Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району звернувся до суду в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в обґрунтування позову зазначив наступне. На профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах. Діти мешкають разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування дітей на обліку з матір`ю дітей [PERSON] неодноразово проводилась робота профілактично-виховного характеру, направлялися матеріали до поліції для притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, проводилися відповідні перевірки, надавалася різного роду допомога та здійснювалися відповідні попередження матері. Профілактична робота з [PERSON] щодо відповідального батьківства, оформлення відповідних виплат на дітей та працевлаштування позитивних результатів не дала. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 30.04.2020 у присутності [PERSON] , тітки дітей [PERSON] та їх бабусі. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] . У зв`язку із зазначеним, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей та стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою судді від 26.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (а.с.35). 23.09.2020 від представника позивача надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання без його участі, в який представник просив призначити справу до судового розгляду по суті (а.с.48). Відповідач в підготовче засідання жодного разу не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та клопотань на адресу суду не надходило. 23.09.2020 року ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с.51). Представник позивача у судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, у якій вказав, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 25.09.2011 року, актовий запис №552 (а.с. 9), [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 02.04.2015 року, актовий запис №229 (а.с. 12) та [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження, видане Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запоріжжя від 26.10.2016 року, актовий запис №1142 (а.с.11). Державна реєстрація народження вказаних дітей проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України (батько вказаний за вказівкою матері). (а.с.10, 11 зв. стор., 13). Діти мешкають разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування дітей на обліку з [PERSON] неодноразово проводилась робота профілактично-виховного характеру, направлено матеріали до поліції для притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Відповідно до копії листа дошкільного навчального закладу №161 «Сніжинка» №97/01.18 від 12.11.2019, якій відвідують малолітні [PERSON] та [PERSON] , мати не виконує батьківських обов`язків, батьківські збори, свята за участю дітей не відвідує, не виконує поради педагогів. Дітей приводять та забирають дідусь, бабуся, сумнівні знайомі, діти часто залишаються в черговій групі. З травня 2019 року стали приходити до садочка неохайні, в брудних речах, некупані. 11.11.2019 медична сестра закладу виявила ознаки захворювання дитини [PERSON] (підвищена температура 39,2), ізолювала дитину, зателефонувала батькам, але за дитиною прийшла бабуся. 12.11.2019 працівниками закладу було здійснено вихід до місця мешкання дитини з метою обстеження умов перебування та лікування дитини, однак мати [PERSON] до квартири не впустила, з порогу побачили, що всі троє дітей були вдома, бігали босі, а хворий [PERSON] був у мокрій білизні, станом на 10 ранку 12.11.2019 мати лікаря не викликала (а.с.16). Відповідно до повідомлення Запорізької загальноосвітньої шкоди №94 Запорізької міської ради №01-23/27 від 27.01.2020, учнем якої є малолітній [PERSON] , згідно з яким, з 13.01.2020 по 24.01.2020 дитина відсутня на заняттях без поважних причин, мати на телефонні дзвінки не відповідає, не цікавиться шкільним життям та навчанням дитини, не спілкується з класним керівником, батьківськи збори не відвідує, наданий нею телефон відключений, новий номер не повідомила, з 02.09.2019 по 06.12.2019 дитина пропустила 29 днів без поважних причин (а.с.19). Згідно листа Міської дитячої лікарні №1 від 24.03.2020 №01-26/106, діти були госпіталізовані за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину, при надходженні до лікарні стан дітей задовільний, тілесних ушкоджень немає, у всіх дітей виявлений педикульоз (а.с. 24). В порядку реагування на лист навчального закладу, відділом здійснений вихід за місцем мешкання дітей, в ході якого встановлено, що речі розкидані по кімнаті та потребують впорядкування. Для проживання та виховання дітей було в наявності двоярусне ліжко, одяг, взуття, іграшки та самокат. Зі слів [PERSON] , вона мешкає за цією адресою близько тижня та ще не впорядкувала речі. Згідно з листами служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації від 01.04.2020 №03-17/71 та Василівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 01.04.2020 №57/02-05, [PERSON] деякий час проживала в м. Василівка Запорізької області разом із своїм співмешканцем, в квартирі було брудно, відсутня постільна білизна, дитячі речі та продукти харчування були в мінімальній кількості, вона зі співмешканцем ніде не працювала. Протягом всього періоду мешкання [PERSON] в м. Василівка Запорізької області надходили повідомлення про невиконання нею батьківських обов`язків від працівників Центру первинної медико-санітарної допомоги, неодноразово виїжджали співробітники поліції. Профілактична робота з [PERSON] щодо відповідального батьківства, оформлення відповідних виплат на дітей та працевлаштування позитивних результатів не дала (а.с.28, 29). Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 30.04.2020 року у присутності [PERSON] , тітки дітей [PERSON] та їх бабусі. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] , що підтверджується висновком від 13.05.2020 №01-10/1375 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). Суд погоджується з зазначеним висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та відповідає інтересам малолітніх дітей, вважає переконливими аргументи, наведені позивачем щодо наявності підстав для задоволення позову. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із змісту ч. 1-3 статті 150 СК України слідує, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі „Савіни проти України" зазначається „ що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про підтвердження факту ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей відповідачкою [PERSON] . За викладених обставин, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачкою своїх обов`язків відносно дітей, суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів дітей, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно приписів ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України слідує, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яких проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України та роз`яснення, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та бере до уваги матеріальний стан відповідачки, а також ту обставину, що відповідачка є працездатною особою, даних щодо перебування на її утриманні непрацездатних осіб суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 1 ст. 244 СК України передбачено, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, що позивачем ставиться питання про стягнення аліментів на дітей на користь особи або установи, яка б здійснювала опіку над [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак питання щодо призначення дітям опікуна або піклувальника судом не вирішувалося, аліменти на утримання дитини не можуть стягуватися на користь особи, на утриманні якої дитина перебуває, оскільки у встановленому законом порядку правосуб`єктність такої особи щодо дитини судом не встановлена. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь та утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , починаючи, у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову - з 19.05.2020 та до повноліття найстаршої дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved