Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 вересня 2015 року відділом ЗАЦС Адміністрації Щигровського району Курської області, актовий запис № 94. В обґрунтування позову зазначила, що 26 вересня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАЦС Адміністрації Щигровського району Курської області, актовий запис № 94 від 26.09.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАЦС Адміністрації Щигровського району Курської області 26.09.2015. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАЦС Адміністрації Щигровського району Курської області, актовий запис № 275 від 20.11.2015 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, а також несумісність характерів, що призвело до взаємної втрати почуття любові та поваги. Спільне господарство не ведуть, приблизно з 2019 року позивачка разом з сином виїхала від чоловіка з Російської Федерації до України. Примирення та відновлення шлюбних відносин між ними неможливе, сім`я розпалася, спільного бюджету немає. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.02.2021 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.24). В матеріалах справи міститься нотаріально\~засвідчена заява відповідача [PERSON] , в якій не заперечував проти задоволення позову, просив розірвати шлюб та проводити розгляд справи за його відсутності (а.с.12). Відповідно до ч.3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладене, а також на підставі ч.2 статті 191 ЦПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї докази, суд встановив наступні обставини: 26 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАЦС Адміністрації Щигровського району Курської області, актовий запис № 94 від 26.09.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАЦС Адміністрації Щигровського району Курської області 26.09.2015 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАЦС Адміністрації Щигровського району Курської області, актовий запис № 275 від 20.11.2015 року (а.с.8). Згідно з довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 10758 виданою заступником начальника ГУ ДМС України в Харківській області О. Чирик від 22.05.2019 року [PERSON] , [INFO] , набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» (а.с.9). Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до\~ст. 497 ЦПК України\~підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно із пунктом 7\~статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Також відповідно до змісту частини 1 статті\~58\~та статті\~63 Закону України «Про міжнародне приватне право"\~шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог\~Сімейного кодексу України\~щодо підстав недійсності шлюбу. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що позивачка є громадянкою України, відповідач є громадянином Російської Федерації (а.с. 4, 10). 22 січня 1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція), яку 10 листопада 1994 року ратифіковано Верховною Радою України, та 14 липня 1995 року Конвенція набула чинності для України. Частиною другою статті 1 Конвенції передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Відповідно до статті 28 Конвенції по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя (стаття 29 Конвенції). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі. Положеннями ч.3, 4 ст.56\~Сімейного кодексу\~України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, то суд, відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, постановляє рішення про розірвання шлюбу. З`ясувавши фактичні взаємини сторін у справі, відсутність взаємної любові, спільного проживання, припинення шлюбних відносин приблизно з 2019 року, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а продовження існування їх шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Вказані обставини підтверджуються, в тому числі, заявою відповідача про визнання позову в повному обсязі та відсутністю заперечень проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач не вимагав відшкодування судових витрат, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статтей 141,142 ЦПК України.

Outcome: approved