Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Ляр Д.Ю. засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказував, що [PERSON] з метою отримання кредитних коштів підписав заяву № б/н від 25.06.2008 року. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні даної анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (Далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 1700 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак зі своєї сторони порушив умови Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.01.2021 року становить 12 448,61 грн., яка складається з наступного: 1597,33 грн. - заборгованість за кредитом; 10851,28 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, що стало підставою для звернення до суду . Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25.06.2008 у розмірі 12 448,61 грн., яка складається з наступного: 1597,33 грн. - заборгованість за кредитом; 10851,28 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та судові витрати у розмірі 2270 грн. 26.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 02.06.2021 відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якій просив суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, мотивуючи тим, у в справі відсутні будь-які докази, що підтверджували укладення між сторонами у простій письмовій формі договору, відсутні докази про надання кредиту на платіжну картку відповідача, відсутні докази отримання відповідачем самої картки та доказів про отримання на кредитну картку відповідача самої суми кредитних коштів, що свідчить про те, що позивач безпідставно звертається до суду про стягнення з нього боргу. Крім того, відповідач просив застосувати строки позовної давності, оскільки перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося порушення. Як вбачається із матеріалів справи, графіку платежів, останній раз, коли відповідач отримував кошти від позивача є 26.08.2014. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Крім того, відповідач зазначив, що для захисту своїх прав був змушений звернутися за професійною юридичною допомогою. Адвокатом Гулою С.Є. були надані послуги щодо правової допомоги вартістю 2 450 грн. 09.06.2021 до суду від представника позивача за довіреністю Меркулова В.В. надійшов відповідь на відзив, в якому представник просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що вданому випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником було укладено договір у письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 25.06.2008, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Згоден з тим, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним ба Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді». Крім того, зазначав, що з анкети-заяви вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00 % (36,00 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Тому, приймаючи до уваги ч.1 ст.207 ЦК України - відсутність підпису відповідача на Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладенні поза межами договору та не є допустимими доказами. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, а заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Крім того, банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримав кредитні кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну карту «Універсальна». З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, тому є належним та допустимим доказом по справі. При цьому відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо застосування строку позовної давності вказували, що оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Крім того, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача до позовної заяви додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому просив суд розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримав в повному обсязі. У разі виникнення обставин викладених у ч.1 ст.280 ЦПК України, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у зв`язку із пандемією розглядати дану справу за відсутності відповідача. Свої вимоги викладені у відзиві повністю підтвердив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши наведені в письмових заявах учасників справи доводи та матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.06.2008 відповідач [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, з анкети-заяви вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 1600 грн. та базову процентну ставку за кредитом 3 % на місяць. Відповідач заперечуючи проти позову зазначав, що заяву-анкету він не підписував, так само як і не ознайомлювався ні з Правилами надання банківських послуг ні з Умовами та Тарифами, не отримував кредитної картки та кредитних коштів. Разом з цим, відповідач заперечуючи проти укладеного договору у вигляді заяви-анкети просив застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що з графіку платежів вбачається, що останній раз коли відповідач отримував кошти від позивача є 26.08.2014, тому позовна давність повинна обчислюватися окремо по кожному простроченому платежу. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 23.06.2008 зазначена базова процентна ставка за кредитом 3 % на місяць на залишок заборгованості. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач обгрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.Укладення кредитного договору таким чином не суперечить чинному законодавству. Сторонами при укладенні договору були обумовленні усі істотні умови, а відповідач підписанням анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано копії Заяви-анкети від 23.06.2008, довідку про надання кредитної картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, Умови та правила надання банківських послуг. Враховуючи, що у анкеті-заява заява від 23.06.2008, яка підписана сторонами наявна домовленість про сплату відсотків за користування кредитними коштами, однак як встановлено матеріалами справи відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, а також відсотками відсотками, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, суд приходить до висновку про те, що у порушення умов кредитного договору та положень ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав. Отже, заперечення відповідача про те, що заяву-анкету він не підписував, так само як і не ознайомлювався ні з Правилами надання банківських послуг ні з Умовами та Тарифами, не отримував кредитної картки та кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки після підписання анкети - заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів та повернути кредит. Сторони приступили до виконання своїх зобов`язань. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 25.06.2008, станом на 31.01.2021 заборгованість відповідача становить 12 448,61 грн, що складається із тіла кредиту в розмірі 1 597,33 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом у сумі 10851,28 грн. Усі платежі щодо погашення заборгованості за кредитом відображені у розрахунку, наданому до позовної заяви та виписці за договором. У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 666/388/16-ц від 17.04.2019 зроблено наступний висновок: «Посилання у касаційній скарзі на непідписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та неознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки з огляду на статтю 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору; а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банку надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі.» Отже, відповідач під час підписання Анкети-заяви від 25.06.2008 був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами Банку, про що свідчить підпис останнього. Крім того, не був позбавлений можливості отримати їх у письмовому вигляді. Отже, твердження відповідача про те, що між позивачем та відповідачем не було укладено кредитного договору, не отримував кредитної картки та кредитних коштів, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме, підписаною відповідачем Анкетою-заявою від 25.06.2008 року, випискою за договором. Крім того, до вказаної заяви позивачем долучено також ксерокопію паспорта відповідача. Належності йому вказаних документів та власноручного підпису в Анкеті-заяві відповідач не оспорює, як і належності йому зазначеної в позові кредитної картки та отримання кредитних коштів на неї після підписання Анкети-заяви. Відповідно до ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. З урахуванням цього, неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, неповернення отриманих коштів, суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, тому кредитні кошти підлягають стягненню з останнього. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просив застосувати позовну давність до заявлених банком вимог. Відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України - перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач заперечуючи проти застосування строків позовної давності зазначав, що п.9.12 Умова та Правил передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі вказаного строку одна із сторін не проінформує іншу, про припинення дії кредитного договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду . Як вбачається з наданої суду виписки з карткового рахунку відповідача, останній платіж в сумі 900,00 грн, відповідач вніс 25.07.2018 року. З даним позовом АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 24.03.2021, тобто в межах трирічного строку. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором в розмірі 12 448,61 грн. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved