Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивачка звернулась до відповідача з позовом про розірвання шлюбу. На підставу своїх вимог спирається на те, що 27 березня 2007 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 16. Дітей від шлюбу у них немає. Відповідач проживав у її будинку, однак спільне життя не склалося, на побутовому грунті між ними часто виникали сварки, в звязку з чим з вересня 2007 року фактично шлюбні стосунки вони припинили, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя і збереження їх сім'ї суперечить її інтересам, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, але згідно поданої суду письмової заяви просить справу розглядати у її відсутність та свої позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно ст. ст. 74, 76 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик у пресі ( газети "Урядовий кур"єр" №47(5421) від 14.03.2015 та "Сільські обрії" №10(12439) від 13.03.2015), до суду не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, у відсутності відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Майновий спір не вирішувався. На підставі викладеного,

Outcome: approved