Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Даніель» звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним нікчемного Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» №Т-42784 від 16.01.2014 року, укладеного між ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника голови правління [PERSON] та відповідачем. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 16.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» в особі заступника Голови Правління [PERSON], що діяла на підставі посвідченої нотаріусом довіреності від 12.12.2013 року, було укладено договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42784, за яким вклад в сумі 190200 грн. розміщено з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року. 16.01.2014 року Постановою Правління Національного банку України від 16.01.2014 року пр. № 14 ПАТ «Комерційний банк «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб своїм рішенням № 1 від 16.01.2014 року розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Даніель» та призначив уповноважену особу [PERSON] Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 15.04.2014 року № 217 Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 16.04.2014 року № 29 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначення з 17 години 30 хвилин 16.04.2014 року по 15.04.2015 року уповноваженої особи Фонду [PERSON] На підставі рішень Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №57 від 12.03.2015 року та №389 від 24.03.2016 року строк ліквідації продовжено відповідно до 14.04.2016 року та до 14.04.2017 року включно. У результаті перевірки договорів, які укладені Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, встановлено, що 16.01.2014 року між ПАТ «КБ «Даніель» та [PERSON] укладено договір швидкого прибутку, який має ознаки нікчемності. У день укладення вказаного договору заступник Голови правління [PERSON] не мала повного обсягу цивільної дієздатності, оскільки в цей день вже діяла тимчасова адміністрація. Також позивач зазначає, що відповідно до витягу з програмного засобу Операційний день "Б2", сертифікованого НБУ, щодо операцій за вкладними рахунками, здійсненими 16 січня 2014 року в ПАТ "КБ "Даніель", датою ведення вказаної операції є 16.01.2014 року 23 год. 30 хв., тобто після операційного часу. Окремого наказу по банку щодо подовження після операційного часу не було, отримання від клієнтів банку коштів та їх проведення по вкладним рахункам не передбачено. На думку позивача, даний договір укладено з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів за рахунок державних коштів. З огляду на викладене позивач звернувся з даним позовом до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» укладено Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» Т-42784, за яким розміщено вклад у розмірі 190 200 грн. з 16.01.2014 року до 15.02.2014 року. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.01.2014 року № 1 на підставі Постанови правління Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 «Про віднесення ПАТ «КБ «Даніель» до категорії неплатоспроможних» розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації в банку, яку запроваджено з 17.01.2014 року до 16.04.2014 року. Відповідно до пункту 3 вказаного рішення уповноваженою особою Фонду призначено [PERSON] Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.04.2014 року № 29 на підставі Постанови правління Національного банку України від 15 квітня 2014 року № 217 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Даніель» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Фонду [PERSON] з 17 години 30 хвилин 16 квітня 2014 року до 15 квітня 2015 року. Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 року № 389 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Даніель» по 14.04.2017 року включно та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Даніель» [PERSON]. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку, приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку, у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб (п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 48 Закону). Аналізуючи викладене, вбачається, що з 16 січня 2014 року розпочато процедуру введення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Даніель» та призначено уповноваженою особою Фонд, і з 16 січня 2014 року банк не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати розміщення вкладу [PERSON] У зв'язку з цим договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42784 є недійсним (нікчемним) в силу вимог частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд звертає увагу на те, що уповноважена особа Фонду заперечує дійсність Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» №Т-42784 від 16.01.2014р. Вказані обставини свідчать про існування між сторонами спору в частинні сторонами недійсного правочину нікчемним та настання наслідків недійсності нікчемного правочину. Тобто за наявності ознак нікчемного правочину, що суперечить ч.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в розумінні ч.1 ст.203 цивільного кодексу України у позивача виникло право звернути з цим позовом. З огляду на викладене, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженні матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №723 від 09.02.2017 року про сплату судового збору в сумі 1600 грн. Таким чином судом вбачається необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved