Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що від фактичних шлюбних відносин з відповідачем [PERSON] вони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач визнаний батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства. [PERSON] є інвалідом дитинства та постійно проживає з позивачкою. Хвороба дитини є вродженою, має хронічний та стійкий характер, внаслідок чого дитина потребує постійного медичного догляду та лікування, які проводяться не тільки на території України, а й за кордоном - у Німеччині. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06 жовтня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON]. Однак відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його здоров'ям, навчанням та розвитком, не надає матеріальної допомоги. Таким чином, на думку позивачки, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є законною підставою для позбавлення його батьківських прав щодо сина. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримувала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заперечень проти позову не надавав. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін в заочному порядку. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства Серія [NUMBER] від 09 листопада 2002 року, відповідач [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON] (а.с.9-1). В свідоцтві про народження Серія [NUMBER], виданому повторно 13 червня 2013 року, батьком дитини зазначений відповідач [PERSON] (а.с.9). Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 06 жовтня 2015 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.15). Однак відповідач не виконує рішення суду щодо сплати аліментів, про що свідчить довідка про неотримання аліментів №454 від 12 жовтня 2016 року, видана Миколаївським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та відповідно до якої позивачка [PERSON] в період з 10 серпня 2015 року по 22 вересня 2016 року по виконавчому листу №2/487/2522/15, виданому 19 жовтня 2015 року Заводським районним судом м.Миколаєва, не отримувала від [PERSON] аліменти (а.с.21). Відповідно до довідки ТОВ "Ліски-М" №1836 від 06 серпня 2015 року, [PERSON] зареєстрований та прожаває за адресою [ADDRESS], разом зі своєю матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.17). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради [PERSON] не виконує належним чином свої батьківські обов'язки по вихованню сина [PERSON], тривалий час не проявляє батьківської турботи щодо нього, не надає дитині матеріальної допомоги, ухиляється від сплати аліментів. У зв'язку із цим орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охоронудитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст.11 Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч.ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч.ч.1,3,4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ст.166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ст.168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. У пунктах 15, 16, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батькывських прав», роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] та не виконує батьківські обов'язки по відношенню до нього, не цікавиться станом його здоров'я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчанням, матеріальним забезпеченням, дитину не відвідує, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачкою повністю доведена необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина, а, отже вимоги позивачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640грн. Крім того, суд роз'яснює відповідачу [PERSON], що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Outcome: approved