Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 17 листопада 2007 р. Кутузовським відділом РАЦС управління РАЦС Москви. Мотивує заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, ведення спільного господарства, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, втратили почуття любові, довіри та поваги один до одного, шлюбні відносини між ними припинилися, спільного господарства не ведуть, відповідач на даний час проживає у Російській Федерації, подальше сумісне життя і збереження сім'ї та примирення між ними є неможливими та суперечить інтересам позивача. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Тому суд вважає можливим слухати справу за їх відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Згідно ч. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., яка ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994 р., та набула чинності для України 14.04.1995 р., якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що позивач є громадянкою України, перебуває в шлюбі з громадянином Російської Федерації, [PERSON], який зареєстровано 17.11.2007 р., про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 17 листопада 2007 року, актовий запис №3527, видане Кутузовським відділом РАЦС управління РАЦС Москви (а.с. 8). Сторони мають вади по органам слуху та мови. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві 22.04.2008 р., актовий запис №685 (а.с. 7), який проживає разом із матір'ю (а.с. 9). Спору щодо визначення місця проживання дитини і майнового спору між сторонами не має. Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки неодноразові спроби позивача зберегти сім"ю виявилися марними. Сторони спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, місцем проживання відповідача є Російська Федерація, м. Москва, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі позивача, суперечить її інтересам, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved