Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначив наступне. На профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває неповнолітній [PERSON] , [INFO] як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Дитина проживає разом з батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] року народження, за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування дитини на обліку з [PERSON] та [PERSON] неодноразово проводилась робота профілактично-виховного характеру, направлено матеріали до поліції для притягнення їх до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Згідно подання Запорізької загальноосвітньої школи №94 від 06.12.2018 року №01-23/443, батьки [PERSON] .В ведуть аморальний спосіб життя, пиячать, не мають постійного місця роботи, вихованням сина не займаються, батьківські збори не відвідають, на телефонні дзвінки класного керівника не відповідають. Дитина має багато пропусків занять без поважних причин, на заняття ходить неохайний, голодний, дуже часто скаржиться на головний біль та болі в шлунку, не має шкільного приладдя та теплого одягу. За інформацією вказаного закладу від 15.09.2017 №01-23/293 та від 24.01.2018 року №01-23/23, неповнолітній [PERSON] часто перебуває без догляду, батьки вихованням сина не займаються, уникають спілкування з педагогічним колективом, вдома у дитини місця виконання уроків немає, умов для його фізичного та духовного розвитку не створено. На заняття дитина неохайний, брудний, в розірваному одязі. 06.12.2018 року навчальним закладом проведено обстеження умов проживання дитини, за результатами якого встановлено, що дитина проживає в закутку приблизно два на два метри, в квартирі антисанітарія, надзвичайно брудно, сморід, немитий посуд, пляшки з-під пива. Дитина часто буває без догляду, батьки не знають про місце перебування та коло спілкування сина. Питання стану виконання [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 14.12.2018 року. Батьки на засідання комісії запрошувались належним чином, проте не з`явились. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] У зв`язку з зазначеним позивач просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою суду від 06.02.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, у якій вказав, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління м. Запоріжжя від 07.04.2004 року, актовий запис №190. Дитина проживає разом з батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO], за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування дитини на обліку з [PERSON] та [PERSON] неодноразово проводилась робота профілактично-виховного характеру, направлено матеріали до поліції для притягнення їх до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Згідно подання Запорізької загальноосвітньої школи №94 від 06.12.2018 року №01-23/443, батьки [PERSON] .В ведуть аморальний спосіб життя, пиячать, не мають постійного місця роботи, вихованням сина не займаються, батьківські збори не відвідають, на телефонні дзвінки класного керівника не відповідають. Дитина має багато пропусків занять без поважних причин, на заняття ходить неохайний, голодний, дуже часто скаржиться на головний біль та болі в шлунку, не має шкільного приладдя та теплого одягу. За інформацією вказаного закладу від 15.09.2017 №01-23/293 та від 24.01.2018 року №01-23/23, неповнолітній [PERSON] часто перебуває без догляду, батьки вихованням сина не займаються, уникають спілкування з педагогічним колективом, вдома у дитини місця виконання уроків немає, умов для його фізичного та духовного розвитку не створено. На заняття дитина неохайний, брудний, в розірваному одязі. 06.12.2018 року навчальним закладом проведено обстеження умов проживання дитини, за результатами якого встановлено, що дитина проживає в закутку приблизно два на два метри, в квартирі антисанітарія, надзвичайно брудно, сморід, немитий посуд, пляшки з-під пива. Дитина часто буває без догляду, батьки не знають про місце перебування та коло спілкування сина. Питання стану виконання [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 14.12.2018 року. Батьки на засідання комісії запрошувались належним чином, проте не з`явились. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надав до суду висновок від 22.12.2018 року №01/01-33/0830 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується з зазначеним Висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам малолітньої дитини, вважає переконливими аргументи, наведені позивачем щодо наявності підстав для задоволення позову. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із змісту ч. 1-3 статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі „Савіни проти України" зазначається „ що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини відповідачами [PERSON] та [PERSON] . За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачами своїх обов`язків відносно дитини, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів по відношенню до неповнолітнього [PERSON] . Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідачі не надають матеріальної допомоги по утриманню дитини. Досліджені судом докази є достатніми для висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини. Згідно приписів ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України слідує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яких проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України та роз`яснення, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та бере до уваги матеріальний стан відповідача, а також ту обставину, що відповідач є працездатною особою, даних щодо перебування на її утриманні непрацездатних осіб суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Частиною 1 ст. 244 СК України передбачено, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивачем ставиться питання про стягнення аліментів на дитину на користь особи або установи, яка б здійснювала опіку над [PERSON] , однак питання щодо призначення неповнолітньому [PERSON] опікуна або піклувальника судом не вирішувалося, аліменти на утримання дитини не можуть стягуватися на користь особи, на утриманні якої дитина перебуває, оскільки у встановленому законом порядку правосуб`єктність такої особи щодо дитини судом не встановлена. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на корить [PERSON] на його утримання, починаючи у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову - з 03.01.2019 року, та до повноліття дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved