Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТзОВ «ІЗІ КРЕДИТ» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позову позивач вказала, що 30.08.2019 між ТзОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та нею було укладено кредитний договір №240554. Відповідно до п.п.3., 3.1. Кредитного договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти в кредит Позичальникові у сумі 13 000 грн. на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п. 5.1. Кредитного договору перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з моменту підписання цього Договору і складає 14 місяців. Кількість платежів: 14. Згідно п.п.5.2. 5.4. Кредитного договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом складає 652.07 %, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається Графіком платежів. З урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 230.28 % (процентів) річних від Суми кредиту з першого по 10 платіж та 1.20% (процентів) річних з 11 до останнього платежу згідно з Графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою - 19.19 % (процентів) з 1 по 10 платіж та 0.10 % (процентів) з 11 до останнього платежу, за період дії Договору - 192,30 % (процентів). Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», у зв`язку з чим, нею у досудовому порядку неодноразово направлялись листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення. Порушення своїх споживчих прав вбачає в наступному. Так, перед укладенням договору про надання кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про обставини, зазначені в ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Так відповідно до п.2.2. Кредитного договору підписуючи даний Договір, позивач засвідчує, що до підписання договору Кредитодавець надав їй у письмовій інформацію, що передбачена законодавством України про фінансові послуги та про прав споживачів, зокрема інформацію, передбачену в ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та підтверджую, що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається Кредитодавцем. Проте будь який окремий документ, що містив би інформацію зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, їй не надавали і ні де про це вона не ставила свій підпис. Вважає, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів. Зокрема відповідач не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Не дивлячись на той факт, що відповідно до п. 2.2. Кредитного договору позивач начебто підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію від Товариства, шо вказана в ч.2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та підтверджує, що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається Кредитодавцем. Проте їй, як споживачу, не була надана ця інформації, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь яке письмове підтвердження про ознайомлення її з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. На думку позивача, відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Так відповідно до п.п.5.2. 5.4. Кредитного договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом складає 652.07 %, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається Графіком платежів. З урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 230.28 % (процентів) річних від Суми кредиту з першого по 10 платіж та 1.20% (процентів) річних з 11 до останнього платежу згідно з Графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою - 19.19 % (процентів) з 1 по 10 платіж та 0.10 % (процентів) з 11 до останнього платежу, за період дії Договору - 192,30 % (процентів). Також забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Позивач зазначає, що вона не мала можливості детально ознайомитися з внутрішніми правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства перед укладанням Кредитного договору. Тому вважає, що Кредитний договір не відповідає вимогам встановленим ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» для Договорів про надання фінансових послуг, адже права та обов`язки сторін самим договором повністю не визначені. Як виявилося пізніше у Кредитному договорі міститься безліч умов, що регулюються законодавством, з якими вона ніколи в житті не зустрічалась та який укладений не на вигідних для неї умовах. Здійснюючи оформлення кредиту за 10 хвилинний проміжок часу, позивач не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які отримає в результаті укладання даної угоди. Отже, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного Кредитного Договору недійсним, в зв`язку з недотриманням відповідачем норм законодавства, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Також відповідачем порушено норми п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.п.5.2. 5.4. Кредитного договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом складає 652.07 %, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається Графіком платежів. З урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 230.28 % (процентів) річних від Суми кредиту з першого по 10 платіж та 1.20% (процентів) річних з 11 до останнього платежу згідно з Графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою - 19.19 % (процентів) з 1 по 10 платіж та 0.10 % (процентів) з 11 до останнього платежу, за період дії Договору - 192,30 % (процентів). Згідно з ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до умов п. 12.1. Кредитного договору, у випадку прострочення повернення кредиту та сплати нарахованих процентів (несплата належної суми грошових коштів в дату закінчення Строку кредиту), на наступний календарний день після належної дати платежу Кредитодавець нараховує, а Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю неустойку у розмірі 400 грн. за кожен день такого прострочення. Сукупна сума нарахованої неустойки не може перевищувати половини суми кредиту. Крім того при укладенні спірного договору відповідачем також порушено норми пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також норми, встановлені в абзацами 5, 11 пункту 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних». На підставі викладеного позивач просила суд визнати недійсним кредитний договір №20554 від 30.08.2019. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, надав до матеріалів справи заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити та розгляд даної справи проводити у заочному порядку. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що [PERSON] неодноразово зверталась до товариства із заявами про надання кредиту, а саме 24.03.2016, 10.07.2017, 01.01.2019. Зазначені кредитні договори виконані у зв`язку із повною сплатою. Таким чином, позивач обізнаний із умовами кредитного договору та порядком їх укладення. 30.08.2019 [PERSON] уклала спірний кредитний договір, за умовами якого отримав грошові кошти у розмірі - 13 000 грн. 00 коп. При укладенні цього договору [PERSON] ознайомилась із умовами, отримав другий примірник та графік платежів. На виконання умов договору позивач здійснив платежі на загальну суму 21300 грн. 00 коп., останній платіж здійснено 17.06.2020. Крім того, отримання позивачем суми кредиту підтверджується видатковим касовим ордером від 30.08.2019, документом строгої бухгалтерської звітності, не розпискою на, яку посилається позивач, зазначаючи що її повинен був надати позичальник, для посвідчення передачі їй кредитодавцем визначеної суми грошей. На протязі 14 днів [PERSON] не звернулась до ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» та не повернула отриману суму кредиту та в подальшому користувалася отриманими кредитними коштами. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку несплати позичальником чергового платежу в день його належної сплати, визначеної Графіком платежів, то починаючи з 31-ого календарного дня від дати його належної сплати позичальник повинен додатково до простроченого платежу сплатити кредитодавцю неустойку в розмірі 400 грн. за кожні 31 календарних днів прострочення, при цьому розмір нарахованої неустойки не повинен перевищувати 2000 грн. Станом на 05.05.2020 внаслідок неналежного виконання зобов`язання, а саме прострочення внесення платежів склала 544 дні, за кредитним договором у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 15100, 00 грн. За період ведення карантинних обмежень, згідно з законодавством, додаткових нарахувань, штрафу-пені, відповідачу не нараховувались. Будь-яких порушень вимог діючого законодавства при укладенні оскаржуваного правочину допущено не було. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості. Згідно положень ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право серед іншого на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Судом встановлено, що 30.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №240554, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 13 500 грн. 00 коп. на особисті потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Відповідно до п.п.3., 3.3. Кредитного договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти в кредит Позичальникові у сумі 13 000 грн. на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредиту за цим Договором складає 14 місяців. Згідно п.п.5.2. 5.4. Кредитного договору реальна (ефективна) річна процентна ставка за кредитом складає 652.07 %, сума щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів визначається Графіком платежів. З урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 230.28 % (процентів) річних від Суми кредиту з першого по 10 платіж та 1.20% (процентів) річних з 11 до останнього платежу згідно з Графіком платежів, у розрахунку з помісячною сплатою - 19.19 % (процентів) з 1 по 10 платіж та 0.10 % (процентів) з 11 до останнього платежу, за період дії Договору - 192,30 % (процентів). У розділі договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові позивачки, паспортні дані, ІПН, місце прописки та її підпис. Також особистий підпис позивача стоїть на кожній сторінці договору. Згідно із пунктом 5.7 кредитного договору загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням процентної ставки за кредитом становить 36 400 грн. 00 коп. Загальна вартість кредиту в грошовому виразі становить 36 400 грн. 00 коп., що складається із 13 000 грн. 00 коп. суми кредиту та 23 400 грн. 00 коп. процентів за користування кредитом, або 156,43 % у процентному значенні. Відповідно до видаткового касового від 30.08.2019 [PERSON] особисто отримала грошові кошти у розмірі - 13 000 грн. 00 коп. Згідно із карткою обліку та виконання кредитного договору №240554 на виконання умов вказаного кредитного договору [PERSON] здійснено платежі на загальну суму 21300 грн. 00 коп., останній платіж здійснено 17.06.2020. Паспорт споживчого кредитування, що долучений до матеріалів справи, містить відомості, що надаються кредитодавцем споживачу до укладення Договору. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Позивач на обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», разом з тим на час виникнення спірних правовідносин вказана стаття мала наступну редакцію «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування"». За змістомч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.12.2015 в справі № 6-1341цс15. Відповідно до ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору підписанням цього договору позивачка підтвердила, що інформація, зазначена в ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» їй надана, вона повністю розуміє предмет та зміст цього договору, при цьому, зазначено, надана кредитодавцем інформація, забезпечує правильне розуміння позивачкою суті фінансової послуги без нав`язування її придбання та користування нею. Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України. Позивачка була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в договорі. Правила надання грошових коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗІ КРЕДИТ», перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті товариства про, що вказано в заяві на укладення кредитного договору (додаток 1 до Договору). Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Щодо посилань позивача на порушення норм статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», то суд керується наступним. Згідно із статтею 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (стаття 11 Закону України «Про інформацію»). Згідно із пунктом 6 кредитного договору збір, обробка, накопичення, зберігання, оновлення та використання персональних даних позичальника здійснюється на підставі його інформованої згоди наданої у заяві про видачу кредиту з метою забезпечення реалізації договірних, правових, податкових відносин, відносин у сфері бухгалтерського обліку та статистики. У відповідності до зазначеної мети позичальник підтверджує, що: зазначена згода дійсна з моменту її надання на строк до припинення правовідносин за цим договором, а за необхідності - на передбачений законодавством строк зберігання кредитодавцем відповідних документів та/або інформації; відповідно до законодавства України позичальника повідомлено про його права як суб`єкта персональних даних, мету та джерела збирання персональних даних, володільця персональних даних, склад та зміст зібраних персональних даних, а також про включення його персональних даних до бази персональних даних кредитодавця; передача персональних даних позичальника третім особам за його інформованою згодою здійснюється на підставі та в рамках відповідного договору із такими третіми особами. Згідно із пунктом 12.4 кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов цього договору, кредитодавець має право самостійно або із залученням третіх осіб здійснювати необхідні заходи з метою отримання належного виконання за договором. При цьому позичальник звільняє кредитодавця від відповідальності за можливе розкриття інформації щодо невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору третім особам та самостійно несе всі ризики, пов`язані з тим, що така інформація стане доступною третім особам. У пункті 4 заяви на видачу кредиту позивач надала безумовну згоду на збір, обробку, зберігання, оновлення та використання персональних даних з включенням їх у базу персональних даних «Клієнти ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ», у формі з метою і в порядку, визначеними законодавством України про захист персональних даних. Крім того, у заяві позичальник надав свою згоду на передачу його персональних даних третім особам виключно на підставі договору. Позивач посилається на те, що відсутність у Договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних є порушенням Закону України «Про захист персональних даних» та підставою для визнання недійсним Договору. Відповідно до п.п. 5, 11 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; відкликати згоду на обробку персональних даних. У Договорі відсутня заборона відкликати згоду на обробку персональних даних, тому аргументи позивача не є підставою для визнання Договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист персональних даних». Позивач мав право скористатися своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.04.2019 року у справі № 305/1683/15-ц, від 26.06.2019 року у справі № 295/4305/16-ц, від 26.06.2019 року у справі № 752/4740/16-ц. Крім того, позивачка як на підставу задоволення позовних вимог посилається на несправедливі умови договору, а саме: в порушення вимог п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими умови Договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. У випадку несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 400 грн., який нараховується за кожні 30 днів прострочення. Неустойка не може перевищувати половину суми кредиту. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши умови кредитного договору, судом встановлено відсутність умов щодо сплати споживачем непропорційної суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції (послуг) у разі невиконання зобов`язань за договором. В договорі визначено, що неустойка не може перевищувати половину суми кредиту. Крім того, відповідачем проведено позивачу повне списання неустойки за кредитним договором на підставі Закону України «№533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17.03.2020. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, а також те, що при підписанні спірного кредитного договору позивачка погодилась з його умовами, факт отримання кредитних коштів нею не заперечується, що свідчить про виконання з боку відповідача зобов`язань по кредитному договору, обставин невідповідності положень кредитного договору вимогам законодавства судом встановлено не було, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed