Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що відповідач являється батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач довготривалий час у вихованні неповнолітнього сина участі не бере, коштів на його утримання не дає, не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, тому вона вимушена звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 10.05.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз'яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] його батьками є сторони по справі: батько - [PERSON], який являється відповідачем у справі та мати - [PERSON] - позива у справі (а.с.8) Неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом із матір"ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою адміністратором центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Козятинської міської ради від 18.04.2018 року (а.с.9) Відповідач свого батьківського обов'язку не виконує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. За правилами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017, який набрав чинності з 08.07.2017, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, складає 1860 грн. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст.155 СК України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку, що позов підлягає задоволенню в інтересах дитини, з урахуванням гарантованого ст. 48 Конституцією України права батьків дитини на достатній життєвий рівень, приходить до висновку, що відповідач зобовязаний та може сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини, розмір якої ніким не заперечується. Позивач [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved