Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за кредитним договором. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б\\н від 28.03.2016 року, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Підписавши вказану заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 26850,00 грн. Позивач вказує, що відповідно до умов та правил банківських послуг, відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач зобов`язався: на підставі п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороди Банку. Відповідно до п.2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручив Банку списувати з каркового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п.2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язквого платежу. На підставі п.2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Але відповідач зобов`язання щодо погашення заборгованості за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також щодо оплати комісії на умовах, передбачених кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.03.2019 року має заборгованість в розмірі 62481,69 з яких: 30908,97 грн - заборгованість за кредитом; 7062,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита 21059,09 грн -нарахована пеня за прострочене зобов`язання а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2951,51 грн - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона визнає позовні вимоги частково, а саме зазначила, що вона визнає, що фактично користувалася коштами банку, але вважає, що вказана сума нею вже частково погашена, що підтверджується випискою банку з її картрахунку. За її підрахунками, вона визнає борг за тілом кредиту в розмірі близько 5000,00 грн. Зазначає, що нею була підписана лише заява, умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку вона не підписувала, як і не підписувала ніяких договорів страхування. Також вказувала, що банком їй видавались дві картки, одна з яких зарплатна, друга кредитна. Кредитний борг вона погашала шляхом внесення грошових коштів в касу банку, а також грошові кошти банком списувались у неї з карткового рахунку. В 2018 році вона втратила кредитну картку і перестала погашати борг по кредиту. Вказувала, що при отриманні кредитної картки їй роз`яснювали, що за умовами кредитного договору вона повинна була погашати заборгованість до 25-го числа кожного місяця. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 28.03.2016 року відповідачка [PERSON] підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанке. У вказаній заяві зазначено, що підписуючи заяву, заявник погодився з тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послу та тарифами, правилами користування, їх основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між заявником та банком договір про надання банківських послуг. Зі змісту вказаної заяви також вбачаться, що Заявник ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами, екземпляр договору про приєднання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайт банку. Текст вказаної заяви також свідчить про те, що заявник підписавши останню зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті банку. За змістом цієї заяви заявник ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання послуги накоплення Копилка та погодився оформити вказану послугу. Але, зі змісту вказаної анкети-заяви від 28.03.2016 року [PERSON] не вбачається, яку ж саме банківську послугу мала намір отримати остання. Змість анкети-заяви не свідчить про те, що [PERSON] мала намір отримати кредит, не містить відомостей чи видавалась останній кредитна картка та яка саме, з яким строком її дії, не вказано суму кредитного ліміту. Позивачка в судовому засіданні не оспорювала факт отримання кредитної картки та користування послугою Копилка , але не змогла пояснити, яка саме картка їй видавалась, а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, Contract», «Універсальна, Gold». Також позивачка не пам"ятає строк дії вказаної картки. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що відповідачу видавалась картка «Універсальна, Gold», але доказів вказаного в судовому засіданні не встановлено. В якості доказу видачі відповідачу кредитної картки позивачем надана довідка, з якої вбачається, що між банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір б\\н, за яким було надано 2 кредитні картки, а саме 28.11.2015 року - за № 5168755521128005 з терміном дії до 11/19 26.01.2018 року - за № 5168742209300643 з терміном дії до 09\\21. Але, слід зазначити, що вказана довідка не містить дати її видачі, прізвища особи, яка її завірила. Крім того довідкою підтверджується, що між банком та [PERSON] був підписаний кредитний договір б\\н, але від якої дати останній був укладений ця довідка відомостей не містить. Вказана довідка також не містить відомостей щодо призначення цих карток, а саме чи то вони є зарплатними, чи то - кредитними. Враховуючи наведене, суд не приймає вищевказану довідку банку в якості належного доказу. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок № [NUMBER] ) вбачається, що в 2015 році відповідачу був відкритий картрахунок, а з 14.06.2016 року встановлений кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн, який в подальшому був збільшений до 26850,00 грн. З розрахунку заборгованості(а.с.56-59), який надано позивачем вбачається, що заборгованість відповідача за кредитом станом на 17.03.2019 року становить 62481,69 з яких: 30908,97 грн - заборгованість за кредитом; 7062,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту 21059,09 грн -нарахована пеня за прострочене зобов`язання а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2951,51 грн - штраф (процентна складова). Відповідачка в судовому засіданні не оспорювала факту користування кредитними коштами банку протягом 2016-2018 років, але вказувала, що вона їх банку частково погасила і її заборгованість перед банком становить близько 5000,00 грн. При цьому відповідачка, розраховуючи залишок боргу, посилалась на виписку банку (а.с.129-138). Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом встановлено, що в анкеті-заяві позичальника від 28.03.2016 року, яка підписана відповідачем, процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість по процентам за користування кредитними коштами та штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір процентів і порядок їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання, пункт 1.1.7.12 Умов), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Але, при цьому, слід зазначити, що в судовому засіданні встановити, яку ж саме картку «Універсальну» (30 днів пільгового періоду,55 днів пільгового періоду, Голд або іншу), не вдалося, оскільки відповідачка не пам`ятала цих обставин, а позивач належних доказів, на підтвердження цих фактів не надав. В той же час, слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28.03.2016 року шляхом підписання заяви-анкети. При цьому суд звертає увагу на те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, який мається в матеріалах справи взагалі не містить відомостей щодо редакції, в якій вони були надані суду. Крім того, слід зазначити, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28.03.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (квітень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про кредитний ліміт, розмір відсотків за користування кредитними коштами, щодо відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту, строків та порядку погашення кредиту надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Однак, враховуючи вимоги ст. 1049 ЦК України, а також те, що відповідач не оспорює факт отримання від позивача грошових коштів і користування ними протягом 2016-2019 року, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд погоджується з тим, що позивач, як кредитор, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи викладене, з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 4980,83 гривень, виходячи з такого. Згідно виписки з рахунку [PERSON] (а.с.129-138), яка надана позивачем, сума грошових коштів, якими фактично користувалась позивачка (без урахування сум, які були списані в якості страхових платежів по договору «Страхування кредитного ліміту», комісії за обслуговування (членський внесок), оскільки в судовому засіданні сплата вказаних платежів належними доказами підтверджена не була і відповідачка заперечувала укладення будь-якого договору страхування) складає 38622,86 грн. В той же час з вказаної виписки вбачається, що протягом 2016 - 2019 року відповідачем було внесено коштів на суму 33642,03 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сума коштів, яка залишилася не погашеною відповідачем становить 4980,83 гривень(38622,86 грн - 33642,03 грн), яка і підлягає стягненню на користь позивача, як тіло кредиту. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921,00 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1). Позивач просив задовольнити його вимоги в розмірі 62481,69 грн. Позовні вимоги судом задоволено частково в сумі 4980,83 грн. Враховуючи наведене, положення ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 153,14 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (4980,83 грн х 1921,00 грн : 62481,69 грн)

Outcome: partial