Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражів в кооперативі, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється власником гаража у авто-гаражному кооперативі «Лада» ряд [NUMBER] місце [NUMBER] з 17 березня 2013 року. Без її відома відповідачі 08 квітня 2016 року продали вказаний гараж невідомому їй чоловіку. Пізніше вона дізналася, що покупцем гаража став [PERSON] Крім того, у авто-гаражному кооперативі «Лада», ряд [NUMBER] місце [NUMBER], починаючи з 11 вересня 2010 року позивачу була надана орендована кооперативом земля для будівництва. За власні кошти нею був побудований гараж, проте відповідачі без документів продали його [PERSON], який вона за власні кошти викупила у останнього. Вважає, що вказані правочини мають бути визнані недійсними на підставі статті 215 ЦПК України, а саме недотримання сторонами в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а майно, яке було предметом даних правочинів поверненню власнику, у звязку з чим звернулася за захистом своїх прав до суду. Позивач до судового засідання не з»явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, проте ухвалою суду від 03 липня 2017 року відмовлено у визнанні позову [PERSON] у зв'язку з порушенням прав та інтересів іншого відповідача. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з»явилася, направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з хворобою. Клопотання аналогічно змісту відповідачем направлялись неодноразово, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З досліджених матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2008 року на ім'я позивача [PERSON] видана авто гаражним кооперативом «Лада» довідка про те, що остання являється власником гаражу у вказаному авто кооперативі ряд [NUMBER], місце [NUMBER]. Крім того, 11 вересня 2010 року на ім'я позивача [PERSON] видана авто гаражним кооперативом «Лада» довідку про те, що остання являється власником гаражу у вказаному авто кооперативі ряд [NUMBER], місце [NUMBER]. Статтею 6 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію», обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу За вимогами ст. 19 Закону Україну «Про кооперацію», кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. За змістом ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності, що належить власнику відповідно до ст. 317 ЦК України є: права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] була членом кооперативу та користувалася гаражем [NUMBER] ряд [NUMBER] та гаражем [NUMBER] ряд [NUMBER]. Водночас відомостей про те, чи були вказані гаражі приватизовані, а відтак чи набувала позивач право власності на них та чи здійснювала оформлення належним чином право власності на них, суду не надано. Земельна ділянка, де розташовані гаражі перебуває в оренді кооперативу. 08 квітня 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до голови авто кооперативу «Лада» з заявою про переоформлення гаражу [NUMBER] ряд [NUMBER] на [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON] від 08 квітня 2016 року поданої голові аквтокооперативу «Лада» останнього прийнято в члени автокооперативу та надано дозвіл на оформлення на його ім'я гаражу [NUMBER], ряд [NUMBER]. А 23 листопада 2016 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] продав [PERSON] гараж [NUMBER] ряд [NUMBER] в автокооперативі «Лада». З листа голови правління автокооперативу «Лада» Максимець Л.Л. від 29 травня 2017 року вбачається, що останній став головою правління кооперативу з 2010 року. Попередній голова правління автокооперативу [PERSON] знищив усю документацію даного кооперативу, тому ним, у звязку з тим, що в ряді [NUMBER] місце [NUMBER] та в ряді [NUMBER] місце [NUMBER] ставив автомобіль [PERSON], то саме йому в 2013 році було видано довідки про те, що він є власником вказаних гаражів. Члени авто кооперативу не є власниками земельних ділянок, оскільки земля перебуває в оренді кооперативу. Пізніше з наданих йому документів, стало відомо, що з 2008 року та з 2010 року власником вказаних гаражів була саме [PERSON], а не її син - [PERSON], який ставив своє авто у гаражах. Однак, коли йому стало про це відомо, гаражі вже були відчужені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в свою чергу відчужив гараж [PERSON], яка з моменту придбання гаража місце [NUMBER] ряд [NUMBER] у листопаді 2016 року стала членом автокооперативу. Інші дані щодо [PERSON] за минулі роки відсутні по причині знищення документів попереднім головою правління автокооперативу. Згідно зі ст.655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до ч.1ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218, 220 ЦК України. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, до таких, зокрема належить вимога про вчинення правочину у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочин, щодо яких законом встановлена письмова форма п.4 ч.1 ст.208 ЦК України. Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню, зокрема, у випадках встановлених законом ч.1ст.209 ЦК України. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним ч.1 ст.220 ЦК України. Однак, слід зазначити, що згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації -з моменту державної реєстрації. За роз'ясненнями п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205, 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Об'єкти нерухомого майна мають особливий правовий режим, який полягає, зокрема, у тому, що дані об'єкти, а також права на них підлягають спеціальній державній реєстрації відповідним органом, що встановлено ст.182 ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Член гаражного кооперативу набуває право власності на гараж відповідно ст. ст.19, 19-1 Закону України „Про кооперацію" та свідоцтво про право власності члена гаражного кооперативу видається на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в ст. 16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним. Відповідно до положень норм ст. ст. 16 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Оспорювані договори купівлі-продажу спірних гаражів не було оформлено належним чином, без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, тому відповідно до статті 210 ЦК України вважаються неукладеним, та не можуть бути визнані недійсними за наслідками недійсності правочину. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися з захистом своїх порушених прав та інтересів, у спосіб визначений законом. Позивача зазначає, що вона не надавала згоди про переоформлення гаражів, про що не заперечує відповідач [PERSON], а підтверджує що це він написав заяви на переоформлення гаражів, оскільки саме він ними користувався. Крім того, судом встановлено, що на даний час між відповідачами [PERSON] та [PERSON] існує спір з-приводу поділу майна подружжя. Предметом поділу є серед іншого і гаражі, про які вказує позивач у даному позові. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed