 грн. 67 коп., а також судові витрати по 910, 00 грн. з кожного. 27 грудня 2012 року Євстаф»єва І.В. в порядку добровільного виконання вищевказаного рішення суду за погодженням з банком продала іпотечне майно і на виконання кредитних зобовязань погасила суму заборгованості 27 000 доларів США, що на той період в національній валюті становило суму -215811,01 коп. Отже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості по тілу кредиту і ще в 2011 році на його користь за рішенням суду було стягнуто 33837,32 доларів США- 269 463 грн.50 коп. З огляду на це, вимоги позивача про повторне стягнення залишку заборгованості по кредиту 17 725,49 доларів США , що залишилась не погашеною після продажу іпотечного майна і яка входила в складову достроково стягнутої суми 33837,32 доларів США- не підлягають задоволенню. Суд першої інстанції помилково вважав ці позовні вимоги такими , що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Отже оскільки, позивач за основним позовом просив стягнути проценти і вимог по ст.625 ЦК України не заявляв, судова колегія вважає, що задоволенню підлягає позов лише в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, що нараховані на залишок боргу 17725,49 доларів США починаючи з 15 квітня 2013 року. Сума нарахованої заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами - 4 578,80 доларів США -453,93 = 4124,87 доларів США , що за курсом НБУ 17,9998 станом на 05.02.2015 р. складає 74 246,84 грн. Що стосується зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що Договори кредиту, поруки та іпотеки були укладені з урахуванням волевиявлення відповідачів за первісним позовом, оскільки підпис на договорі, який вони не оспорюють, є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. Договір між сторонами має всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами в спірних договорах. Судова колегія погоджується з висновком суду. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є нео( для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ініттил цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє пр повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника право t бути вільним і відповідати його внутрішній волі: право чин має вчинятися у формі, встан законі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обуї ним. Згідно ст. 215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою т] пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його неді встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину не; судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встанс законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі за первісним позовом при укладанні договору кредиту, поруки та іпотеки були згодні з його умовами, не мали наміру розірвати , чи відкликати, а намір оскарження умов договору виникло, у звязку із тим, що з них за невиконання його умов була стягнута сума заборгованості. Що стосується недодержання вимог ст. 203, 215 ЦК України при укладенні договор судовому засіданні судом не було встановлено їх невідповідності діючому законодавству. Висновок суду перої інстанції , що при підписанні договору кредиту, поруки та іпотеки всі передбачені законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх уклі згоди з усіх істотних умов узгоджуються з матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення. Так, істотними умовами спірного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обов'язки, які формують основу змісту зобов'язання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного дого також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи предметом договору права та обов'язки і про об'єкти, що сторони мають передати одна Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачені. Суд правильно вважав, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факт невідповідності умов Кредитного де загальним вимогам чинності правочину, які передбачені ст. 203 ЦК України. Позивач в позовній заяві не довів тих обставин на які він посилається як на законні підстави для визнання кредитного договору недійсним. Договір поруки також підписаний відповідачем без зауважень, з умовами цього до він погодився. Доказів наявності підстав для визнання цього договору недійсним також с надано. Незгода відповідачів щодо розміру заборгованості та порядку її нарахування не є ппідставою для визнання недійсними договорів за ст.215 ЦК України. Також судом встановлено, що на виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком та відповідачкою було укладено договір іпотеки. Як було наведено вище, судом першої інстанції не встановлені підстави для визнання кредитного договору недійсним, таким чином, підстави для визнання недійсним договору іпотеки також відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 303,304,307,309,324,325 ЦПК України, суд

Outcome: partial