Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 26 квітня 2018 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» було укладено у простій письмовій формі договір №20/2018 купівлі-продажу нерухомого майна, належного відповідачу на праві власності, що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1,5964 га за адресою: [ADDRESS], а саме: водна станція, інв. № 10160013, літ.А, загальна площа 334,3 кв.м., замощення ІІІ, інв. № 10260016, замощення IV, інв. № 10260014. На виконання умов вищевказаного договору позивачем повністю сплачено відповідачу вартість придбаного нерухомого майна. Відповідачем було передано позивачу предмет продажу згідно акту приймання-передачі від 26.04.2018 року. Також, 30 квітня 2018 року відповідачем за актом приймання-передачі документів було передано позивачу оригінали технічного паспорту на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2015 року. Сторони погодилися провести нотаріальне посвідчення договору у 10-денний термін з моменту виконання покупцем умов п. 2.1 договору. Однак відповідач у визначений час і місце двічі для нотаріального посвідчення договору не з'явився, чим порушив досягнуті між сторонами домовленості. Таким чином, відповідачем порушені вищевказані умови договору та вимоги чинного законодавства щодо нотаріального посвідчення правочину, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право як власник. У зв"язку з чим, просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу № 20/2018 від 26.04.2018 року, укладений між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». Визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1,5964 га за адресою: [ADDRESS], а саме: водна станція, інв. № 10160013, літ.А, загальна площа 334,3 кв.м., замощення ІІІ, інв. № 10260016, замощення IV, інв. № 10260014. Стягнути з відповідача судові витрати. Відзив на позов або письмові пояснення від відповідача на адресу суду не надходили. В судове засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримав в повному обсязі з посиланнями на викладені в ній доводи та обґрунтування, просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, про що є підтвердження в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що відповідачу ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на праві власності належить: водна станція, інв. № 10160013, літ.А, загальна площа 334,3 кв.м., замощення ІІІ, інв. № 10260016, замощення IV, інв. № 10260014, яка розташована на земельній ділянці загальною площею 1,5964 га за адресою: [ADDRESS], що підтверджується: копією технічного паспорта; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ЕЕР 661998 від 23.03.2015 року. 26 квітня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» було укладено у простій письмовій формі договір №20/2018 купівлі-продажу нерухомого майна, належного відповідачу на праві власності, що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1,5964 га за адресою: [ADDRESS], а саме: водна станція, інв. № 10160013, літ.А, загальна площа 334,3 кв.м., замощення ІІІ, інв. № 10260016, замощення IV, інв. № 10260014. Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 2.1 вищевказаного договору, оплата за придбане майно за цим Договором здійснюється Покупцем у безготівковій формі на поточний рахунок Продавця не пізніше 5 календарних днів з дня підписання сторонами договору. Встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачем повністю сплачено відповідачу вартість придбаного нерухомого майна, що підтверджується двома банківськими квитанціями від 26 квітня 2018 року. Відповідно до п. 3.1 договору, передача майна продавцем покупцю здійснюється за актом приймання-передачі, який має бути підписаний уповноваженими на те особами сторін не пізніше 3 календарних днів з дати оплати за придбане майно. Відповідачем було передано позивачу предмет продажу згідно акту приймання-передачі від 26.04.2018 року. Також, 30 квітня 2018 року відповідачем за актом приймання-передачі документів було передано позивачу оригінали технічного паспорту на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2015 року. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з п. 8.8 договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони, враховуючи вимоги ст.ст. 203, 209 Цивільного кодексу України, погодилися провести нотаріальне посвідчення договору у 10-денний термін з моменту виконання покупцем умов п. 2.1 договору. Однак відповідач у визначений час і місце для нотаріального посвідчення договору не з'явився, чим порушив досягнуті між сторонами домовленості, що повністю знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Так, встановлено, що приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. 30 травня 2018 року було передано ПАТ «Запоріжсталь» заяву позивача, про необхідність з'явитися до нотаріуса 11 червня 2018 року о 10 годині 00 хвилин для посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Заява була передана 30 травня 2018 року, відповіді на заяву до 15 червня 2018 року не надходило. 11 червня 2018 року о 10 год. 00 хв. представник ПАТ «Запоріжсталь» до приватного нотаріуса не з'явився. Даний факт підтверджується виданим свідоцтвом приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. від 15 червня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 855. Вдруге, вищевказаним приватним нотаріусом 15 червня 2018 року було передано ПАТ «Запоріжсталь» заяву позивача, про необхідність з'явитися до нотаріуса 19 червня 2018 року о 10 годині 00 хвилин для посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Заява була передана особисто 15 червня 2018 року, відповіді на заяву до 19 червня 2018 року не надходило. 19 червня 2018 року о 10 год. 00 хв. представник ПАТ «Запоріжсталь» до приватного нотаріуса не з'явився. Даний факт підтверджується виданим свідоцтвом приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. від 19 червня 2018 року, зареєстровано в реєстрі за № 866. Проте, вказана вимога відповідачем була також проігнорована. 20.06.2018 року позивачем на адресу ПАТ «Запоріжсталь» була направлена претензія від 20.06.2018 року, в якій до відповідача втретє було висловлено прохання вчинити дії щодо нотаріального посвідчення договору № 20/2018 від 26.04.2018 року купівлі-продажу належного ПАТ «Запоріжсталь» на праві власності нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Дана претензія відповідачем також була проігнорована. Таким чином, як наслідок, позивачка позбавлена можливості зареєструвати право власності на придбаний об'єкт нерухомого майна. Пунктом 4.1 укладеного з відповідачем договору передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з дня державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Так, відповідачем порушені вищевказані умови договору та вимоги чинного законодавства щодо нотаріального посвідчення правочину, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право як власник. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На момент розгляду справи судом, укладений між позивачкою та відповідачем правочин обома сторонами (окрім нотаріального посвідчення) повністю виконаний. Позивачем було в повному обсязі сплачено придбане майно у порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується документально. Відповідачем, у свою чергу, було передано предмет продажу, що також підтверджується документально: майно передано згідно акту приймання-передачі від 11.05.2018 р. Ні заперечень, ні зауважень щодо цього ніхто зі сторін правочину не заявляв. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, у Рішенні Європейського Суду у справі Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Відтак, встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки відповідач не з'являється до нотаріуса для посвідчення вищевказаного договору, а відтак, втрачена можливість посвідчення вищевказаного договору у нотаріуса. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, за яке відповідач вже отримав грошові кошти, порушує права позивачки, а тому вона потребує судового захисту. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved