Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

У вересні 2013 року ПАТ «Донецькобленерго», в особі НП «Макіївський район електричних мереж», звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 3596,32грн. /а.с.3/ У грудні 2013 року ПАТ «Донецькобленерго» уточнило свої вимоги, пред'явив позов тільки до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 3883,91грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачі є споживачем електричної енергії за особовим рахунком №2-9-58, яку вона отримує за адресою:[ADDRESS]. У зв'язку з несплатою отриманих послуг, за період з жовтня 2000 року по листопад 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 3883,91грн., що підтверджується копією особового рахунку, і яку вони просили стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 229грн.40коп. /а.с.22/ У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги в обсязі, викладеному в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнала частково і пояснила, що з 1979р. проживає в квартирі [ADDRESS] Власниками квартири є вона, її мати [PERSON], яка померла в 2004р., і її донька, [INFO]. У листопаді 2013 року, коли справа вже була на розгляді в суді, за вимогою представника ПАТ «Донецькобленерго», вона уклала договір про користування електричною енергією. У цьому документі була вказана заборгованість за отримані послуги, з якою вона не була згодна, тому що було не зрозуміло, за який час вона утворилася, і чому тільки вона повинна її погашати. Раніше позивач не пред'являв їй вимоги щодо наявності заборгованості, тому просила застосувати строк позовної давності в три роки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідив надані в справі докази, встановив наступне. Відповідач [PERSON] є співвласником житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] і є споживачем електричної енергії. Відповідно до ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За особовим рахунком №2-9-58 за зазначеною адресою є заборгованість, яка за період з жовтня 2000 року по 01 грудня 2013 року склала 3883 грн. 91 коп., що свідчить про неналежне виконання відповідачем, яка є споживачем електричної енергії, вимог щодо сплати отриманих послуг. У судовому засіданні відповідач просила застосувати загальну позовну давність тривалістю у три роки. Представник позивача, заперечуючи проти застосування строку позовної давності, зазначила, що відповідач вчинила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу, підписав договір про користування електричною енергію і акт звірки розрахунку за електроенергію. З такими доводами позивача погодитися неможливо, з наступних підстав. Згідно договору про користування електричною енергією від 27 листопада 2013 року, який був укладений позивачем і відповідачем під час розгляду спору в суді, його предметом є зобов'язання енергопостачальника постачати споживачеві електричну енергію, і зобов'язання споживача оплачувати одержану електричну енергію, а ні погашення заборгованості за вже спожиту електричну енергію. /а.с. 31-32/. Крім того, пункт 18 вказаного договору передбачає погодження графіку погашення заборгованості, який сторонами не укладався, тому що відповідач заперечує проти суми заборгованості в 3883,91грн. Тому, враховуючи вимоги ч.3 ст. 267 ЦК України, суд вважає за необхідне застосувати строки позовної давності і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за користування електричною енергією, яка виникла за період з лютого 2010 року /заява про видачу судового наказу зареєстрована 04.02.2013 року/ по 01 грудня 2013 року, що склало: нарахована вартість послуг 3237,72 - сплачена вартість послуг 1275=1962,72грн. Також, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в сумі 229грн. 40 коп.

Outcome: partial