Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви про уточнення предмету позову позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1\\3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути з відповідача аліменти за останні три роки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи неповнолітня дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що батько дитини не надає добровільно належної матеріальної допомоги та ухиляється від утримання сина, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі і просив суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина,. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечили в повному обсязі та зазначили, що [PERSON] бере активну участь у витратах, пов»язаних з утриманням сина, його оздоровленням, лікуванням, а також в додаткових витратах, пов»язаних з розвитком його здібностей, відпочинком, щомісячно пересилаючи кошти [PERSON], про що надали відповідні докази. Також відповідач та його представник заперечували проти стягнення аліментів за попередній період в зв»язку з їх безпідставністю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що у сторін у справі є спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи сторони спільно не проживають, дитина мешкає з матір»ю. Як встановлено в ході судового розгляду в позасудовому порядку питання щодо порядку утримання і виховання дитини сторонами не вирішено. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними квитанціями, відповідач на день розгляду справи надає добровільну матеріальну допомогу на утримання сина, шляхом перерахування на ім»я позивача грошових коштів. Крім того, відповідач несе витрати на з обстеження, оздоровлення сина, його відпочинку. Однак, суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач протягом всього періоду спільного не проживання з позивачем несе регулярні витрати на утримання дитини. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище платника, який не працює, є пенсіонером і отримує лише пенсійні виплати. Відомості про наявність у нього інших доходів матеріали справи не містять. Також суд приймає до уваги відсутність у відповідача інших аліментних зобов»язань та розмір витрат, які він несе на утримання майна, в якому проживає. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов»язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частини доходу відповідача щомісячно, оскільки позивач не надала суду докази, які б обгрунтовували її вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 1\\3 частина з усіх видів заробітку відповідача, дані вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо стягнення аліментів за попередній період, з 2013 - 2016 рік, виходячи з наступного. В силу положень ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх оплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таких доказів з боку позивача та її представника суду не надано, а тому дана вимога не може бути задоволена. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави.

Outcome: partial