Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У квітні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом де вказує, що їй належить 11/45 часток житлового будинку №9 по вулиці Кобзаря в смт.Високий Харківського району Харківської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 лютого 2005 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], реєстровий №1-136. 3/5 часток зазначеного домоволодіння належать відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 28 травня 2001 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою Харківської області, реєстровий №5-1371, а по 7/90 часток відповідачам: [PERSON] та [PERSON] Альбертіні Станіславівні, на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 11 листопада 1969 року по справі №2-979.\~На теперішній час місце знаходження відповідачів [PERSON] та [PERSON] їй не відоме. З 2007 року по тепершній час вона відкрито володіє частинами домоволодіння, які належать відповідачам [PERSON] та [PERSON], робить в них ремонт, оплачує усі необхідні платежі. Тому просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давнини на 7/45 частин житлового будинку №9 по вулиці Кобзаря в смт.Високий Харківського району Харківської області, які раніше належали в наступних розмірах: [PERSON] - 7/90 часток та [PERSON] - 7/90 часток. 16 травня 2018 року до суду з відділу обліку та моніторингу місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області надійшли відомості щодо місця мешкання відповідачів. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 14 червня 2018 року. 25 травня 2018 року позивач надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. 25 травня 2018 року відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2018 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 червня 2018 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом публікації повідомленням на веб-сайті суду в мережі Інтернет, в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали. Оскільки сторони у судове засідання не з"явились, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу належить 11/45 часток житлового будинку №9 по вулиці Кобзаря в смт.Високий Харківського району Харківської області з відповідною частиною надвірних будівель, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 лютого 2005 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], реєстровий №1-136 (а.с.10-11). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №257878, виданого 18 березня 2015 року виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, 18 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб і подружжю надане прізвище «Леппа» (а.с.14). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №124665758 від 21 травня 2018 року, відповідачу по справі - [PERSON] належить 3/5 частини житлового будинку №9 по вулиці Кобзаря в смт.Високий Харківського району Харківської області на підставі свідоцтва про право спадщину, виданого 28 травня 2001 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстровий №5-1371. Відповідачам [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення народного суда Харківської області від 11 листопада 1969 року, належить по 7/90 часток зазначеного вище житлового будинку, а позивачеві по справі, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 лютого 2005 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], реєстровий №1-136, належить 11/45 часток спірного житлового будинку (а.с.46-48). Цей же факт підтверджується і копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №9 по вулиці Кобзаря в смт.Високий Харківського району Харківської області та листом КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 17 квітня 2018 (а.с.15-18). Як вбачається з копії акту, складеного 23 липня 2017 року депутатом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON], в спірному домоволодінні [PERSON] та [PERSON] ніколи не мешкали і з 1969 року ніколи в будинку не зявлялися. Їх доля в спірному домоволодінні, визначена рішенням суду як одна кімната. [PERSON] проводить ремонтні роботи по спірному домоволодінню. Факт відсутності [PERSON] та [PERSON] у спірному домоволодінні з 1969 року підтверджують сусіди, про що свідчать їх підписи в акті (а.с.34). З зазначеної вище копії акту вбачається, що спірне домоволодіння складається з двох частин. Одна частина домоволодіння належить [PERSON], інша частина спірного домоволодіння належить [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.І., [PERSON] та [PERSON] Житлова площа домоволодіння складає 11,9 м2. Також є кухня, коридор і веранда. [PERSON] проводить ремонтні роботи у належній їй та відповідачам [PERSON] і [PERSON] частці домоволодіння, оскільки вона перебувала в аварійному стані і потребувала термінового ремонту. Всі подальші роки ремонт домоволодіння проводила [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.І. за власні кошти (а.с.35). З 2007 року по теперішній час позивач здійснює ремонт в спірному будинку, підтримує чистоту на подвірї, що підтверджується копіями актів депутатів Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с.20-33). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до\~вимог статті 344 Цивільного кодексу України,\~особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, для набуття права власності на майно за набувальною давністю відповідно до вимог\~ст.344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Аналізуючи поняття "добросовісності володіння", як ознаку набувальної давності за\~ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону - на позивача. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. При цьому, виходячи зі змісту статті ст.344 ЦК України особа, що має право на визнання права власності на майно за набувальною давністю повинна бути незаконним добросовісним володільцем цього майна, тобто фактичним володільцем, який не має будь-якого титулу (права власності, користування, сервітуту та інші) на це майно, а наявність відповідного титулу виключає застосування положень\~статті 344 Цивільного кодексу України. За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Добросовісність заволодіння майном особою полягає в її переконанні, що заволодіння правомірне, тобто майно надійшло до неї законно, а саме: особа при заволодіння майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності чи володіння майном. При цьому факт обізнаності особи про те, що вона не є власником не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). Відкритість володіння полягає в тому, що фактичний незаконний володілець майна, здійснюючи володіння повинен ставитись до речі як до своєї власної (експлуатувати, вживати необхідні заходи до утримання), не приховуючи цього факту від інших осіб. При цьому від давнісного володільця не вимагається здійснення активних дій для демонстрації свого володіння іншим особам, а вимагається лише утримання від дій, спрямованих на його приховування. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Частиною 8\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~передбачено, що правила\~статті 344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України\~набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма ст.344 даного Кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 1 січня 2004 року. Позивач, починаючи з 2007 року, добросовісно заволоділа 7/45 частинами житлового будинку №9 по вулиці Кобзаря в смт.Високий Харківського району Харківської області з відповідною частиною господарських будівель та споруд та відкрито, безперервно володіє ними до теперішнього часу, несе витрати з утримання належного технічного стану та експлуатації останнього, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. У матеріалах справи відсутні дані щодо того, що заволодіння позивачем майном відбулось, як внаслідок протиправних дій (викрадення, шахрайство), а також відсутні будь-які вимоги осіб, що мають права на це майно щодо його повернення. За наведених обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності у порядку набувальної давнини на частину зазначеного домоволодіння. Судові витрати, увідповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, підлгають залишенню за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved