Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договорів купівлі - продажу та дарування недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2007 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] і [PERSON] (покупці) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. Договір посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим №1595. Згідно вказаного договору покупці придбали по 1/2 частці вказаного житлового будинку. 23.10.2007 року [PERSON] подарувала належну їй 1/2 частку вказаного будинку [PERSON] Договір посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1931. Право власності на відчужуване майно у первісного продавця [PERSON] підтверджувалося рішенням Великолепетиського районного суду від 17.08.2007 року. Позивач зазначила, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2012 року, рішення Великолепетиського районного суду від 17.08.2007 pоку, на підставі якого [PERSON] вчинив вищевказаний правочин як власник будинку, було скасоване. Крім того, рішенням Великолепетиського районного суду від 13.06.2012 року по справі №2103/371/2012 року із змінами внесеними рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року та рішенням ВССУ від 10.07.2013 року, за нею було визнано право власності на 5/8 частин об'єкту незавершеного будівництва, який складається з матеріалів, обладнання, використаних при його будівництві, що розташований по [ADDRESS]. Окрім того, рішеннями судів різних інстанцій було встановлено факт смерті її чоловіка [PERSON] [INFO], факт прийняття нею спадщини після його смерті, факт перебування у шлюбних відносинах, а також неодноразово було встановлено факт відсутності у 2007 році житлового будинку - нерухомого майна, як об'єкту оскаржуваних договорів купівлі-продажу та дарування. Вказані судові рішення, ухвалювалися за участю відповідачів, набрали законної сили, а тому встановлені в цих рішеннях факти повторного доказування не потребують. Отже, враховуючи те, що сторони в Договорі купівлі-продажу та договорі дарування предметом визначили неіснуючу у 2007 році будівлю, спірні договори суперечать нормам ст.ст. 655, 656, 717,718 ЦК України, а тому в силу ст.ст 215, 236 зазначеного Кодексу, дані договори є недійсними з моменту їх вчинення у зв'язку із недодержанням в момент їх вчинення сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. Також позивач зазначила, що з 2006 по 05.04.2012 року вона перебувала під вартою у зв'язку із розслідуванням кримінальної справи. Весь цей час вона не могла звернутися належним чином до суду за захистом своїх прав. Після того, як відносно неї 05.04.2012 року було змінено міру запобіжного заходу, а кримінальну справу закрито, ще довгий час тривали судові розгляди по різним інстанціям де вона визнавала неправомірними рішення судів ухвалених за час її перебування під вартою та визнання незаконними дій відповідачів вчинених стосовно її спадкового майна. Остаточні рішення по цим справам були ухвалені вже у 2015 році внаслідок цього вона пропустила строк звернення до суду за захистом своїх прав. Позивач просить суд поновити їй строк позовної давності за позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними. Визнати недійсним укладений 08.09.2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1595, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів, а також визнати недійсним укладений 23.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] договір дарування 1Л2 будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], договір посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1931, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів. У судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 13.04.2016 року. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, вважає його обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що в 2007 році вони з матір"ю придбали будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У [PERSON] були готові всі документи для оформлення договору купівлі-продажу нотаріально. В 2007 році вони уклали договір купівлі-продажу, а потім мати захворіла та подарувала свою частину будинку їй. На момент укладення договору купівлі-продажу будинок був зареєстрований на [PERSON]. Вважає, що у даному випадку вона є добросовісним набувачем, оскільки не знала та не могла знати, що [PERSON] не мав необхідний обсяг прав на здійснення відчуження спірного майна. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення від: 17.05.2016 року; 31.05.2016 року;14.07.2016 року та від 16.08.2016 року. У відкритому судовому засіданні представник відповідачів: [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, та подала до суду заяву про застосування строку позовної давності у якій зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не погоджуються з причинами пропуску строку позовної давності зазначеними позивачем [PERSON] в позові і не вважають їх поважними і такими, що дають право на поновлення строку позовної давності. Так, з викладених у позові [PERSON] причин пропуску нею строку позовної давності вбачається те, що про укладений відповідачами договір купівлі - продажу та договір дарування їй стало відомо відразу після змінення відносно неї міри запобіжного заходу 05.04.2012 року. Скориставшись своїми правами [PERSON] 12 квітня 2012 року з письмовою заявою звернулась, за захистом своїх порушених прав до Великолепетиського міжрайонного прокурора, який 17.04.2012 року звернувся з позовною заявою до суду в інтересах [PERSON], [PERSON] до відповідача [PERSON] про визнання права власності не нерухомість та витребування майна із чужого незаконного володіння. Таким чином, вже починаючи з 12 квітня 2012 року [PERSON] знала про своє порушене право та про осіб, які його порушили, саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності для захисту порушеного права шляхом визнання договору купівлі - продажу та договору дарування недійсними. Тому вважає, що строк позовної давності почав свій перебіг з 13 квітня 2012 року та закінчився 13 квітня 2015 року. Проте, позивач звернувся з позовними вимогами про визнання договору купівлі - продажу та договору дарування лише в квітні 2016 року. Просить суд застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу від 08.09.2007 року та договору дарування від 23.10.2007 року недійсними та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Великолепетиська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Горностаївської державної нотаріальної контори у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з»явився, але надав до суду заяву у якій зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від: 18.08.2016 року. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає можливим позов задовольнити. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вважає, що заявлена позивачем позовна вимога про поновлення строку позовної давності підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що уперіод часу з 17.08.2006 року по 05.04.2012 року [PERSON] перебувала під вартою у зв»язку з висунутим відносно неї обвинуваченням за ст. 115 ч. 2, п.6, 11, 12 ст. 304 КК України, що підтверджується постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05.04.2012 року та постановою про закриття кримінальної справи від 12.04.2012 року. Крім того, в ході розгляду даної цивільної справи були оглянути матеріали цивільної справи №2103/371/2012 року та встановлено, що прокурор Великолепетиської міжрайонної прокуратури 17.04.2012 року звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухомість та витребування майна із чужого незаконного володіння. Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 13.06.2012 року у справі №2103/371/2012 року позов прокурора задоволено та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 та 1/8 частину об»єкту незавершеного будівництва та витребувано у [PERSON] відповідні частини об»єкта незавершеного будівництва по [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року у справі №22ц/2190/2339/2012 року рішення суду першої інстанції частково змінено у частині витребування у [PERSON] частин об»єкта незавершеного будівництва. Вказане рішення апеляційного було оскаржено [PERSON] до Вищого спеціалізованого суду України рішенням якого лише 10 липня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, а рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 13.06.2012 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року у частині задоволення позову про витребування майна скасовано та у цій частині позову відмовлено, в решті рішення апеляційного суду залишено без змін. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, суд вважає, що у [PERSON]. право на позов про визнання вказаних договорів недійсними виникло з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду Херсонської області по справі №22ц/2190/2339/2012, тобто з 06.12.2012 року. Оскільки вказаним рішенням за [PERSON] визнано право власності на об'єкт незавершеного будівництва розташованого в [ADDRESS], що надало їй можливості дізнатися про порушення своїх прав та вчиняти дії спрямовані на захист своїх інтересів на правах власника майна. Але, з урахуванням того, що розгляд даного спору тривав у Вищому спеціалізованому суді України до 10.07.2013 року, який ухвалив остаточне рішення по цьому спору, у [PERSON] були вагомі підстави утриматися від реалізації свого права на позов до винесення остаточного рішення судом касаційної інстанції, а тому суд вважає причини пропуску [PERSON] строку позовної давності поважними, а її порушене право, відповідно до ст. 267 ЦК України таким, що підлягає захисту. Обставини встановленні рішенням суду, яке набрало законної сили не підлягають додатковому доказуванню, що передбачено ст. 61 ЦПК України Так, при розгляді судових справ судами різних інстанцій за позовами [PERSON] було встановлено: - рішенням Великолепетиського районного суду від 13.06.2012 року по справі №2103/371/2012 року, що згідно протоколу №1 засідання виконкому Великолепетиської селищної ради народних депутатів від 17.01.1997 року, рішення № 6 «Про надання дозволу на будівництво індивідуальних житлових будинків [PERSON]» було вирішено дозволити будівництво індивідуальних житлових будинків на виділених земельних ділянках та раніше закріплених слідуючим громадянам: [PERSON] по [ADDRESS], і вказаний будинок не був введений в експлуатацію, а [PERSON] володів об»єктом незавершеного будівництва по [ADDRESS]. - рішенням апеляційного суду Херсонської області від 06.12.2012 року по справі №22ц/2190/2339/2012 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2013 року згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №45/2012 від 19.11.2012 року, проведеної в ході апеляційного розгляду було встановлено, що двоповерхова будівля за адресою: [ADDRESS], є об'єктом незавершеного будівництва зі ступенем готовності 80%. - рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16.04.2013 року по справі №22-ц/791/832/2013 року встановлено, що на час смерті [PERSON] будинок по [ADDRESS] не був зданий в експлуатацію у встановленому законом порядку та не відбулася його державна реєстрація, а тому у спадкодавця не виникло право власності на нього і вказаний будинок не може входити до складу спадщини. - рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2012 року по справі №22-ц/2190/601/2012 року встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. На час смерті [PERSON] будинок по [ADDRESS] не був зданий-прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку та не відбулася його державна реєстрація. - рішенням Великолепетиського районного суду від 17.03.2007 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Каховського державного бюро технічної інвентаризації про визнання за ним права власності на житловий будинок позов [PERSON] задоволено та визнано за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані по [ADDRESS]. - рішенням апеляційного суду Херсонської області від 02.03.2012 року апеляційну скаргу прокурора Великолепетиського району задоволено, рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 17.03.2007 року скасоване і ухвалене нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Тобто у [PERSON] відпали правові підстави розпоряджатися нерухомим майном розташованим по [ADDRESS] Великолепетиського району Херсонської області. Таким чином рішеннями судів різних інстанцій було неодноразово встановлено факт відсутності у 2007 році житлового будинку - нерухомого майна, як об'єкту оскаржуваних договорів купівлі-продажу та дарування. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Так, ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, та також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 655, 718 ЦК України, договір купівлі-продажу та дарування є предметними, оскільки за такими договорами може бути відчужене тільки реально існуюче майно. Предметом договору купівлі-продажу, згідно із ст. 656 ЦК України, може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, а дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №45/2012 від 19.11.2012 року, проведеної в ході апеляційного розгляду справи №22ц/2190/2339/2012 pоку, двоповерхова будівля за адресою: [ADDRESS] є об'єктом незавершеного будівництва зі ступенем готовності 80%. Отже, враховуючи те, що сторони в Договорі купівлі-продажу та договорі дарування предметом визначили неіснуючу у 2007 році будівлю, спірні договори суперечать нормам ст.ст. 655, 656, 717, 718 ЦК України, а тому в силу ст.ст. 215, 236 зазначеного Кодексу, дані договори є недійсними з моменту їх вчинення у зв'язку із недодержанням в момент їх вчинення сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. В ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Враховуючи вищевикладене, суд, відповідно до ст.ст. 203, 215, 236, 655, 656, 717, 718 ЦК України ст.ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вважає необхідним: визнати недійсним укладений 08.09.2007 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1595, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів, а також визнати недійсним укладений 23.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] договір дарування 1/2 частини будинку житлового садибного типу з належними до нього житловими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом Великолепетиської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № 1931, та скасувати державну реєстрацію речових прав на вказане майно шляхом скасування реєстраційних записів, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 203, 215, 236, 655, 656, 717, 718 ЦК України, ст.ст. 2, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved