Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщення, а саме - житловим будинком [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачкою у будинку зареєстровано місце проживання її сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] . У червні 2008 року син [PERSON] , а у серпні 2016 року донька [PERSON] виїхали з вказаного житлового будинку, забравши особисті речі та з цього часу в будинку не мешкають. В добровільному порядку не бажають зняти реєстрацію місця проживання. Таким чином вона, як власник зазначеного будинку, позбавлена права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з чим, вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою судді від 31.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, призначено судовий розгляд. Сторони у судове засідання не з`явились. Від позивачки до суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог, у випадку неявки відповідачів не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, з невідомої суду причини, про дату слухання справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. На адресу суду повернулись конверти з позначкою «адресат відсутній за місцем мешкання» та «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивачки про слухання справи за її відсутності та в зв`язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування будинку від 29.06.2000 р.№. 1-1679, посвідченого нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лісовою Н.В., рішенням місцевого суду м. Мелітополя від 14.04.2003 №2-240/2003, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17494058, договором купівлі продажу частини житлового будинку від 17.03.2007 р.№ 1534, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольської міського нотаріального округу Мозгіною О.П., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17493981/а.с.9-15/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 281699895 від 28.10.2021 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до копії домової книги в будинку [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований з 21.01.1998, [PERSON] з 16.11.2004 /а.с.16-18/. Згідно з довідкою, виданою головою квартального комітету № 30 від 12.08.2021 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , син [PERSON] , 1981 р.н., за вищевказаною адресою не проживає з 2008 року, донька [PERSON] , 1985 р.н. за вищевказаною адресою не проживає з 2016 року /а.с.19/. В силу того, що місце проживання відповідачів зареєстроване за вказаною адресою у будинку, що належить позивачці на праві приватної власності, але не проживають там тривалий час - більше п`яти років, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки відповідачі мешкали за однією адресою разом з позивачкою як члени її сім`ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім`ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідачі як члени сім`ї власника будинку не мешкають у будинку [ADDRESS] без поважних причин, понад п`яти роки, інше не встановлено домовленістю між ними, тому на підставі статті 405 ЦК України, відповідачів може бути визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, і тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved