Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] в листопаді 2015р. звернулася в суд з позовом, в якому просить зобов'язати відповідачку [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити її у вказану квартиру. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що вона та її бабуся [PERSON] зареєстровані у трьохкімнатній квартирі [ADDRESS]. У спірній квартирі вона разом з чоловіком [PERSON] та бабусею проживали до середини серпня 2015р. У другій половині серпня 2015р. між нею та [PERSON] погіршилися відносини, бабуся почала безпідставно влаштовувати сварки на побутовому рівні та наполягала на її виселенні з спірної квартири. 20 серпня 2015р. вона, повернувшись з роботи, не змогла відкрити вхідних дверей у квартиру, оскільки [PERSON] поставила внутрішній замок на запобіжник та категорично відмовилася відкривати двері і впускати її у квартиру. Після цього вона ще декілька разів намагалася потрапити до спірної квартири, однак відповідачка відмовлялася її впускати, чим чинить перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням, що порушує її житлові права. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги вона мотивують тим, що з дня вселення у спірній квартирі проживали лише вона та її син [PERSON], який помер у 2010р. Її внучка [PERSON] та колишня невістка [PERSON] ніколи не проживали у спірній квартирі. Відповідачка [PERSON] з дня свого народження проживала з мамою [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка їй була надана для постійного проживання. Оскільки [PERSON] ніколи не проживала у спірній квартирі, перешкод у користуванні такою їй ніхто не чинив, не приймала участі в утриманні спірного жилого приміщення, то на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, а проти зустрічного позову заперечили. Зазначили, що у 1994р. квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб: їй, її сину [PERSON], невістці [PERSON] і внучці [PERSON] З моменту вселення у спірну квартиру [PERSON] з сином постійно чинили перешкоди [PERSON] та її неповнолітній доньці [PERSON] у користуванні спірним житлом. Двічі на підставі рішення суду в примусовому порядку [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON] було вселено у спірну квартиру, проте [PERSON] та її син не хотіли, щоб ті проживали у їхній квартирі та продовжували чинити їм перешкоди у користуванні такою шляхом заміни замків у вхідних дверях. Відтак, [PERSON] з неповнолітньою донькою змушені були проживати у кімнаті в гуртожитку по [ADDRESS], хоча ордеру на вселення в таку вони не мали. До 13 років [PERSON] проживала в селі з другою бабусею, а потім проживала з мамою в гуртожитку по вул.Дорошенка у м.Львові. Між батьками [PERSON] склалися неприязні відносини і вона з батьком [PERSON], який помер у 2010р., не спілкувалася. [PERSON] після смерті сина передала своїй онуці [PERSON] ключі від спірної квартири. З того часу [PERSON] приблизно 1-2 рази в місяць приходила до своєї бабусі [PERSON] в спірну квартиру, при цьому бабуся визнавала право онуки на користування квартирою та пропонувала їй проживати з нею. У квітні 2015р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], а 8 серпня 2015р. відсвяткувала весілля. В кінці липня 2015р. [PERSON] з дозволу [PERSON] вселилася і стала проживати у спірній квартирі, куди перенесла свої особисті речі. Відразу ж після весілля з дозволу [PERSON] у спірній квартирі також став проживати чоловік [PERSON] - [PERSON] За деякий час [PERSON] почала висловлювати своє невдоволення щодо поведінки онуки та її чоловіка, безпричинно влаштовувала сварки, при цьому наполягала на виселенні з квартири. Приблизно о 23.30 год. 20 серпня 2015р. [PERSON] з чоловіком, повернувшись з роботи, не змогли відкрити вхідних дверей квартири, оскільки [PERSON] поставила внутрішній замок дверей на запобіжник та категорично відмовилася відкрити двері і впустити їх у квартиру. Після цього [PERSON] кілька разів намагалася потрапити у квартиру, однак [PERSON] категорично відмовлялася відкрити їй двері. Завдяки дільничному інспектору [PERSON] змогла забрати частину своїх речей із спірної квартири. Вважають, що відсутні правові підстави для визнання [PERSON] втратившою право користування спірним житловим приміщенням. Просять первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. [PERSON] та її представник [PERSON] проти первісного позову заперечили, а зустрічний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та зазначили, що твердження [PERSON] про те, що вона в кінці липня 2015р. з дозволу бабусі [PERSON] вселилася і проживала у квартирі [ADDRESS] не відповідають дійсності. З часу реєстрації у спірній квартирі [PERSON] жодного дня не проживала в такій і після досягнення повноліття взагалі не цікавилася квартирою, не приймала участі в її утриманні. [PERSON] дійсно після смерті батька періодично приходила в гості до бабусі [PERSON], проте ніколи не виявляла бажання проживати у спірній квартирі. Влітку 2015р. [PERSON] двічі приходила в гості до бабусі зі своїм чоловіком [PERSON], який одного разу вдарив [PERSON] по голові, в результаті чого вона впала. Оскільки [PERSON] з 1998р. не проживає у спірній квартирі без поважних причин, тобто понад визначений ст.71 ЖК України шестимісячний термін, протягом якого за нею зберігалося спірне жиле приміщення, просять визнати її такою, що втратила право користування спірною квартирою, а в задоволенні первісного позову просять відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи №2-327/2000, суд прийшов до висновку, що первісний позов підставний і підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування таким інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено судом, трьохкімнатна квартира [ADDRESS] належить Львівській міській раді і в такій зареєстровані з 03.03.1998р. основний квартиронаймач [PERSON], [INFO] та її онука [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30.05.1997р. в позові [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившою право на житлову площу у квартирі [ADDRESS] відмовлено. Як вбачається з рішення суду від 30.05.1997р., судом встановлено, що в 1994р. квартира [ADDRESS] була виділена [PERSON] на сім"ю із чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] З 15.12.1990р. по 24.01.1994р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] з сином [PERSON] приховували від [PERSON], яка з донькою проживала у гуртожитку по [ADDRESS], де займала одне ліжко-місце, факт отримання ними квартири і переселення в таку, що позбавило її можливості у встановлено порядку вселитися у квартиру і реалізувати своє право на надане їй житло. Рішеням Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2000р. зобов'язано [PERSON], [PERSON] не чинити [PERSON] та її неповнолітній доньці [PERSON] перешкод у користуванні жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та вселено [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з рішення суду від 21.02.2000р., судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 18.08.1998р. зобов"язано [PERSON], [PERSON] не чинити [PERSON] та її неповнолітній доньці [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселено [PERSON] разом дитиною в спірну квартиру. Рішення суду було виконано в примусовому порядку 03.06.1999р. Після виконання зазначеного рішення суду, [PERSON] і [PERSON], помінявши замок у вхідних дверях квартири і не даючи згоди на проживання [PERSON] у квартирі, чинили [PERSON] та її доньці перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, хоча і визнавали за нею та дитиною право на спірну квартиру, перешкоджали проживанню їх у квартирі. З постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2000р. вбачається, що 01.06.2000р. виконано рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2000р. про вселення [PERSON] разом дитиною в спірну квартиру. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та її покійний син [PERSON] постійно чинили їй та її доньці [PERSON] перешкоди у користуванні спірною квартирою, після останнього їх вселення у квартиру у примусового порядку вони через декілька днів після вселення знову поміняли замок у вхідних дверях квартири і не впускали її у квартиру. Оскільки вона не мала іншого житла, то її неповнолітня донька до 13 років змушена була проживала в селі у її матері. Потім донька проживала з нею у кімнаті №5 гуртожитку по [ADDRESS], на зайняття якої ордера вона не має. Після смерті [PERSON] у 2010р. її донька [PERSON] періодично стала ходити в гості до своєї бабусі [PERSON], а в кінці липня 2015р. донька зі згоди [PERSON] вселилася і стала проживати у спірній квартирі, проте за деякий час [PERSON] стала чинити їй перешкоди у користуванні квартирою. З пояснень [PERSON] встановлено, що між її бабусею [PERSON] і мамою [PERSON] з 90-х років склалися неприязні відносини. До середини липня 2015р. вона проживала разом з мамою в кімнаті №5 гуртожитку по [ADDRESS]. Після смерті батька у 2010р. її бабуся передала їй ключі від спірної квартири і з того часу вона приблизно 1-2 рази на місяць приходила до неї в гості у спірну квартиру. 04.04.2015р. вона зареєструвала шлюб з [PERSON], а 8 серпня 2015р. відсвяткувала весілля. В кінці липня 2015 р. вона з дозволу [PERSON] вселилася і стала проживати у спірній квартирі, куди перенесла свої речі. Відразу ж після весілля з дозволу [PERSON] у спірній квартирі також став проживати її чоловік [PERSON] За деякий час [PERSON] почала висловлювати своє невдоволення щодо їх проживання у цій квартирі, безпричинно влаштовувала сварки на побутовому рівні, при цьому наполягала на їх виселенні з квартири. Приблизно о 23.30 год. 20 серпня 2015р. вона з чоловіком, повернувшись з роботи, не змогли відкрити вхідних дверей квартири, оскільки [PERSON] поставила внутрішній замок дверей на запобіжник та категорично відмовилася відкривати двері і впускати їх у квартиру. Вона кілька разів намагалася потрапити у спірне житло, однак [PERSON] не впускала її в квартиру, з приводу чого вона звернулася із відповідною заявою у Залізничний РВ ЛМУ. Завдяки дільничному інспектору вона змогла забрати частину своїх речей із квартири. Наведене також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в суді ствердили, що в кінці липня 2015р. [PERSON] з дозволу [PERSON] вселилася у спірну квартиру і проживала в такій по 20 серпня 2015р. та що з 20 серпня 2015р. [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у користуванні цією квартирою, а також заявою [PERSON] в Залізничний РВ ЛМУ з приводу неправомірних дій [PERSON] від 31.08.2015р., листом Залізничного РВ ЛМУ від 14.09.2015р. щодо розгляду звернення [PERSON] та весільними фотознимками, що містяться на диску, з яких вбачається, що у день весілля 08.08.2015 р. наречений [PERSON] приїхав до нареченої [PERSON] у квартиру [ADDRESS], де мати нареченої провела обряд благословення, після чого вони поїхали до церкви. В судовому засіданні свідки [PERSON] зазначила, що є родичкою [PERSON] і часто приходила до неї в гості, проте ніколи не бачила у спірній квартирі її онуки [PERSON] В липні-серпні 2015р. вона хворіла і в цей час не заходила до [PERSON] Оглянувши в судовому засіданні весільні фотознимки [PERSON] ствердила, що такі зроблені у квартирі [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є родичкою [PERSON] Протягом 2014-2015рр. [PERSON] хворіла і потребувала сторонньої допомоги, яку вона їй надавала. Влітку 2015р. вона вперше у квартирі [PERSON] побачила [PERSON], яка прийшла просити у своєї бабусі благословення на шлюб. Від [PERSON] вона дізналася, що після весілля її онука буде проживати з нею, при цьому вона категорично заперечувала проти вселення у спірну квартиру матері [PERSON] - [PERSON] Суд не приймає до уваги показання [PERSON], що її онука [PERSON] в кінці липня 2015р. не вселялась і не проживала у спірній квартирі по 20 серпня 2015р., особистих речей у цій квартирі не зберігала та що у день весілля 8 серпня 2015р. наречений [PERSON] не забирав її онуку із спірної квартири, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується показаннями [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], а також вищенаведеними доказами у справі. Звертаючись з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], [PERSON] посилалася на ст.ст. 71 та 72 ЖК України. Відповідно до ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї протягом шести місяців, однак може зберігатись понад шість місяців у випадках передбачених п.п.1-7 абз.3 ст. 71 ЖК України. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм, наймача може бути визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні до часу звернення з позовом, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. Покликання [PERSON] та її представника, як на підставу для визнання [PERSON] втратившою право користування спірним жилим приміщення, що вона не приймала участі в утриманні житла, не сплачувала житлово-комунальні послуги, суд не бере до уваги, оскільки сторони не позбавлені права щодо вирішення у встановленому законом порядку питання щодо витрат на утримання житла, крім того невиконання наймачем чи членом його сім"ї обов"язків, передбачених ст.ст.66-68 ЖК України, не віднесено до підстав, які визначають і впливають на збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім громадянином, визначених ст.71 ЖК України. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON], після досягнення повноліття, з 2010р. приблизно 1-2 рази на місяць приходила у спірну квартиру до своєї бабусі [PERSON], з дозволу якої в кінці липня 2015р. вселилася і стала проживала у квартирі, так як іншого постійного житла, крім спірної квартири, вона не має, тобто [PERSON] визнала право [PERSON] на користування спірним житловим приміщенням, проте з 20 серпня 2015р. перестала впускати її до спірної квартирі, чим чинить [PERSON] перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням. Відтак, суд вважає, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з поважних причин. Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] втратившою право користування спірним житловим приміщенням не знайшли свого підтвердження, чому в задоволенні її позову слід відмовити, оскільки ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, а вимоги [PERSON] про зобов"язання не чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою та вселення в таку є підставними і підлягають до задоволення. На підставі ст.88 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню в користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved