Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 05 серпня 2008 дюку між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 338, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч грн., 00 коп.) гривень під 20,5 % річних, строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 04 серпня 2018 року на споживчі цілі. З метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, 05 серпня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Миколаївської області в реєстрі за № 1169. Відповідно до умов зазначеного Іпотечного договору іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме : житловий будинок, загальною площею 70,7 кв.м., житловою - 37,6 кв.м., розташований за адресою - [ADDRESS], що належить іпотекодавцеві на праві власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Братською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 15.03.2003, реєстр № 895, зареєстрованого КП «Вознесенське МБТІ Миколаївської області» 14.01.2008 в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 21740037. Відповідно до п. 4.3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) грн., своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Крім цього, п. 1.5. Кредитного договору покладає на Позичальника обов'язок щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 666,67 грн. та сплачувати проценти нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 05 серпня 2008 року. Останній платіж погашення кредиту здійснити не пізніше 04 серпня 2018 року. Однак, всупереч взятим на себе зобов'язанням, відповідач не сплачував кредитні кошти згідно графіку погашення, у зв'язку з чим позивач був змушений неодноразово звертатися до суду з позовами про стягнення кредитної заборгованості. Так, 20 серпня 2009 року Братським районним судом Миколаївської області було прийнято рішення про стягнення на користь Банку в солідарному порядку з Позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] суми основного кредиту у розмірі 72093,93 грн., суми простроченого кредиту у розмірі 6000,03 грн., суми несплачених відсотків у розмірі 9287,91 грн., за супроводження кредиту у розмірі 360,00 грн., пені у розмірі 1201,64 грн., судового збору в розмірі 906,28 грн., судових витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30,00 грн., а всього 89879,79 грн. Крім того, з поручителя [PERSON] було стягнуто штраф за несвоєчасну сплату заборгованості по кредитному договору у розмірі 1684,96 грн. 09 березня 2011 року Братським районним судом Миколаївської області було прийнято рішення про стягнення на користь Банку в солідарному порядку з [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 29498,66 грн., судового збору по 85,91 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення по 60,00 грн. з кожного. Станом на 01 листопада 2014 року, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 20.08.2009 та від 09.03.2011 ні [PERSON], ні поручителем [PERSON] не виконані. Виконавчі листи неодноразово поверталися на адресу Банку без виконання. Згідно роз'яснення постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» в п. 23 зазначено, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону про виконавче провадження, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-1V «Про іпотеку»). За відсутності рішення суду або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки державний виконавець не вправі звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначені на час виконання вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до п. 4.2. Іпотечного договору іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації предмета іпотеки, у тому числі, але не виключно: основну суму кредиту; проценти за користування кредитом; комісійну винагороду, визначену кредитним договором; нараховані та несплачені на момент реалізації права застави штрафні санкції за порушення зобов'язань за кредитним договором (пеня, штраф); витрати, понесені іпотекодержателем у зв'язку із зверненням стягнення на предмет застави та його реалізацією, у тому числі витрати на оплату послуг і аудиторів, адвокатів та інші документально підтверджені витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце; спричинені іпотекодержателю збитки в повному обсязі. Так, станом на 01 листопада 2014 року заборгованість [PERSON] Олександровича за Кредитним договором становить 165202,33 (сто шістдесят п'ять тисяч двісті дві грн., 33 коп.) гривень з яких: - основного боргу-78093,96 грн.; - процентів- 47192,00грн.; - комісії-789,55 грн.; - пеня-39126,82 грн. Востаннє страхування житлового будинку іпотекодавцем було здійснено 05 серпня 2008 року згідно Договору № 008584 серії МНО добровільного комплексного страхування майна та страхування від нещасних випадків, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ПРОСТО Страхування». Пунктом 1.4. Іпотечного договору передбачено, що за взаємною згодою сторони домовилися, що предмет іпотеки оцінено в сумі 116050,00 грн. Таким чином, з урахуванням положень пунктів 1.4., 3.3.9. та 7.2. Іпотечного договору, штраф за невиконання зобов'язання по страхуванню майна становить 11605,00 (одинадцять тисяч шістсот п'ять грн., 00 коп.) гривень. 23 вересня 2014 року відповідачу було направлено вимогу про усунення порушень та запропоновано погасити заборгованість у розмірі 160510,40 грн. та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку несплати боргу. Однак, відповідач вимогу проігнорував і заборгованість не погасив. Отже згідно умов Кредитного договору, Іпотечного договору та у відповідності до вимог законодавства, внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань, Банк набув права задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак до початку судового засідання надав на адресу суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить слухати справу у його відсутність, у зв'язку із відсутністю можливості бути присутнім в судовому засіданні, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач , до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій просив справу розглядати без його участі, у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані позивачем та підлягають задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2008 дюку між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 338, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 80 000,00 (вісімдесят тисяч грн., 00 коп.) гривень під 20,5 % річних, строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 04 серпня 2018 року на споживчі цілі. З метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, 05 серпня 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Єланецького районного нотаріального округу Миколаївської області в реєстрі за № 1169. Відповідно до умов зазначеного Іпотечного договору іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме : житловий будинок, загальною площею 70,7 кв.м., житловою - 37,6 кв.м., розташований за адресою - [ADDRESS], що належить іпотекодавцеві на праві власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Братською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 15.03.2003, реєстр № 895, зареєстрованого КП «Вознесенське МБТІ Миколаївської області» 14.01.2008 в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 21740037. Відповідно до п. 4.3.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язався повернути кредит в сумі 80000,00 (вісімдесят тисяч) грн., своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Крім цього, п. 1.5. Кредитного договору покладає на Позичальника обов'язок щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 666,67 грн. та сплачувати проценті нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 05 серпня 2008 року. Останній платіж погашення кредиту здійснити не пізніше 04 серпня 2018 року. Однак, всупереч взятим на себе зобов'язанням, відповідач не сплачував кредитні кошти згідно графіку погашення, у зв'язку з чим позивач був змушений неодноразово звертатися до суду з позовами про стягнення кредитної заборгованості. Так, 20 серпня 2009 року Братським районним судом Миколаївської області було прийнято рішення про стягнення на користь Банку в солідарному порядку з Позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] суми основного кредиту у розмірі 72093,93 грн., суми простроченого кредиту у розмірі 6000,03 грн., суми несплачених відсотків у розмірі 9287,91 грн., за супроводження кредиту у розмірі 360,00 грн., пені у розмірі 1201,64 грн., судового збору в розмірі 906,28 грн., судових витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30,00 грн., а всього 89879,79 грн. Крім того, з поручителя [PERSON] було стягнуто штраф за несвоєчасну сплату заборгованості по кредитному договору у розмірі 1684,96 грн. 09 березня 2011 року Братським районним судом Миколаївської області було прийнято рішення про стягнення на користь Банку в солідарному порядку з [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 29498,66 грн., судового збору по 85,91 грн. та за інформаційно-технічне забезпечення по 60,00 грн. з кожного. Станом на 01 листопада 2014 року, рішення Братського районного суду Миколаївської області від 20.08.2009 та від 09.03.2011 ні [PERSON], ні поручителем [PERSON] не виконані. Виконавчі листи неодноразово поверталися на адресу Банку без виконання. Так, станом на 01 листопада 2014 року заборгованість [PERSON] Олександровича за Кредитним договором становить 165202,33 (сто шістдесят п'ять тисяч двісті дві грн., 33 коп.) гривень з яких: - основного боргу-78093,96 грн.; - процентів- 47192,00грн.; - комісії-789,55 грн.; - пеня-39126,82 грн. Востаннє страхування житлового будинку іпотекодавцем було здійснено 05 серпня 2008 року згідно Договору № 008584 серії МНО добровільного комплексного страхування майна та страхування від нещасних випадків, укладеного між [PERSON] та ЗАТ «ПРОСТО Страхування». 23 вересня 2014 року відповідачу було направлено вимогу про усунення порушень та запропоновано погасити заборгованість у розмірі 160510,40 грн. та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку несплати боргу. Однак, відповідач вимогу проігнорував і заборгованість не погасив. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання -звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.2 договору іпотеки також передбачено право Банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в разі порушення боржником умов кредитного договору. Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконував належним чином. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 572 ЦК України та ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, й за рішенням суду. Статтею 35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень і попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, він вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, у ч.2 ст. 35 цього ж Закону зазначено, що відсутність письмової вимоги або попередження не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. За змістом частин 2, 4, 5 ст. 590 ЦК, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави, якщо зобов'язання не буде виконано в установлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розглядуй цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором( (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення! стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належну іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно та стягнення суми заборгованості за кредитним договором одночасно є виконанням зобов'язання у подвійному розмірі, проте звернення стягнення на предмет іпотеки після стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду, за умови невиконання цього рішення суду не може вважатися подвійною відповідальністю боржника. Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За приписами ч.1 ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ІЩК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні" ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved