Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що вона являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в якому з 04 лютого 1999 року зареєстрований, але з моменту реєстрації і по даний час, не проживає відповідач [PERSON] Оскільки відповідач у вказаному будинку не проживає з моменту реєстрації - 04 лютого 1999 року, з реєстрації у добровільному порядку не знімається, то просила визнати його /відповідача/ таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В судове засідання позивачка не з»явилась, просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання також не з»явився, просив справу розглядати без його участі, у своїй письмовій заяві від 10 січня 2018 року, поданій до початку розгляду справи по суті, зазначив, що позов визнає, щодо його задоволення не заперечує. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 1997 року належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с.13/. Як вбачається з позовної заяви, копії будинкової книги, акту депутата Бородянської селищної ради від 13 вересня 2017 року /а.с. 14-20, 22/, та що також визнав відповідач у своїй письмовій заяві від 10 січня 2018 року, у вказаному будинку з 04 лютого 1999 року зареєстрований [PERSON], але з моменту реєстрації останній у цьому будинку не проживає. Відповідно до положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім»ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, та те, що відповідач своєю заявою від 10 січня 2018 року визнав позов у повному обсязі, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком [ADDRESS]. У зв»язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 320 грн. /640 грн. : 2/.

Outcome: approved