Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. В позові зазначила, що в кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] , 1997 р.н. за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України вона визнана потерпілою від злочину. Внаслідок протиправних дій відповідача їй було причинено матеріальну шкоду в сумі 5000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 25000,00 грн., а також 7000,00 грн. за юридичні послуги, які позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] . Позивач до суду не з`явилися, надала заяву про розгляд її позову без її участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, відбуває покарання в ДУ «Бердянська виправна колонія № 77». Представник відповідача адвокат Дерев`янко Ірина Олександрівна надала до суду відзив, у якому проти задоволення позову заперечує у повному обсязі, посилаючись на те, що потерпіла [PERSON] в якості доказів на підтвердження завданої матеріальної шкоди документи з відпочинку приватного готелю ФОП [PERSON] лікувально-оздоровчого комплексу «ТуСтань» (Україна, Львівська обл.., смт.Східниця), де проживала та отримувала косметологічні послуги, масаж, послуги спелеотерапії, спа-водні процедури тощо. Приватний готель «ТуСтань» не є санаторієм та не має акредитації закладу охорони здоров`я МОЗ України. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.02.2020р. потерпілій згідно з виписки з медичної картки хворого від 21.08.2018р. рекомендовано лікування в санаторно-курортному центрі «ТуСтань» у зв`язку з наявними у неї хронічними захворюваннями через які вона перебуває на обліку з 2010 року. Вважає також, що розмір моральної шкоди не доведений, а розмір витрат на послуги адвоката нічим не підтверджені. Просить суд у задоволення позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.11, 61\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом встановлено, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.01.2018 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі\~ст.75 КК України\~ [PERSON] звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він на протязі\~\~іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього обов`язки. Стягнуто з [PERSON] на кристь [PERSON] моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 12000 грн. В іншій частині позову відмовлено.\~\~ Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області від 04.02.2019 року відносно [PERSON] , частково скасований вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.01.2018р. і постановлено новий вирок, яким призначено [PERSON] за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строкм на 3 (три) роки. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 7000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 19165,72 грн. Постановою Верховного Суду від 06.02.2020 року вирок апеляційного суду від 04.02.2019 року щодо [PERSON] в частині вирушення цивільного позову потерпілої [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови «Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі чи майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч.1\~ст.128 КПК України\~особа, якій у результаті кримінального правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі. Як встановлено у судовому засіданні, після закінчення амбулаторного курсу лікування за призначенням лікаря [PERSON] за власні кошти у період з 25.08.2017р. по 03.09.2017р. проходила лікування в лікувально-оздоровчому комплексі «ТуСтань». Вартість лікування та медичних препаратів становить 3000,00 грн., вартість перебування в лікувально-оздоровчому комплексі «ТуСтань» з урахуванням вартості проїзду становить 9165,72 грн., а всього 12165,72 грн. Витрати на лікування [PERSON] пов`язує з встановленим їй діагнозом «розлад адаптації з переважним порушенням адаптації» та призначеним санаторно-курортним лікуванням. Згідно довідки КУ «ОКПЛ» ЗОР від 10.08.2017р. №4109-дпв, [PERSON] 26.07.2017р. і 07.08.2017р. була оглянута лікарем-психіатром. Діагноз «розлад адаптації з переважним порушенням адаптації». Рекомендовано лише прийом підтримуючої терапії: тріттіко і прегабалін. Направлення [PERSON] у санаторно-курортний центр «ТуСтань» вбачається з виписки із медичної карти КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 21.08.2017р. Згідно наданих документів, зазначений заклад є лікувально-оздоровчим комплексом, а не санаторно-курортним центром. За проживання (у високий сезон 7 днів, у звичайний сезон 2 дні, туристичний збір) в лікувально-оздоровчому комплексі «ТуСтань» (ФОП [PERSON] ) [PERSON] сплатила 8404,16 грн. (рахунок №326 від 21.08.2017р., дублікат квитанції банку). Вартість проїзду на відпочинок становить 761,56 грн. На підтвердження витрат на лікування у лікувально-оздоровчому комплексі «ТуСтань» у сумі 3000,00 грн. [PERSON] надала «скерування №72459» від 02.09.2017р., згідно якого [PERSON] отримувала наступні послуги на вказану суму: водолікування ванна «Клеопатра» і лікувальна ванна з перлинним масажем загальною вартістю 370,00 грн.; загальний масаж 2 процедури по 270,00 грн.; спелеотерапія 8 процедур по 55,00 грн.; послуги косметолога аква-пілінг (чистка) 420,00 грн., киснева мезотерапія обличчя 2 процедури по 400,00 грн., ліфтингова терапія 500,00 грн. Приватний готель «ТуСтань» не є санаторієм та не має акредитації закладу охорони здоров`я МОЗ України. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.02.2020р. потерпілій згідно з виписки з медичної картки хворого від 21.08.2018р. рекомендовано лікування в санаторно-курортному центрі «ТуСтань» у зв`язку з наявними у неї хронічними захворюваннями через які вона перебуває на обліку з 2010 року. Тому витрати [PERSON] , пов`язані з перебуванням в лікувально-оздоровчому комплексі «ТуСтань», в тому числі на отримані там послуги у розмірі 3000,00 грн., стягненню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що вони пов`язані з лікуванням отриманого внаслідок злочину розладу здоров`я. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається із матеріалів справи, адвокат Бурба Ю.М. представляв інтереси потерпілої [PERSON] у даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування і розгляду справи в суді першої інстанції на підставі договору від 17.07. 2017р. Відповідно до п.4 угоди, оплата за виконану роботу визначається на підставі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за домовленістю сторін. Розміру гонорару, порядок його обчислення, сплати тощо у договорі про надання правової допомоги не зазначені. На підтвердження понесених потерпілою процесуальних витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. суду надано квитанцію від 22.08.2017р. реєстр. №29, складену адвокатом Бурбою Ю.М. Ця квитанція «видана [PERSON] в тому, що відповідно до угоди про надання юридичних послуг від 17.07.2017р. за досудове слідство та участь в суді першої інстанції адвокату Бурба Ю.М. оплачено 7000,00 грн.». Разом з тим, ні зміст угоди про надання правової допомоги, ні зміст виданої адвокатом квитанції не доводять обґрунтованість цих витрат і не підтверджують того, що вказані процесуальні витрати були здійснені потерпілою [PERSON] , і будь-яких інших доказів суду з цих питань не надано. З наведених підстав у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови "«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Аналізуючи наведені норми діючого законодавства України, а також враховуючи викладені обставини та наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн.

Outcome: partial