Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження власністю - квартирою [ADDRESS] у м.Бердичеві Житомирської області, шляхом скасування обтяження у виді арешту нерухомого майна, зареєстрованого 15.04.2008 р. за №12303515 реєстратором Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області на підставі постанови серії АА № 113956 від 03.03.2004 р., виданої державним виконавцем державної виконавчої служби у Бердичівському районі Криловим Р.А. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, подали до суду заяву з проханням справу слухати в їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв"язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Позивачам на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області належить по ? частці у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Речове право зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно рішення Бердичівської міської ради від 18.12.2014 р. № 976 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. На підставі постанови серії АА № 113956 від 03.03.2004 р., виданої державним виконавцем державної виконавчої служби у Бердичівському районі було накладено арешт на вказану квартиру. Боржником за виконавчим провадженням, в ході якого винесено вказану постанову, був позивач [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ст.366 Цивільного кодексу України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Таким чином, накладення арешту на всю квартиру, де боржнику належала ? частина, що не виділена в натурі, суперечить порядку звернення стягнення на майно боржника та призводить до протиправного обмеження прав [PERSON] як співвласника нерухомого майна. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч 1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно листа ВДВС Бердичівського МРУЮ від 11.02.2016 р. №13/693 матеріали по вказаній постанові та вона сама знищені по закінченню терміну їх зберігання, незавершені виконавчі провадження на виконанні у ВДВС відносно [PERSON] відсутні. З огляду на вказане суд вважає, що на даний час відсутні підстави для існування обтяження зазначеної квартири. Відповідно до ч.1, 4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1-3 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі викладеного та

Outcome: approved