Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 02.02.2018 року Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам п.п. 2, 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. 20.03.2018 року судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) Відповідача. 20.04.2018 року до суду надійшла відповідь, відповідно до якої Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (дані від 25.07.2000 року). 23.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено у судове засідання на 26.06.2018 року. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.03.2003 року. Від шлюбу сторонни мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки виявилось, що ми ризні люди за поглядами на подружне життя і з цього приводу у нас завжди виникали суперечки та непорозуміння, згодом вони почали віддалятися один від одного и вже понад 4 років не проживають єдиною родиною. Кожен з них веде самостійний спосіб життя, незалежний один від одного, майнових спорів між ними немає. У судове засідання з'явився Представник позивача, позовну заяву підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, проти позову не заперечував. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, а тому заява підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладасти на Відповідача.

Outcome: approved