Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з вказаним позовом до [PERSON]. Позов мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. На даний час в належній їй квартирі зареєстрована її колишній власник [PERSON] та не зважаючи на це понад строки встановлені законом в ній не проживає. Реєстрація відповідачки у належній [PERSON] квартирі порушує право власності останньої на неї. За вказаних обставин просила визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. З урахуванням положень ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши думку позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним позивачці житловим приміщенням. За договором купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2013 року Продавець ([PERSON]) за плату передає у власність Покупця ([PERSON]) - продає, а Покупець приймає у власність та зобов'язується оплатити відповідно до умов цього договору - купує квартиру [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги на дану квартиру (а.с.9-11) та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду. Позивачка вказує, що реєстрація у її квартирі [PERSON], яка насправді має зовсім інше місце проживання, перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того згідно із ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд вважає можливим застосовувати положення ст. 167 ЖК України до спірних правовідносин, оскільки норми глави 2 розділу 3 ЖК про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду до житлових відносин у приватному житловому фонді застосовуються у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Отже, відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вирішуючи вимогу про зобов'язання Івано-Франківський міський відділ ДМС України зняття з реєстрації відповідачки в належному позивачці житловому приміщенні, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, аналізуючи дані норми закону, суд вбачає, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а тому додатково зобов'язувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації є передчасним, так як до прийняття судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, спір з таким органом відсутній. З такого роду вимогою сторона вправі звертатись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. Сплачений судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. підлягає стягненню з [PERSON] в користь позивачки на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. 167 ЖК України, ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial