Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач у лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа [PERSON] про звернення стягнення. В ході розгляду позовні вимоги позивачем були уточнені та визначені сторони по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 41003,91 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.10.2017 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до боржника [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання договору іпотеки №DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Згідно з договором іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 266\~928,00 грн. Просили суд: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року у розмірі 117\~444,34 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2014 року складає 938\~380,25 грн. - звернути стягнення на квартиру загальною площею 47,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року) Публічним Акціонерним Товариством [PERSON] «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі (предметі іпотеки), розташованого за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. 09.09.2014 рокувідповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними, яка при подальшому розгляді справи була уточнена (а.с.76-77,153). В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що в укладеному кредитному договорі відсутні істотні умови договору, згоди щодо них сторонами не досягнено. А оскільки сторони в належній формі не досягли згоди щодо істотної умови достовірного та остаточного за весь період дії Кредитного Договору детального розпису загальної вартості кредиту, то просила суд: визнати недійсним Договір іпотеки квартири №DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року та Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.10.2007 року, укладені з відповідачем і стягнути судові витрати по справі. 29.04.2015 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсними (а.с.155-156). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що 12.10.2007 року він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DnI0GA00000143. Пізніше він дізнався, що Кредитний договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки відповідач не зазначив в ньому: 1) дату видачі кредиту; 2) достовірний та остаточний за весь період дії Кредитного договору детальний розпис загальної вартості кредиту; 3) відомості про абсолютне здорожчення кредиту, що визначається як сума переплат за процентами, комісійними платежами та іншими додатковими витратами, які несе позичальник за Кредитним договором, від моменту отримання кредиту до моменту його погашення; 4) графік платежів на весь строк кредитування. Зазначив, що ПАТ КБ « ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про звернення стягнення на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором та виселення мешканців, в тому числі і його. Вважає, що такі дії відповідача спрямовані на створення юридичних наслідків, не повязаних з недійсністю Кредитного договору, а також спрямовані на порушення його конституційного права на вільний вибір місця проживання, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу і виселення мешканців в рахунок погашення заборгованості за нікчемними правочинами чинним законодавством не передбачено. Просив суд: визнати недійсним кредитний договір № DnI0GA00000143 від 12.10.2007року, укладений ним з відповідачем та стягнути судові витрати по справі. 29.04.2015 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання правочину укладеним під впливом обману (а.с.162-164). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що зі змісту Кредитного договору вбачається, що він укладений під впливом умисних та свідомих дій відповідача, в результаті яких позичальник був введений в оману, а саме:1) відповідач не зазначив у Кредитному договорі достовірний та остаточний за весь період дії Кредитного договору детальний розпис загальної вартості кредиту; 2) відповідач не зазначив у Кредитному договорі відомості про абсолютне здорожчення кредиту, що визначається як сума переплат за процентами, комісійними платежами та іншими додатковими витратами, які несе позичальник за Кредитним договором, від моменту отримання кредиту до моменту його погашення; 3) відповідач не затвердив у Кредитному договорі графік платежів на весь строк кредитування. Просив суд: визнати недійсним кредитний договір № DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року, укладений [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк», як такий, що укладений під впливом обману та стягнути судові витрати з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені. В задоволені зустрічних позовнихзаяв просила суд відмовити, оскільки вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі. Крім того вказала, що позивачами за зустрічними позовними заявами пропущено строки позовної давності за зверненням до суду. В подальшому відповідно до заяви просила суд розглядати справу в її відсутності та задовольнити позовні вимоги . Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу в її відсутності та задовольнити зустрічну позовну заяву (а.с.178). Відповідно до заяви (а.с.40) просила суд застосувати строки позовної давності тривалістю пять років та наслідки спливу цього строку до позовних вимог позивача. Також просила суд зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором з 54\~233,53 дол. США до 18\~301,31 дол. США (а.с.42) та зменшити розмір неустойки за несвоєчасність виконання за кредитним договором шляхом виключення із розрахунку заборгованості суми штрафів в розмірі 31,29 дол. США та 5\~591,10 дол. США ( процентна складова) ( а.с.43). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу в його відсутності та задовольнити зустрічну позовну заяву (а.с.180). Відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судове засідання, яке відбувалося 29.10.2015 року зявився, позовні вимоги не визнав та просив суд задовольнити зустрічні позовні заяви. В наступні судові засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідачів з травня 2014 року зловживав своїми процесуальними правами, що є неприпустимим виходячи із норм ч.3 ст.\~27 ЦПК України, затягував розгляд справи, подавав заяви про відкладення слухання справи, заяви про відвід судді. Оскільки сторони по справі були присутні в судовому засіданні, та беручи до уваги заяви позивачів про розгляд справи за їх відсутністю, суд вважає за необхідне здійснити розгляд справи за відсутності представника позивачів. Частиною 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Аналогічні положення закріплено й в статтях\~1, \~11 ЦПК України. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не зявилися. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу в їх відсутності та винеси рішення в інтересах дитини ( а.с.190). Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги за основним позовом такими, що підлягають задоволенню частково та позовні вимоги за зустрічними позовами такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.10.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» перереєстровано в ПАТ «КБ ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № DnI0GA00000143, згідно до якого [PERSON] надав споживчий кредит у сумі 41003,91 дол. США зі сплатою за користування ним 11,04 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.10.2017 р. З метою забезпечення виконання за даним кредитним договором, 12 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» перереєстровано в ПАТ «КБ ПриватБанк») та [PERSON] був укладений договір іпотеки квартири № DnI0GA00000143. Договір іпотеки квартири № DnI0GA00000143 посвідчений 12 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1706. Згідно до п.33.1 Договору іпотеки, предметом цього Договору є надання [PERSON] в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) (позичальника) перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами [PERSON]. П.33.2 За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобовязань Позичальником за Кредитним договором від 12.10.2007 року № DnI0GA00000143,укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником по:поверненню кредиту, наданого в вигляді непоновлювальної кредитної лінії, в сумі 41\~003,92 дол. США на строк з 12 жовтня 2007 року по 12 жовтня 2017 року. Погашення за Кредитним договором здійснюється в строк 21 по 28 число кожного місяця. Сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 відсотків за місяць у період сплати з 21 по 28 число кожного місяця. Щомісячного надання грошових коштів (щомісячний платіж) у період сплат сумою не менше 587,73 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, яке включає заборгованість по: кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Сплаті відсотків за користування кредитом при порушенні Позичальником зобовязань по погашенню кредиту у розмірі 2,43% відсотків за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом…. Сплаті пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається у іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. ….. Відповідно до п.33.3 Договору іпотеки в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно ( Предмет іпотеки), а саме: двокімнатна квартира загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею -30,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 19829270 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25.03.1996 року за реєстром №3-3385, зареєстрованого дніпропетровським МБТІ 14.06.1996 року, номер запису: 89 в книзі: 93п, реєстраційний номер 19829270 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Предмет іпотеки передається в іпотеку з невідємними приналежностями. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі обєкт права власності. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Цільове призначення предмету Іпотеки - жила нерухомість. Згідно до п. 33.4 Договору іпотеки сторони визначили, що вартість Предмета іпотеки складає 266\~928,00 грн. Відповідно до п.22 Договору іпотекиу випадку порушення Кредитного договору Позичальником або цього договору [PERSON] Іпотекодержатель направляє [PERSON] і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення на Предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених п.п.16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. У випадку, коли суми, вирученої від продажу Предмету іпотеки, недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог, з іншого майна [PERSON], у порядку передбаченому чинним законодавством України ( п.24 Договору). Крім того, 12.10.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» перереєстровано в ПАТ «КБ ПриватБанк») та [PERSON] був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №1707. Відповідно до п. 1 Договору [PERSON] ([PERSON]А.) та Іпотекодержатель (ЗАТ КБ «Приватбанк») уклали договір іпотеки квартири № DnI0GA00000143, посвідчений 12 жовтня 2007 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1706, в забезпечення виконання зобовязань [PERSON], за кредитним договором № DnI0GA00000143 від 12 жовтня 2007 року. Предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 47,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер 19829270 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п.2 Договору, цей договір укладений з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на Предмет іпотеки для задоволення вимог Іпотекодержателя за Кредитним договором. Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого заборгованість за договором № DnI0GA00000143 від 12.10.2007 рокустаном на 27.01.2014 року склала 117\~444,34 дол. США, в тому числі 36\~602,63 дол. США заборгованість за кредитом; 16\~406,19 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4\~579,60 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 54\~233,53 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,29 дол. США штраф (фіксована частина); 5\~591,10 дол. США штраф (процентна складова). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд визнати недійсним кредитний договір № DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки він як зазначив позивач за зустрічним позовом укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~ Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) . Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) . В судовому засіданні встановлено, що спірний договір не суперечить чинному на час укладання договору законодавству та не є таким, що містить дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг, а тому суд не вбачає законних підстав для визнання його недійсним з вищевказаних підстав. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просила суд визнати недійсним договір іпотеки квартири № DnI0GA00000143 від 12 жовтня 2007 року та Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 12.10.2007 року укладеними між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно до ч. 1\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення\~ ст.\~627 ЦК України\~встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1\~ст.628 ЦК України \~визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч.\~1\~ ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.\~\~\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.547 ЦК України\~правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.\~\~\~\~\~ Частиною 1\~ст.632\~ ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.\~\~ Відповідно до\~ ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Виходячи із вищевикладеного, оскільки при укладанні договору іпотеки № DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року та Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.10.2007 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, тому суд не вбачає законних підстав щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в частині визнання недійсними договору іпотеки№ DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року та Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.10.2007 року. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлені вимоги про визнання недійсним кредитного договору № DnI0GA00000143 від 12 жовтня 2007 року, оскільки він укладений [PERSON] під впливом обману. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до вимог ст.ст.3,11,27,31 ЦПК України правом визначення предмета та підстави позову наділений виключно позивач, суд має розглянути справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із кредитного договору № DnI0GA00000143 від 12 жовтня 2007 року, [PERSON] не є стороною як кредитного договору так і договору іпотеки, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] є неналежним позивачем та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не передбачено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст. 36 Закону України „Про іпотеку" передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 37 Закону України „Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно ч.1 ст. 35 Закону України „Про іпотеку" та п. 5.1. Договору іпотеки, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, на підставі умов Договору про іпотечний кредит, Договору іпотеки та норм чинного законодавства, позивачем повинні були бути направлені письмові вимоги (претензії) на адреси [PERSON] та [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання. Позивачем надано повідомлення від 16.12.2013 року щодо направлення її [PERSON], та надано реєстр №5813 щодо відправлення повідомлення, повідомлення про вручення суду не надано. Однак дана цивільна справа знаходиться в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з лютого 2014 року та відповідачці направлялася копія позовної заяви, нею подано зустрічну позовну заяву та її представник приймав участь в судових засіданнях, що свідчить про те, що відповідачці [PERSON] було добре відомо про виникнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Щодо заявленої суми заборгованості, то відповідачкапросила суд зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором з 54\~233,53 дол. США до 18\~301,31 дол. США та зменшити розмір неустойки за несвоєчасність виконання за кредитним договором шляхом виключення із розрахунку заборгованості суми штрафів в розмірі 31,29 дол. США та 5\~591,10 дол. США ( процентна складова). В разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити ( частина третя ст. 551 ЦК України). Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо змагальності засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положення статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Кредитним договором № DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року п. 4.1 передбачено, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню розмірі, який визначений у п.7.4 договору за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті то сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно до п.4.3 Кредитного договору, при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань , передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховану пеню в розмірі 54\~233,53 дол. США, а заборгованість за тілом кредиту становить 36\~602,63 дол. США. Отже, розмір пені значно більший від розміру боргового зобовязання, а також, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки на загальну суму заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно більший розміру заборгованості за кредитним договором, будуть порушені права [PERSON], тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити розмір пені з 54\~233,53 дол. США до 36\~602,63 дол. США. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року №6-1120 цс 15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму правата для всіх судів України. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] перед Банком за кредитним договором № DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року станом на 27.01.2014 року складає 99\~813,44 дол. США, що в еквіваленті за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2014 року складає 797\~509,39 грн. в тому числі: 36\~602,63 дол. США заборгованість за кредитом; 16\~406,19 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4\~579,60 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 36\~602,63дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 31,29 дол. США штраф (фіксована частина); 5\~591,10 дол. США штраф (процентна складова). Відповідно до п. 1 ст. 590 ЦК України, ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органом державної виконавчої служби на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог, установлених Законом України „Про іпотеку". Відповідно до довідки КП ЖЕП №26 Дніпропетровської міської ради в квартирі №11 в будинку №51 зареєстровано: [PERSON] основний квартиронаймач, [PERSON] чоловік, [PERSON] син чоловіка, [PERSON] син, [PERSON], [INFO] онук, [PERSON], [INFO] онука ( а.с.142). Оскільки [PERSON] не надано суду доказів того, що на час укладання договору іпотеки квартири, право користування нею мали неповнолітні онуки та беручи до уваги, що набуття чинності Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку не виконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно, тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №DnI0GA00000143 від 12.10.2007 року законні, обґрунтовані й тому підлягають задоволенню. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону встановлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки, також просить й виселити відповідачів, однак в матеріалах справи відсутня письмова вимога про добровільне звільнення квартири, та в ході судового розгляду не обговорювалось питання щодо дотримання процедури виселення відповідача. Враховуючи викладене,та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виселення відповідачів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: partial