Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що 07.02.2018 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 204. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею, проти чого відповідач не заперечує. На утримання дитини вона потребує отримувати кошти (аліменти) до досягнення нею повноліття. Тривалий час між сторонами були непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Сторони із серпня 2019 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. На даний час позивач не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою донькою. Єдиним джерелом її доходів є допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць, а тому просила суд шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку до досягнення донькою 3 років. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Позивач та її представник в судовому засіданні позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що збереження сім"ї не можливо, а тому не заперечує проти розірвання шлюбу та залишити дитину на проживанні з матір"ю. Однак, він заперечує щодо стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки вже сплачує аліменти на утримання дитини. Позивач здійснює підприємницьку діяльність, а його доходи не дають можливості її утримувати. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.02.2018 року (а.с. 8) сторони зареєстрували шлюб 07.02.2018 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис за № 204. В шлюбі народилась дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим,що розірвання шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що дочка - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, самостійного доходу не має, отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 гривень. Відповідач є працездатним, працює на посаді завідувача складом в ТОВ "Еудуко України", а тому суд вважає, що він має можливість надавати матеріальну допомогу та з нього на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, оскільки доходи позивача не забезпечують їй визначений прожитковий мінімум у зв"язку з доглядом за дитиною. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 768 гривень 40 копійок судового збору та з відповідача на користь держави слід стягнути 768 гривень 40 копійок за вимогу про стягнення аліментів. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 84, 112 Сімейного кодексу України, ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved