Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

У жовтні 2014 року орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є матір'ю та батьком неповнолітніх дітей [PERSON], 1998 року народження, [PERSON], 1999року народження. Також [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], 2007 року народження. Відомості про батька дитини були записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Діти на теперішній час проживають з дідусем та бабусею по лінії матері, [PERSON] і [PERSON] Мати дітей ніде не працює, на обліку у Центрі зайнятості не перебуває, веде асоціальний спосіб життя, вживає спиртні напої, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дітей, а саме: разом з дітьми не проживає, матеріально не утримує, не піклується про їх фізичний, духовний, моральний розвиток, долею їх не переймається. Батько дітей ніде не працює, на обліку у Центрі зайнятості не перебуває, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньок, а саме: разом з дітьми не проживає, матеріально не утримує, не піклується про їх фізичний, духовний, моральний розвиток, долею та їх майбутнім не переймається. У травні 2012 р. до служби у справах дітей звернувся [PERSON], який повідомив, що його донька [PERSON] протягом тринадцяти років веде розгульний спосіб життя, зловживає спиртним напоями, неодноразово лікувалася від алкоголізму, вихованням та утриманням дітей фактично не займається. Адміністрація ЗОШ №5, де навчаються діти, і адміністрація дитячої лікарні підтвердили той факт, що батьки дітьми не опікуються, доглядом та утриманням дітей займаються бабуся та дідусь. З батьками проводилися бесіди щодо відповідального батьківства, вони притягувалися до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов'язків, але позитивних результатів не відбулося.. В ході проведеної з дітьми бесіди, вони повідомили, що бачать батьків дуже рідко, вони не цікавляться їх життям та матеріальної допомоги не надають, бабуся та дідусь фактично замінили їм батьків, тому вони згодні на позбавлення батьків батьківських прав. Орган опіки та піклування вважає, що відповідачі як батьки не відбулися, фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, своєю поведінкою не можуть бути позитивним прикладом для наслідування, благотворно впливати на формування їх особистості та характер, дати їм належну освіту та розвиток, не усвідомлюють своєї відповідальності за дітей, а тому є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав. Посилаючись на ч.2 ст.166 СК України, позивач просить, у разі задоволення позову про позбавлення батьківських прав, вирішити питання про стягнення з кожного з відповідачів аліментів на утримання дітей у розмірі 30 % прожиткового мінімуму, встановлено для дитини відповідного віку, на кожну дитину на користь майбутнього законного представника дітей. Представник органу опіки та піклування Заколенко Т.А. позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити. Третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Він також був допитаний судом в якості свідка. Суду показав, що його донька має трьох дітей. Всі вони проживають в одній квартирі. Донька зловживає спиртним напоями, веде асоціальний спосіб життя, постійно зникає з дому на тривалий час. Батько [PERSON] та [PERSON] також ніякої участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться ними, не надає ніякої матеріальної допомоги на їх утримання. Матеріально їм інколи допомагала мати відповідача, а не він. Діти фактично знаходяться на їх утриманні та вихованні. Вважає, що обох батьків необхідно позбавити батьківських прав, це дасть їм змогу оформити над дітьми опікунство та отримувати державну допомогу на дітей, оскільки на свою пенсію їм важко утримувати трьох дітей. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не подавала. Відповідач [PERSON] проти позову про позбавлення його батьківських прав заперечує. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу з дружиною [PERSON] діти залишитися проживати з дружиною у квартирі її батьків [PERSON] і [PERSON] Він живе зі своєю матір'ю у цьому ж під'їзді. Деякий час діти жили з ним, а коли пішли до першого класу стали жити з батьками колишньої дружини. Тривалий час перебував на заробітках за межами м. Бердянська та України. Гроші, які заробляв віддавав своїй матері, а вона з тих грошей надавала матеріальну допомогу на утримання доньок. Коли повернувся з заробіток, постійної роботи не мав, перебивався тимчасовими підробітками. Влаштувався на роботу у липні 2014 року, отримує мінімальну заробітну плату. Надає грошові кошти донькам, коли є така можливість. Нещодавно купив [PERSON] фотоапарат. [PERSON] на шкільних канікулах живе у нього. З дітьми бачиться постійно, спілкується з ними постійно по телефону, цікавиться їх життям, успіхами у навчанні, відносини у нього з ними добрі, вони не хочуть, щоб його позбавляли батьківських прав. Жити з ним постійно дівчати не бажають, хочуть проживати з бабусею і дідусем. Він згоден щоб з нього були стягнуті аліменти на утримання дітей. Прокурор Донцова Ю.П., в інтересах дітей, вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав, стягнути з них аліменти у тому розмірі, який просить позивач, на користь майбутнього законного представника дітей. Допитана у якості свідка [PERSON], бабуся дітей, суду пояснила, що після розлучення батьків [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати з матір'ю. Але [PERSON] дітьми не переймається, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює. Батько [PERSON] періодично їздив на заробітки, тому діти жили з ними. Він вихованням дітей теж не займався, до школи ніколи не ходив, дітьми не цікавився. Дівчата ходять до батька тільки на вихідні дні. Матеріальної допомоги на їх утримання він не надає. Свідок [PERSON], вчитель ЗОШ №5, суду показала, що з 2014 року є класним керівником у [PERSON], також навчає [PERSON]. Їй відомо, що дівчата проживають з дідусем і бабусею по лінії матері. На батьківські збори також приходять дід та баба, батьки жодного разу не поцікавилися доньками. Дівчата розказували, що вони бажають жити з дідусем та бабусею. Коли приходила до дому до дівчат, то мати з нею не захотіла розмовляти. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявив щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. Сімейний кодекс України визначає, що дитина має право на належне виховання, якому кореспондує передбачений ст.150 СК України обов'язок батьків на виховання дитини та її розвиток. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141 Сімейного кодексу України випливає, що при вирішенні спору щодо позбавлення батьків батьківських прав, суд має враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом тільки в інтересах дитини. Суд також приймає до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Так, у справі Хант проти України (рішення від 7 грудня 2006 року) суд зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78)". У цьому рішенні також зазначено, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилася проживати із матір'ю та її батьками. [PERSON] у 2007 році народила сина [PERSON]. Відомості про батька дитини записані за заявою матері у відповідності до вимог ч.1 ст.135 СК України. Мати дітей тривалий час зловживає спиртними напоями, з 2000 року перебуває на диспансерному обліку у Бердянському психоневрологічному диспансері з діагнозом: « психические и поведенческие расстройства вследствии употребления алкоголя» (а.с.32). Вона ніде не працює, веде асоціальний спосіб життя, вдома з'являється рідко, тільки для того щоб взяти якісь речі, поїсти та помитися. Участі у вихованні та утриманні дітей ніякої не приймає. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо усунулася від виконання батьківських обов'язків, тривалий час їх не виконує, тривалий час зловживає спиртними напоями, а тому є усі правові підстави для позбавлення її батьківських прав на всіх дітей. Що стосується батька дівчат [PERSON], то він хоча і не проживає разом з дітьми, проте спілкується з ними, інколи надає матеріальну допомогу дітям. У липні 2014 року він офіційно працевлаштувався на роботу, спиртними напоями не зловживає (а.с.70-71). Відповідач любить своїх дітей, бажає з ними і надалі підтримувати родинні стосунки, допомагати їм матеріально. Заслухані у судовому засіданні неповнолітні [PERSON] і [PERSON] суду розказали, що вони з раннього дитинства живуть з бабусею та дідусем, люблять їх, а тому бажають і надалі залишитися з ними жити. Мати їх вихованням не займається, приходить додому рідко, зловживає спиртними напоями. З батьком вони спілкуються, ходять до нього, він телефонує їм. Батько дає їм гроші, які вони витрачають на особисті потреби. [PERSON] також суду розказала, що батько ходив до школи на батьківські збори, вона до нього часто звертається за порадою, він завжди допомагає їй. Обоє вважають, що батьки недостатньо приділяють їм уваги і не надають належної матеріальної допомоги, через те, що дідусю та бабусі важко однім утримувати їх, вважають необхідним позбавити батьків батьківських прав. Судом з'ясовано, що неповнолітні не до кінця усвідомлюють наслідки позбавлення батьківських прав, вважають, що і після позбавлення батьківських прав вони зможіть спілкуватися, бачитися і підтримувати родинні стосунки з батьками. Суд критично ставить до висновку органу опіки та піклування щодо висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки висновок є недостатньо мотивованим у цій частині. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини. Судом не встановлено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав потягне за собою позитивний результат у долі дітей, а тому застосування до нього крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, наразі є недоцільним, тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Частиною 3 статті 160 СК України визначено, що у разі окремого проживання батьків дитини, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що всі діти проживають з дідусем [PERSON] і фактично всі знаходяться на його утриманні. Позивач просить стягнути з обох відповідачів аліменти на утримання дітей на користь майбутнього законного представника. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України, аліменти можуть бути присуджені судом у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] участі в утриманні дітей не бере, постійної роботи не має. Відповідач [PERSON] працює, отримує заробітну плату у розмірі 1219 грн. Враховуючи матеріальний стан сторін, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з них аліментів на утримання дітей у розмірі 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, стягнувши ці аліменти на користь [PERSON], оскільки діти фактично проживають з ним і знаходяться під його опікою. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 365,40 грн. ( з позовних вимог про стягнення аліментів - 243,60грн., з позовних вимог про позбавлення батьківських прав - 121,80 грн.), з відповідача [PERSON] стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн. (з позовних вимог про стягнення аліментів).

Outcome: partial