Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги мотивують тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі крім них також зареєстрований відповідач, та [PERSON], син [PERSON]. Відповідач не проживає за даною адресою з 2012 року, його місце проживання не відоме. І з того часу він не сплачує за комунальні послуги, не користується правами і не несе обов"язки щодо утримання даної квартири. В судове засідання позивачі не з"явилися, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи в його відсутності до суду не подав. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв"язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про власність на житло(а.с.16). Згідно довідки МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева від 08.09.2014 року у вищевказаній квартирі зареєстровані позивачі, а також відповідач [PERSON], та [PERSON], син [PERSON](а.с. 9, 11, 15). 30.12.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 30.12.2013 року(а.с. 13, 14). Той факт, що відповідач зареєстрований за зазначеною адресою, але не проживає з 2012 року, підтверджується актом МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева від 01.08.2014 року(а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні(ст. 321 ЦК України). Згідно до вимог ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування нею. Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень ЖК до членів сім»ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб , якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов»язковою умовою розуміння сім»ї. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач з 2012 року не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому більше року, доказів того, що позивачі або інші особи, чинили йому перешкоди у користуванні спірним житлом не надав, також не надав будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою № 22 в будинку № 38 по вул. Коцюбинського в м. Бердичеві Житомирської області підлягають задоволенню.

Outcome: approved