Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, який надалі уточнив, в якому просив визнати інформацію, поширену щодо нього у колективних заявах (зверненнях) відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 17.03.2017 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини та від 03.04.2017 до Генеральної прокуратури України - недостовірною, зобов`язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію, шляхом направлення цінних листів із описом вкладення у 5-денний термін після набрання рішенням законної сили на адресу Уповноваженого Верховної ради з прав людини та Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) відповідного змісту: «Спростування. Інформація, що була поширена відносно [PERSON] у зверненнях від 17.03.2017 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини та від 03.04.2017 до Генеральної прокуратури України, є недостовірною» та стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., вказуючи, що відносно нього наявне звернення до Комунального некомерційного підприємства "Міський психоневрологічний диспансер», вказане звернення ініційоване керівництвом Управління превентивної поліції ГУ ГПУ в Харківській обл. НПУ на підставі колективних листів відповідачів до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 17.03.2017 та до Генеральної прокуратури України 03.04.2017. На підставі таких звернень опитані сусіди позивача, які пояснили начебто про соціальну небезпечність позивача, а саме, що він постійно порушує громадський порядок, не дотримується правил поведінки у нічний час, влаштовує бійки, погрожує сусідам фізичною розправою, залишає на кухні відчиненим газовий кран. Таким чином вважає, що відповідачами було поширено неправдиву інформацію щодо нього, а саме було доведено її керівництву Управління превентивної поліції ГУ ГПУ в Харківській обл. НПУ, яке в свою чергу, не повідомивши позивача, поширило її до Харківського міського психоневрологічного диспансеру №16. Про наявність такої інформації йому стало відомо під час отримання довідки в ХМН ПНД №16 про відсутність хвороб для працевлаштування. Однак через наявність вказаних звернень, позивач мусив пройти принизливі для нього процедури (обстеження) для встановлення відсутності у нього психічних захворювань та можливості працевлаштуватись. Поширення сусідами недостовірної щодо нього інформації до органів державної влади та правоохоронних органів призвело до душевних страждань та переживань, що виразилось в головних болях, витрачанням свого часу на проходження обстежень та отримання довідок, які він не мав наміру отримувати, порушення сталих соціальних зв`язків, спричинення душевних хвилювань. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 05.08.2021 заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28.12.2020 по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди - скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, позивач надав суду для огляду оригінал Медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 06.04.2020 на підтвердження проходження такого огляду на підставі звернень відповідачів, в результаті чого йому довелось пройти принизливі процедури, які порушили його честь та гідність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечує. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечувала, вказуючи, що ніхто не намагався принизити [PERSON] , а вказані листи були направлені з метою захисту своїх прав та у зв`язку із побоюванням буйної поведінки [PERSON] . Відповідач [PERSON] та її представник проти позову також заперечували, вказавши, що вони не вимагали проведення відносно [PERSON] примусового психіатричного огляду, а звертались до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини та до Генеральної прокуратури України для захисту своїх конституційних прав. Також зазначили, що спірні листи-звернення були направлені мешканцями будинку з підстав, на їх погляд, тривалої неадекватної та буйної поведінки відповідача та з метою свого захисту, в яких вони прохали лише прийняти міри до [PERSON] , так як боялись за своє життя, здоров`я та збереженість майна, враховуючи, що вони живуть в будинку комунального типу. Крім того, вказали, що між сусідами та [PERSON] вже багато років тривають неприязні стосунки, сварки та звернення до різних державних та правоохоронних органів. Також звернули увагу, що надана позивачем як на підставу своїх позовних вимог в судовому засіданні для огляду довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 06.04.2020 не підтверджує обставин справи, на які послався позивач, оскільки такий огляд він проходив добровільно у зв`язку із працевлаштуванням, а також, що такий огляд проводився не КНП «Міським психоневрологічний диспансер №16», якому надавалось доручення про вирішення питання про вжиття до [PERSON] заходів медичного характеру Вислухавши позивача та його представника, заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи та надану позивачем в судовому засіданні для огляду довідку про проходження психіатричного огляду, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.03.2017 мешканці будинку [ADDRESS] : [PERSON] ([ADDRESS]), [ADDRESS] ), направили Уповноваженому Верховної ради України з прав людини заяву, згідно якої вони вказали, що їхній сусід, гр. [PERSON] , є буйним та конфліктним, внаслідок чого вони роками потерпають від нього, він є небезпечним для їхнього життя та здоров`я. Поведінка [PERSON] є хворобливо-діагностичною за симптомами, злочинна та зухвало-самовпевнена. Гр. [PERSON] залишає відкритим газовий кран без вогню на кухні загального користування, у чому потім звинувачує сусідів; насипає сміття на палаючий вогонь комфорок газової плити; заважає вночі спати людях похилого віку, користуючись в нічний час швейною машинкою; провокує штучні конфлікти, виражається нецензурною лайкою; погрожує фізичною розправою; організував побиття сусіда - [PERSON] ; навішав замки на кімнати загального користування, труїть домашніх тварин сусідів, бігає голим у дворі. У них (відповідачів по справі) наявні підстави вважати, що [PERSON] захоплюється чаклунством та чорною магією. Також [PERSON] своїми психопатично-емоційними та неконтрольованими приступами, моральними та фізичними знущаннями довів сусідку [PERSON] до сердечного приступу. Наявність в [PERSON] інвалідності 2 групи, на їх думку, пов`язане з хворобою саме психічного характеру. Вчинки [PERSON] є нестримні та явно аномально-маніакальні. На підставі вказаного, заявники (відповідачі) просять Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, МОЗ, Міністерство юстиції, МВС, Генеральну прокуратуру України взяти під особистий контроль роботу місцевих органів влади по їх захисту від гр. [PERSON] (а.с. 33-44 том 1) 03.04.2017 відповідачами по справі направлений лист до Генеральної прокуратури України змістом, аналогічного листу до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини. (а.с. 83- 94 том 1) 13.04.2017 керівником Управління з питань дотримання процесуального законодавства Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини направлено лист Начальнику ГУ НП в Харківській області щодо перевірки доводів, зазначених мешканцями будинку [ADDRESS] , у їхньому зверненні до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, додатком до листа є колективне звернення гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини. (а.с.78 том 1) 13.04.2017 Секретаріатом Уповноваженого з прав людини гр. [PERSON] та іншим мешканцям будинку [ADDRESS] направлено лист, згідно якого, розгляд їхнього звернення взято на контроль, та роз`яснено процедуру внесення відомостей до ЄРДР за заявами, також дії, у випадку невнесення таких відомостей до ЄРДР. (а.с.79 том 1) На запит представника [PERSON] - адвоката Борбунюка О.О. від 23.01.2020 до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №16» ХМР, йому надано копію звернення заст. начальника ГУ НП в Харківській обл. від 28.04.2017, а саме лист-звернення головному лікарю ХМПНД №16 щодо вирішення питання про вжиття до [PERSON] заходів медичного характеру, додатком є колективне звернення гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини. (а.с. 124-132 том 1) На запит представника [PERSON] - адвоката Борбунюка О.О. від 12.03.2020 до Управління превентивної діяльності ГУ НП в Харківській обл. щодо надходження за період з 2017 року заяв відносно [PERSON] , йому надано копії колективних звернень мешканців буд. [ADDRESS] , зокрема, колективне звернення гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за вх. №Кол-599/1 від 05.04.2017 до Генеральної прокуратури України, та за вх. № кол-725 від 24.04.2017 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини. (а.с.82-132 том 1) Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі. Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Частиною 1 статті 200 ЦК України передбачено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, доведення до хоча б однієї особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (статті 47-1 Закону України «Про інформацію»). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Питання про визначення ствердження як факту або оціночного судження знаходиться у сфері свободи розсуду національного суду. Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу на необхідність розмежування твердження про факти та оціночні судження, підкреслюючи, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Розвиваючи ці положення у справі «Ліндон, Очаковські-Лоран та Жулі проти Франції», Європейський суд з прав людини нагадав, що для того, щоб оцінити виправданість оспорюваного висловлювання, необхідно провести різницю між твердженнями про факти і оціночні судження. У той час як реальність фактів може бути продемонстрована, правдивість оціночних суджень не може бути предметом доведення. Вимогу довести правдивість оціночного судження неможливо виконати, це порушує саме право на вільне вираження думки, яке є найважливішим елементом права, гарантованого ст.10 Конвенції. Класифікація висловлювання як твердження про факт або оціночного судження являє собою питання, яке перш за все знаходиться в рамках свободи розсуду національних органів влади, зокрема національних судів. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, воно повинно бути підтримано достатньою фактичною підставою, за відсутності якої воно буде визнано таким, що виходить за належні рамки (справа «Ліндон, Очаковські та Жулі проти Франції», рішення від 22 жовтня 2007 року, п.55). За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вказані норми права, пояснення відповідачів по справі, зазначені вище обставини справи, що мають для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, надані сторонами у справі, в тому числі, надану позивачем для огляду в судовому засіданні довідку про проходження психіатричного огляду, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, на які він послався в позовній заяві. Так, позивачем не надано доказів проходження примусового психіатричного огляду та, за його словами, принизливих процедур, на підставі спірних звернень відповідачів. Згідно листа заст. начальника ГУ НП в Харківській обл. від 28.04.2017 головному лікарю ХМПНД №16 Гуржий Т.П., останньому доручено вирішити питання про вжиття до [PERSON] заходів медичного характеру на підставі листів мешканців будинку [ADDRESS] . (а.с. 126 том 1). В той час, доказів проходження позивачем такого огляду суду не надано. Надана позивачем в судовому засіданні для огляду довідка про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів датується 06.04.2020, при цьому, огляд [PERSON] проходив добровільно, у зв`язку із працевлаштуванням, що передбачено чинним законодавством України. Жодного причинно-наслідкового зв`язку між спірними листами відповідачів в 2017 році та проходженням [PERSON] психіатричного огляду в 2020 році судом не встановлено та позивачем не зазначено. Суд також бере до уваги, що сторони проживають в будинку комунального типу та у них тривають багаторічні конфлікти та сварки. Таким чином, позивач не довів в суді факту того, що інформація, яка міститься в листах-зверненнях відповідачів, спричинила ситуації та події, які принизили його честь та гідність. Крім того, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. В той час, на переконання суду, відповідачами були направлені спірні листи-звернення до державних органів в порядку звернення громадян з метою захисту своїх прав та викладенням інформації у виді припущень, та з вимогами перевірки наявності фактів порушення позивачем [PERSON] їхніх конституційних прав. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог. Крім того, у зв`язку із відмовою судом в задоволенні основної позовної вимоги та не доведенням позивачем належними доказами завдання відповідачами йому моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed