Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], третя особа Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про звільнення майна з-під арешту, а саме: нежитлового підвального приміщення, загальною площею 281 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. [PERSON][PERSON], 18, посилаючись на те, що дане нерухоме майно було предметом іпотеки та 10.02.2014 року приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу, [PERSON], Свідоцтвом №155 від 10.02.2014 року, відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі Акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції [PERSON] від 25 грудня 2013 року, посвідчив, що ПАТ «Дельта Банк», належить на праві власності майно, що складається з нежитлового підвального приміщення, загальною площею 281,00 кв.м., що знаходиться по вул. Тарнавського, 18 в м. Тернополі, вартістю 584 080,00 грн., оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ПАТ «[PERSON]» виявило бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] від 11 грудня 2007 року за реєцтровим №4619, зареєстрованого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 14 грудня 2007року, реєстраційний номер майна 17271260, номер запису 1928 в книзі 15. Однак, 07.04.2015 року, Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47141439 від 06.04.2015, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належало [PERSON], в тому числі, на об'єкт нежитлового підвального приміщення, загальною площею 281 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Генерала [PERSON], 18. У даному випадку, право власності у Банку виникло раніше (10.02.2014 року) від винесення постанови державним виконавцем (07.04.2015 р.), а тому відділом ДВС накладено арешт на майно, яке, на той час, [PERSON] вже не належало. Представник позивача в судове засідання подала суду заяву із клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився та про причину неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не зявився та про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Згідно Свідоцтва №155 від 10.02.2014 року, приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу, [PERSON], відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадженн»", на підставі Акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції [PERSON] від 25 грудня 2013 року, посвідчив, що Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», місцезнаходження якого: м. Київ, вулиця Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 34047020, належить на праві власності майно, що складається з: нежитлового підвального приміщення, загальною площею 281,00 кв.м., що знаходиться по вул. Тарнавського, 18 в місті Тернополі, вартістю 584080,00 грн., правовстановлюючими документами на яке є: Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] від 11 грудня 2007 року за реєстровим № 4619, зареєстрований Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) 14 грудня 2007року, реєстраційний номер майна 17271260, номер запису 1928 в книзі 15, оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] від 11 грудня 2007 року за реєцтровим №4619, зареєстрованого Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) 14 грудня 2007року, реєстраційний номер майна 17271260, номер запису 1928 в книзі 15. Відповідно до п. 1 cт. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 60284072, 07.04.2015 року, Другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47141439 від 06.04.2015, якою накладено арешт на нерухоме майно, що належало [PERSON], в тому числі на обєкт нежитлового підвального приміщення, загальною площею 281 кв. м., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Генерала М..[PERSON], буд. 18. (Номер запису про обтяження: 9304767). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та розяснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015р. №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. №181 «Про початок процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (з врахуванням Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 278 від 30.12.2015 р.), згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Дельта Банк» [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» надалі Закон), відносини, що виникають у звязку із виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України. Таким чином, AT «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону, який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків. У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку, втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. Наявність обтяження, у вигляді арешту нежитлового підвального приміщення, загальною площею 281 кв. м., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Генерала М..[PERSON], 18, накладеного 07.04.2015 року згідно постанови Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника серія та номер: 47141439 від 06.04.2015 р. (Номер запису про обтяження: 9304767), порушує право ПАТ «Дельта Банк» на розпорядження своїм майном, що фактично унеможливлює роботу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині реалізації зазначеного майна, з метою подальшого задоволення вимог кредиторів, створюючи перешкоди, що призводять до перешкоджання здійснення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, покладених на нього законом функцій, у тому числі дотримання процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк». Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з-під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі, суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом звільнення з-під арешту нежитлового підвального приміщення, загальною площею 281 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль вул. [PERSON][PERSON], 18, накладеного 07.04.2015 року згідно постанови Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника серія та номер: 47141439 від 06.04.2015 р. (Номер запису про обтяження: 9304767).

Outcome: approved