Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 08.06.2013 року. Мотивує заяву тим, подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейні життя та обов»язки, що стало причиною виникнення непорозумінь та постійних сварок, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, втратили почуття взаємної любові, довіри та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинились з липня 2015 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливими та суперечить інтересам позивача. 19.04.2017 року [PERSON] подано заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовує вимоги тим, що між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дитини, яка проживає та перебуває на утриманні матері. Відповідач інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на своєму утриманні не має. Разом з тим, матеріальний стан позивача не дозволяє у повному обсязі забезпечити дитину усім необхідним для її належного розвитку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що з липня 2015 року шлюбно-сімейні відносини між подружжям припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, оскільки відповідач зібрав особисті речі та змінив місце проживання. Щомісячного доходу позивача в розмірі 3500,00 грн. не вистачає для належного забезпечення дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Вказав, що постійно надавав фінансову допомогу дружині для утримання сина, він офіційно працевлаштований та має щомісячний дохід в розмірі 4000,00 грн.- 4500,00 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.06.2013 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 08 червня 2013 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №485 (а.с. 2). Від спільного життя сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). Дитина проживає разом з матір"ю [PERSON], що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. Спору щодо визначення місця проживання дитини і майнового спору між сторонами не має. Як встановлено судом, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з липня 2015 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, не бажають примирятися. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, а також визнання позову відповідачем, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.04.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак аліменти підлягають стягненняю з дня подання зустрічної позовної заяви до суду, тобто з 19.04.2017 р. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved