Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивував тим, що 21.08.2007 року між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачці кредит в сумі 130000 гривень на термін до 20.08.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка [PERSON] не виконала в повному обсязі умов договору, через що виникла заборгованість. Станом на 05.01.2016 року сума заборгованості складає 686065, 98 гривень, з яких: 107913,34 гривні заборгованість по кредиту; 260596,76 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 2795 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом; 314760, 88 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; від цієї заборгованості віднімається сума у розмірі 161734, 82 гривні, яка була стягнута з відповідачів за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.10.2012 року з відповідача [PERSON] Також, відповідно до умов договору 250 гривень штраф (фіксована частина) та 26216,56 гривень штраф (процентна складова). Також з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника [PERSON] між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого він у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором, на добровільних засадах зобовязався виконати за неї зобовязання перед позивачем, у порядку і строки, встановлені договором. На вимогу позивача, яка була предявлена до відповідачів щодо сплати коштів, добровільно відповідачами сума заборгованості не сплачена, а тому позивач вимушений був звернутись до суду. Позивач прохає суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 550797,72 гривні, а також відшкодувати понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідачів в особі [PERSON] позов не визнала, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, прохала в позовних вимогах відмовити . Суд, заслухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. виходячи з наступних підстав. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21.08.2007 року між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №83-ЛМ, за яким банк надав відповідачці кредит в сумі 130000 гривень на термін до 20.08.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.11-15). Відповідно до вищевказаного кредитного договору відповідачка [PERSON] повинна була погашати залишок заборгованості за кредитом та проценти, а також інші платежі. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім цього, при укладанні кредитного договору, зобовязання позичальника було забезпечено договором поруки, який було укладено 21.08.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] (а.с.16), згідно якого останній на добровільних засадах, без примусу прийняв на себе зобовязання перед Кредитором відповідати за зобовязання позичальника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору 83-ЛМ. Згідно ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення Боржником забезпеченого порукою зобовязання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У звязку з неналежним виконанням своїх обовязків позичальником [PERSON], за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.10.2010 року з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 161534,82 гривні (а.с.4-5). Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється в три роки. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У кредитному договорі №83-ЛМ сторонами узгоджено строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів по даному договору терміном 5 років, відповідно до ст.259 ЦК України. Згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). В справі мається письмове клопотання представника відповідачів щодо застосування строку позовної давності. Незважаючи на те, що остання проплата коштів була проведена відповідачкою 28.05.2009 року, що підтверджується розрахунком позивача(а.с.6-7), також рішення суду про стягнення заборгованості було винесено 20.10.2010 року, тобто позивачу було відомо про порушення його цивільних прав ще у жовтні 2010 року, однак він не звертався ні до відповідачки з вимогою про сплату заборгованості, ні до суду з позовом про стягнення кредитних коштів. Відповідно до ч.3, ч.4, ч.5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем не було зазначено в позові ні клопотання про продовження строку, ні жодної, тим більш поважної, причини пропуску встановленого строку звернення за захистом своїх цивільних інтересів. Враховуючи вищевикладені обставини, клопотання представника відповідачів про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в позовних вимогах ПАТ КБ "Приват банк" слід відмовити, в зв"язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed