Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Свою заяву мотивувала тим, що [INFO] її дідо [PERSON], який за життя побудував житловий будинок за адресою [ADDRESS], але належним чином не оформив право власності на житловий будинок та не отримав свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За життя та після смерті діда позивачка проживає в даному житловому будинку. Вважає, що фактично прийняла спадщину, що відкрилась після смерті діда, тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача - голова Біласовицької сільської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причину неявки суд не повідомив. До судового засідання надав заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає. Представник Реєстраційної служби Воловецького РУЮ в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Воловецької державної нотаріальної контори на розгляд справи не з"явилася, надала суду заяву, в якій проти позову заперечує, надати пояснення по даній справі не може, оскільки в матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує смерть забудівника (а.с.14). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з слідуючих підстав. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, зазначений Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Таким чином, спірні правовідносини, щодо набуття права власності на житловий будинок [ADDRESS], регулюються нормами ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про смерть забудівника [PERSON], а також фактичний вступ в управління чи володіння майном, а саме вчинення дій протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. ст. 3, 4 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Таким чином, лише момент державної реєстрації нерухомості призводить до виникнення права власності на нерухоме майно, якщо згідно з законом воно підлягає реєстрації. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивач [PERSON] є внучкою померлого [PERSON], а також те, що вона є єдиними спадкоємцем нерухомого майна даної особи. Враховуючи, що позивачкою не надано доказів, які свідчать про те, що померлий [PERSON] на законних підставах володів на праві приватної власності житловим будинком [ADDRESS], за нею не може бути визнано право власності на дане нерухоме майно в порядку спадкування, оскільки воно до складу спадщини не входить, зважаючи також на той факт, що позивачка не надала суду доказів на підтвердження ступеня родинних відносин з [PERSON] На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed