Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона разом з відповідачем, її колишнім чоловіком [PERSON] з 10 грудня 1991 року є наймачем трикімнатної квартири [ADDRESS]. Також у спірній квартирі були зареєстровані їхні діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Шлюб з відповідачем було розірвано 04 листопада 1994 року, оскільки з березня цього року відповідач постійно проживав з іншою жінкою на іншій житловій площі. Матеріальна допомога у вигляді квартирної плати та комунальних платежів з боку відповідача припинилися з 04 листопада 1994 року. Хоча 16 жовтня 1996 року [PERSON] був вселений на спірну жилу площу, але після цього він ні одного дня в даній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі немає, і взагалі квартирою він вже не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона з дітьми змушені сплачувати платежі. Згодом випадково вона дізналась, що відповідач без їхньої на те згоди зареєстрував на спірну жилу площу ще й спільних зі своєю співмешканкою дітей: [PERSON] і [PERSON], які також жодного дня з моменту свого народження в квартирі не проживали, комунальні платежі за них також ніхто не компенсує. Такими самовільними діями [PERSON] примусив їх вносити платню ще за двох членів його сім»ї. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні її діти відповідачу не чинили. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] У січні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про вселення, посилаючись на те, що проти позову [PERSON] він заперечує, оскільки він не проживає на даній жилій площі, а саме в [ADDRESS] з поважних причин. Такими причинами є те, що [PERSON] не впускає його в квартиру, він не має ключів від квартири, оскільки [PERSON] йому їх не дає. Тому він подав зустрічний позов про вселення в квартиру [ADDRESS]. З [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 04 листопада 1994 року. Від спільного проживання вони мають трьох повнолітніх дітей. 10 грудня 1991 року їхній сім»ї, що складалась з п»яти осіб: він, [PERSON] і діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] була надана спірна квартира в [ADDRESS], що підтверджується ордером на жиле приміщення, виданого виконкомом Шпитьківської сільської ради. Власником особового рахунку цієї житлової площі є він. Будинок знаходиться на балансі КП «Добробуд». На даний час квартира не приватизована. В квартирі зареєстровано дев»ять чоловік: він, дочка [PERSON], онук [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], онуки [PERSON], [PERSON], його неповнолітній син [PERSON]. Фактично в квартирі проживає тільки дві особи та сплачуються комунальні платежі тільки за дві особи. Після розірвання шлюбу [PERSON] стала створювати йому перешкоди у користуванні квартирою, вчиняла сварки, скандали та створювала умови, неможливі для спільного проживання. Фактично створювалися умови, що вони не могли спільно проживати. Відповідачка забрала у нього ключі від квартири і не пускала його в квартиру. Крім того, [PERSON] був поданий позов до суду про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Щоб захистити своє порушене право, він звертався до суду з зустрічним позовом про вселення. 19 березня 1997 року Києво-Святошинським районним судом ухвалено рішення паро його вселення у спірну квартиру, і 17 листопада 1997 року судовим виконавцем Києво-Святошинського району його було формально вселено в квартиру, однак фактично він не міг там проживати, так як ключі від квартири йому надано не було і [PERSON] знову не пустила його в квартиру. Таким чином, на даний час він не проживає на спірній жилій площі з поважних причин, так як його туди не впускають. Він не раз намагався вселитися в квартиру, але все марно, двері йому не відчиняють і не дають ключів. За захистом своїх порушених прав він звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, що підтверджується протоколом про прийняття заяви від 19 грудня 2017 року. Звертався він і до Шпитьківської сільської ради, але депутат відмовив йому у складанні відповідного акту про те, що його не впускають до квартири. Крім даної жилої площі він іншого житла не має. Він перебуває у шлюбі з жінкою, яка має житло в гуртожитку в с. Шпитьки, але це не її житло. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив вселити його у квартиру [ADDRESS], та зобов»язати [PERSON] надати йому ключі від квартири [ADDRESS] та не чинити йому перешкод в користуванні та проживанні в квартирі. В судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] і його представник позов не визнали і заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали і просили його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 04 листопада 1994 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. 10 грудня 1991 року [PERSON] з сім»єю з п»яти чоловік був виданий виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ордер на жиле приміщення № [NUMBER] на право зайняття жилого приміщення жилою площею 41,86 кв.м., яке складається з трьох кімнат у квартирі [ADDRESS]. Склад сім»ї, вказаний у ордері: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідок виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 1379 від 09 жовтня 2017 року, від 13 грудня 2017 року № 1780 на жилій площі в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно Актів обстеження житлових умов [PERSON] депутатом Шпитьківської сільської ради від 14 січня 2017 року, від 20 квітня 2017 року, від 14 серпня 2017 року, при проведенні обстеження матеріально-побутових умові сім»ї встановлено, що за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON]. [PERSON] з березня 1995 року за вищевказаною адресою не проживає. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Добробут» Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 грудня 2017 року № 60 [PERSON]. проживає за адресою: [ADDRESS], і сплачує комунальні послуги за дійсно проживаючих осіб, в даний час за дві особи. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 1997 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] відмовлено. Вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до Акту від 17 листопада 1997 року судового виконавця Києво-Святошинського суду рішення суду виконано; [PERSON] вселився в квартиру [ADDRESS]; [PERSON] зобов»язана не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. Згідно довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 листопада 2017 року, з березня 1994 року [PERSON] постійно проживає в будинку [ADDRESS] на житловій площі, яку займає [PERSON] (до шлюбу-[PERSON]), з якою уклав шлюб. Жила площа за вищезазначеною адресою складає 28,8 кв. м.. У відповідності до рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради № 44 від 29 квітня 2013 року, [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної житлової площі. Згідно вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення паротягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно вимог ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов»язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім»ї наймача, він зобов»язаний забезпечити належне утримання приміщення. Члени сім»ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній, вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов»язки за договором найму цього приміщення. Відповідно до вимог ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення суду, що з 1996 року і по даний час вона не була свідком того, що [PERSON] вселяється в спірну квартиру. Свідок не бачила щоб позивачка [PERSON] перешкоджала відповідачу користуватись квартирою. В 1997 році відповідач [PERSON] розповідав, що буде вселятись у спірну квартиру, однак так і не вселився в неї, та не виявляв бажання вселятись у житло. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення суду, що вона відповідача [PERSON] не бачила в спірній квартирі десь 15 років. Свідок вказувала, що вона ніколи не бачила, щоб відповідач [PERSON] намагався вселитись у дане житло. Вона ніколи не бачила у квартирі відповідача. Відтоді, як він розійшовся з [PERSON], то він пішов проживати до [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засідання зазначала, що вона з 2000 року проживає в с. Шпитьки, і [PERSON] вона не бачила, щоб той приходив до спірної квартири, як і не бачила, щоб йому чинились перешкоди у користуванні квартирою. Свідок [PERSON] надала свідчення суду, що [PERSON] побили на 3 поверсі будинку, де знаходиться спірна квартира, а хто його побив-свідок не знає. У 1996-1997 р.р., коли [PERSON] вселявся у квартиру [ADDRESS], він сказав свідку, що його побили діти, і тому не вселився в квартиру. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] протягом багатьох років не проживає в спірній квартирі без поважних причин, витрати за надання комунальних послуг не сплачує. Як пояснив в судовому засіданні [PERSON], витрати за надання комунальних послуг в квартирі [ADDRESS], постійно сплачує [PERSON]. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів в судовому засіданні, що він не проживає в спірній квартирі з підстав того, що [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні житлом. Посилання сторони відповідача [PERSON], що спірна квартира [ADDRESS] потрібна йому для закріплення за ним місця реєстрації в даному житлі, не є підставою для вселення його в квартиру. Доводи [PERSON] з приводу того, що за захистом своїх порушених прав він звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, що підтверджується протоколом про прийняття заяви від 19 грудня 2017 року, та до органів місцевого самоврядування, суд оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області після того, як позивач [PERSON] звернулась до нього з позовом про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Протягом багатьох років з моменту винесення рішення Києво-Святошинським районним судом від 19 березня 1997 року про його вселення [PERSON], в разі якщо йому чинились позивачем [PERSON] перешкоди у користуванні житлом, не вживав ніяких заходів щодо вселення в спірну квартиру, не звертався до відповідних органів за захистом своїх прав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] надано суду належні і допустимі докази в обгрунтування заявлених вимог, і тому позов підлягає задоволенню, і слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Оскільки [PERSON] не надано суду належних доказів про порушення його прав при зверненні до суду з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] про вселення, зобов»язання надати ключі від квартири та не чинити перешкод у проживанні і користуванні квартирою, а тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved