Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що сторони перебували між собою в шлюбі, який було розірвано 8.12.2006 року. В період зареєстрованого шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років. На даний час він є студентом 2 курсу денної форми навчання Інституту міжнародних відносин Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, форма навчання за контрактом. Оскільки [PERSON] навчається на стаціонарній денній формі, не має часу працювати, а позивач сплатила за навчання на 2 курсі 52 530 грн. та 5 500 грн. за обов`язкове вивчення другої іноземної мови, тому просить стягнути 1/2 частину від оплачених послуг з відповідача, як батька дитини, на її користь. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але у направленій заяві до суду позовні вимоги визнав і просив розглянути справу у його відсутність. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували між собою в шлюбі, який було розірвано 8.12.2006 року (а.с.5). В період зареєстрованого шлюбу народилось двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно п.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років (а.с.4), який на даний час проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі (а.с.15). Як вбачається з копії довідки №1351 від 4.09.2019 року [PERSON] на даний час є студентом 2 курсу денної форми навчання Інституту міжнародних відносин Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, форма навчання за контрактом, строк навчання закінчується 30.06.2022 року (а.с.6). Згідно п.3.2 договору про надання освітньої послуги (навчання) Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка від 9.08.2018 року загальна вартість за весь строк навчання становить 210 120 грн. (а.с.7-8). Позивач [PERSON] сплатила 3.09.2019 року 52 530 грн. за 2 курс навчання сина, що підтверджується платіжним документом №3188451 (а.с.9). Крім того, за змістом п.3.2 договору про надання освітньої послуги (вивчення другої іноземної мови) Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка від 1.09.2019 року студент замовник [PERSON] зобов`язався сплатити за весь курс вивчення другої іноземної мови 16 500 грн. (а.с.10-11). Позивач [PERSON] сплатила 3.09.2019 року 5 500 грн. за вивчення сином другої іноземної мови, про що йдеться у платіжному документі №3188523 (а.с.12). Вказані вище обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і не заперечувались учасником справи. У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки син відповідача [PERSON] продовжує навчання у вищому навчальному закладі за контрактом на денній формі, при цьому він не має часу на працевлаштування, а відповідач, його батько, має можливість надавати йому таку матеріальну допомогу, так як є працездатною особою і працевлаштований, враховуючи його фінансовий, майновий стан та стан його здоров`я, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1/2 частину від сплачених позивачем коштів за навчання. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового з бору, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: approved