Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1992 року по 11 вересня 2006 року та мають дочку [PERSON], [INFO]. За договором купівлі-продажу від 4 вересня 2003 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Рішенням Смілянського міськрайсуду від 15 жовтня 2008 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна в тому числі за кожною з сторін визнано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] та виділено в ньому в користування конкретні приміщення, а додатковим рішенням цього ж суду від 1 грудня 2008 року відмовлено позивачці у винесенні додаткового рішення в частині поділу надвірних споруд, так як такі позовні вимоги заявлені не були. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2009 року вказане основне та додаткове рішення були скасовані в частині будинку [ADDRESS], та проведено між сторонами поділ в натурі жилого будинку та надвірних споруд. Ухвалою Верховного суду України від 21 квітня 2010 року рішення апеляційного суду скасовано, а справа направлена на новий апеляційний розгляд. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 5 травня 2011 року рішення місцевого суду від 15 жовтня 2008 року та додаткове рішення від 1 грудня 2008 року залишені без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 вересня 2011 року рішення Смілянського міськрайсуду від 15 жовтня 2008 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 5 травня 2011 року залишені без змін. Позивачка, уточнивши в судовому засіданні свої вимоги, просить провести поділ надвірних споруд біля будинку, оскільки з цього приводу не існує судового рішення, а сторони щодо цього згоди не можуть дійти, а також встановити порядок користування земельною ділянкою. Крім того серед надвірних споруд є самочинні будови, а тому при поділі вона просить врахувати вартість їх будівельних матеріалів та стягнути на її користь витрати по справі за проведення експертизи та сплату судового збору. Відповідач та його представник позов не визнали повністю, посилаючись на те, що надвірні споруди судовими рішеннями вже були поділені та позивачка фактично відмовилась від їх поділу, в тому числі це стосується і самочинних будівель. Крім того вони просили застосувати строки позовної давності та з цих підстав закрити провадження у справі чи відмовити позивачці у позові. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили доказуванню не підлягають якщо ці обставини встановлені щодо особи, яка бере участь і в даному судовому розгляді. Рішенням Смілянського міськрайсуду від 15 жовтня 2008 року та додатковим рішенням від 1 грудня 2008 року встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] є спільним майном подружжя, за вимогою позивачки визначений порядок користування житловим будинком, а також їй відмовлено у поділі надвірних споруд, оскільки в позові такі вимоги не заявлялись. Таким чином до часу звернення позивачки з даним позовом спір між сторонами щодо порядку користування надвірними спорудами не вирішений, з врахування і того, що рішення апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2009 року скасоване. Хоча відповідач та його представник посилались на те, що порядок користування вже встановлений і [PERSON] ще раніше відмовилась від цих вимог, доказів цього ними надано не було, а остання в судовому засіданні підтвердила, що на своїх вимогах наполягає і про відмову від них ніколи не заявляла. Відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України, які діяли на час придбання будинку, майно набуте під час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності також в тому випадку, коли один з подружжя з поважних причин не мав самостійного заробітку, та при його поділі кожен з них має рівне право на частку в спільному майні. Аналогічні норми закону викладені також у законодавстві, що діє на момент звернення позивачки за поновленням порушеного права, а саме в ст. ст. 60, 63, 70 СК України, де також зазначено, що майно, придбане під час шлюбу є спільним незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 186 ЦК України річ призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, яка слідує за головною річчю. Надвірні споруди не є самостійним об'єктом права власності і є приналежністю будинку, а тому їх поділ повинен був бути проведений разом з поділом будинку в натурі, на що позивачка має право відповідно до вимог ст. 69 СК України. Оскільки щодо них до цього часу не має ніякого, передбаченого законом, документа, вимоги позивачки підлягають задоволенню. Суд не може прийняти доводи відповідача та його представника щодо закриття провадження у справі чи відмови у позові з підстав пропуску позивачкою строків давності, так як до вказаних вимог застосовується загальні строки позовної давності, даний позов подано до суду 21 червня 2012 року, а остаточне судове рішення, яке стосувалось надвірних споруд фактично прийнято ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 19 вересня 2011 року, так як ухвалою Смілянського міськрайсуду від 1 грудня 2008 року відмовлено у винесенні додаткового рішення щодо поділу надвірних споруд у спірному будинковолодінні. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК і ст. 120 ЗК України в редакції ЗУ від 5 листопада 2009 року, а відповідно до п. 19 вказано, що у справах за позовами учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння і користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо, при пред'явленні таких вимог суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. За довідкою Костянтинівської сільської ради № 944 від 18 червня 2012 року за вказаним будинковолодінням числиться земельна ділянка площею 0,2144 га. З пояснень землевпорядника Костянтинівської сільської ради та копій державних актів на право власності на земельні ділянки суміжних землекористувачів встановлено, що всі земельні ділянки, які межують зі спірною, приватизовані, а тому їх межі чітко визначені. Під час проведення експертизи встановлено, що фактична площа земельної ділянки в [ADDRESS] становить 2189 кв.м. Згідно висновку експерта від 7 травня 2014 року надано 4 варіанти поділу надвірних споруд та встановлення порядку користування земельною ділянкою, а також визначена вартість самочинних споруд, якими згідно технічного паспорту на будинковолодіння є сараї «М,З». Позивачка та її представник просили провести поділ надвірних споруд та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 3 вказаної експертизи. Суд також приходить до висновку про доцільність саме вказаних варіантів, оскільки вони відповідають вимогам закону, між сторонами склались настільки неприязнені відносини, що виключають будь-яке спільне користування спорудами та землею, літня-кухня-сарай-гараж-погріб «Б,В-1,В-2,Г» є одним приміщенням та знаходиться з боку частини будинку, що виділена позивачці, до частин земельної ділянки можливо обладнати окремі заїзди з вулиці, такий порядок користування земельною ділянкою не буде перешкоджати кожній стороні обслуговувати свою частину житлового будинку та надвірних споруд, на даний час саме позивачка користується будинком, надвірними спорудами, земельною ділянкою. Відповідач, якого було належним чином повідомлено про проведення експертом обстеження домоволодіння та земельної ділянки, участі в цьому не брав. Судом його також було повідомлено про надходження висновку експерта, з яким він ознайомився та здійснив його копіювання. В подальшому він в судові засідання не з'являвся, зазначаючи що не заперечує проти завершення розгляду справи, а також не висловив письмово своєї думки з приводу можливого варіанту поділу надвірних споруд та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Поділ надвірних споруд та встановлення порядку користування земельною ділянкою здійснюється відповідно до часток сторін у праві власності на будинок. При поділі надвірних споруд за варіантом № 3 позивачці виділяється їх 86,87 %, а відповідачу - 13,13 % в зв'язку з чим з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] грошову компенсацію за більшу частку у вартості виділених споруд, яка становить 11026,70 грн. Відповідно до вимог діючого законодавства самочинні споруди не можуть бути предметом судового розгляду щодо визнання на них права власності, проте будівельні матеріали, які були необхідні на їх будівництво, придбавались за кошти сім'ї, а тому ці матеріали є спільним майном сторін, що підлягають поділу. З врахуванням їх розташування на земельній ділянці будівельні матеріали, що використані на будівництво сараю «З» необхідно залишити позивачці, а будівельні матеріали, що використані на будівництво сараю «М» - відповідачу. Оскільки право сторін на ці матеріали є також рівним, з [PERSON] необхідно стягнути за більшу частку в їх вартості грошову компенсацію на користь [PERSON] в сумі 6688 грн.(19272:2=9636, 16324-9636=6688), враховуючи лише вартість будівельних матеріалів, а не ринкову вартість вказаних споруд. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача необхідно на користь позивачки стягнути витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 107,30 грн. та за проведення експертизи в сумі 4900 грн. На підставі ст. ст. 22, 28 КпШС України, ст. 60, 68, 69, 70 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 120, 152 ЗК України,

Outcome: approved