Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач, Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», в особі представника [PERSON], яка діє на підставі довіреності, звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 9105,20 гривень за період з 01 жовтня 2010 року по 01 травня 2015 року, а також 3 % річних в сумі 682,06 гривень, інфляційні витрати в сумі 4793,01 гривень, та судовий збір у розмірі 1218 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] (особовий рахунок № 418392), опалювальна площа 43,8 кв.м. У звязку з тим, що відповідач оплату за користування тепловою енергією вносив не у повному обсязі, за період з 01 жовтня 2010 року по 01 травня 2015 року в нього утворилась заборгованість в сумі 9105,20 гривень. Протягом вказаного періоду відповідач користувався послугами позивача, нарахування за їх споживання проводилось відповідно до встановлених тарифів. Щомісячно, при отриманні квитанцій відповідач повідомлявся про наявність заборгованості та необхідність її оплати, однак до теперішнього часу заборгованість не погашена. З метою захисту своїх інтересів і на підставі\~ст. 96 ЦПК України, позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з заявою про видачу судового наказу. Ухвалою суду від 13 серпня 2015 року у прийнятті заяви про видачу судового наказу було відмовлено, у звязку з чим позивач зертається з даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності, у попередньому судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, в наступні судові засідання не прибула, надсилала заяви про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду не прибув. Судові повістки про виклик до суду неодноразово надсилались за зареєстрованою адресою його проживання рекомендованим листом із повідомленням, однак адресат до поштового відділення для отримання кореспонденції жодного разу не прибув, конверти повертались на адресу суду за закінченням строку зберігання. За наведених обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 21 листопада 2001 року зареєстрований за адресою: [INFO] та є квартиронаймачем. Крім нього у квартирі до 10 листопада 2011 року була зареєстрована [PERSON] (мати) (ас. 5). Як вбачається з актового запису про смерть № 1499 від 10 листопада 2011 року, зробленої Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 10 листопада 2011 року (ас. 40). За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 47288813 від 10 листопада 2015 року, відомості щодо власника квартири [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні (ас. 21). З наведених даних суд приходить до висновку, що квартира за вказаною вище адресою перебуває у користуванні; відповідач [PERSON] є квартиронаймачем. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до\~ст. 64 ЖК України\~члени родини наймача квартири несуть із ним солідарну відповідальність по оплаті комунальних послуг і квартплати. Згідно з п. 5 ч. 2\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до\~ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. У відповідності до ч. 5 п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року №1198, споживач теплової енергії зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14. Як вбачається з розшифровки особового рахунку № 418392 за адресою: [ADDRESS], заборгованість відповідача за користування тепловою енергією за період з 01 жовтня 2010 року по 01 травня 2015 року становить 9105,20 гривень. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Як вбачається з доданих до позову розрахунків, сума інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання становить 4793,01 гривень, 3% річних від простроченої суми становить 682,06 гривень. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі жодного разу до судового засідання не з'явився, не побажавши тим самим приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ними своїх зобов'язань з оплати послуг позивача, або ініціювання застосування судом строку позовної давності. Таким чином, з відповідача на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягає стягненню заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 жовтня 2010 року по 01 травня 2015 року в сумі 9105,20 гривень, інфляційні витрати в сумі 4793,01 гривень, а також 3% річних від простроченої суми в сумі 682,06 гривень. За положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1218 гривень На підставі ст. ст. 509,\~625 ЦК України, ст. 13,19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги", Правил користування тепловою енергією, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198,

Outcome: approved