Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

\~\~ Позивач звернулася до суду з даним позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га за адресою м. Радивилів вул.. Тиха, 12 Рівненської області, виданого на ім.»я об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий». Також просить скасувати рішенння Радивилівської міської ради №59 від 15 березня 2011 року «про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12га об»єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» та рішення №128 від 17 листопада 2011 року «про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12га об»єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» по вул.. Тихій,12 м. Радивилова, Рівненської області» на підставі яких був виданий згаданий Державний акт на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно з договором купівлі - продажу від 21 липня 2006 року вона придбала в громадянки [PERSON] квартиру за адресою м. Радивилів вул. Почаївська,32 та гараж розміром 19 кв.м., який знаходиться за адресою м. Радивилів, вул. Тиха,12. Договір купівлі-продажу був укладений на дівоче прізвище позивачки «Краснопольська». Згаданий гараж продавець [PERSON] придбала в [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відповідно до вимог законодавства. Окрім цього після оформлення договору купівлі- продажу між [PERSON] та [PERSON] В Д. був укладений договір дарування земельної ділянки, площею 0.0021 га , за адресою вул.. Тиха,12 в м. Радивилів, на якій був розміщений куплений нею гараж. Відчужувана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія РВ № 047243 виданого Радивилівською міською радою 21 червня 2004 року, згідно рішення № 127 від 31 березня 2004 року вищевказаної ради ,який зареєстрований в Книзі записів державних актів на празо приватної власності на землю за № 137. Цільове призначення земельної ділянки- гаражне будівництво. В 2015 року позивач вирішила виробити Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку і в управлінні Держгеокадастру у Радивилівському районі Рівненської області дізналася про те що на її земельну ділянку площею 0,0021 га що знаходиться в м. Радивилові, по вул. Тиха,12 в м. Радивилові виданий державний акт на об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий». Згідно довідки управління Держгеокадастру у Радивилівському районі Рівненської області від 18.09.2015 року № 04-14/116. належна їй земельна ділянка площею 0,0021га, кадастровий номер 5625810100:01:013:0013 внесена в базу даних державного земельного кадастру. Проте рішенням Радивилівської міської ради за № 128 від 17 листопада 2011 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачу у власність ОСББ «Тихий», площею 0,1411 га по вул. Тиха, 12 в м. Радивилові за рахунок земель житлової та громадської забудови міста. Вважає, що міська рада незаконно видала ОСББ «Тихий» державний акт на право власності на земельну ділянку по вул.. Тиха,12, яка належить позивачу і на якій розміщений її гараж. Чим порушила її право власності. В процесі розгляду справи позивач в порядку ст.ст.27,31 ЦПК України уточнила позовні вимогми і надала суду письмові пояснення з метою правового обґрунтування позовних вимог. Вважає, що відповідно до умов Договору дарування земельної ділянки від 28.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №2882 між [PERSON] та [PERSON] вищевказана земельна ділянка раніше вже набула ознак обєкта права власності. Згідно умов Договору купівлі-продажу від 21.07.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №1171 Продавець ([PERSON]Д.) передала у власність [PERSON] (прізвище після одруження - [PERSON]) [PERSON] 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] та гараж розміром 19 кв.м., який знаходиться в м. Радивилові, по вул.Тиха,12. А отже вона-позивач придбала і земельну ділянку, на якій розміщений цей гараж, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України так як гараж і земельна ділянка є цілісним об»єктом. Оскільки рішенням Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області від 15.03.2011 року за №59 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» надано дозвіл обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність по вул. Тиха, 12 в м. Радивилів, що частково перебуває у власності позивача, то цим рішенням порушено її право власності на земельну ділянку, а тому таке рішення підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 155 Земельного кодексу України. Так як оспорюваний Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ №485807, виданий 30.08.2012р. на підставі рішення Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області №128 від 17.11.2011р., яке підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 155 Земельного кодексу України то і Державний акт на право власності на землю також підлягає визнанню недійсним. Посилаючись на ст.377 ЦК України, ст.ст. 120,125 ЗК України просить: визнати частково недійсним рішення Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області від 15.03.2011 року №59 «про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельній ділянок у власність» в частині прийнятого Відповідачем-2 рішення про надань її обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0 11 га, за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул. Тиха,12 » м.Радивилів»; Визнати частково недійсним рішення Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області від 17.11.2011 року №128 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку та проекту землеустрою шодо відведення земельних ділянок у власність» в частині прийнятих Відповідачем-2 рішень про: «про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі у власність земельної ділянки обєднанню співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» площею 0,1411га по вул. Тиха,12 в м. Радивилів за рахунок земель житлової та громадської забудови міста; зобовязання обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» виконувати обовязки власника земельної ділянки відповідно до вимог ст.91 Земельного кодексу України; зобовязання обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» забезпечити вільний доступ для прокладання нових, реконструкції та експлуатації існуючих інженерних мереж, що знаходяться в межах земельної ділянки». Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ №485807, виданий 30.08.2012р. на підставі рішення Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області №128 від 17.11.2011р. на імя об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №562180002000013, на земельну ділянку 0,1411 га, яка знаходиться за адресою вул.Тиха,12 м. Радивилова, Рівненської області». Представник відповідача 1- об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий»- [PERSON] позову не визнав. Показав, що на час виготовлення документів на право власності на земельну ділянку йому було відомо, що на земельній ділянці прибудинкової території їх будинку розміщено гаражі сторонніх осіб, в т.ч. гараж [PERSON]. Вважає, що право позивача не порушено, вона на протязі багатьох років користується гаражем і земельною ділянкою на якій він розміщений і цей спір можна було вирішити мирним шляхом. Представник ОСББ «Тихий» адвокат [PERSON] позову також не визнав посилаючись на його безпідставність. Вважає, що [PERSON] не є власником спірної земельної ділянки, її права оскаржуваними рішеннями міської ради жодним чином не порушуються, а отже вона є неналежним позивачем. Власником земельної ділянки вважає [PERSON], якому відчужувана земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія РВ № 047243 виданого Радивилівською міською радою 21.06.2004 року, згідно рішення № 127 від 31.03.2004 року і за яким зареєстрована в державному реєстрі. [PERSON] не уповноважував позивача звертатися з позовом до суду. Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції від 31.03.2006 p., яка діяла на час укладення позивачкою договору купівлі-продажу гаража, а саме станом на 21.07.2006 p., при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно- правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Жодна із передбачених законом угод для набуття права власності на земельну ділянку позивачем укладена не була, а отже вона не може вважатися власником спірної земельної ділянки. Крім того згідно ст.. 125 ЗК України (в редакції на час укладення договору купівлі- продажу гаража) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Стаття 126 ЗК України, (в редакції на час укладення договору) передбачала, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Однак такі документи у позивача відсутні. Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин,який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Також в п. 11 самого договору дарування земельної ділянки від 28.12.2004 року було передбачено, що право власності на земельну ділянку, що дарується виникає в обдаровуваного після одержання ним відповідного Державного акту та його державної реєстрації. Так як [PERSON] зазначених вимог законодавства не виконала, укладення зазначеного договору дарування земельної ділянки не створило для неї самої жодних прав та обовязків відносно даного обєкту нерухомості. А тому вважає, що позивач також не набула жодних прав на цю земельну ділянку. Тому, на думку відповідача, [PERSON], являючись власником будівлі гаража не являється ні власником ні користувачем земельної ділянки, яка фактично належить [PERSON], а тому оскаржуваними рішеннями Радивилівської міської ради не порушенні права позивача, в звязку з чим у неї відсутні підстави звернення до суду з даним позовом. Крім того відповідач вважає, що [PERSON] пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, встановлений ст.257ЦК України і визначений тривалістю у три роки. Позивачка уклала договір купівлі- продажу гаража 21 липня 2006 року. Протягом десяти років позивачка фактично користуючись будівлею гаража не спромоглася поцікавитися долею земельної ділянки на якій цей гараж розташований, не сплачувала земельний податок за цю земельну ділянку та не зверталася до міської ради з даного питання. Оскаржуване рішення про передачу у власність ОСББ «Тихий» земельної ділянки площею 0,1411 га по вул. Тиха, 12 в м. Радивилів, було прийняте Радивилівською міською радою 17.11.2011 року. Фактично, трирічний строк позовної давності щодо оскарження цього рішення до суду сплинув ще 17.11.2014 року, а строк звернення до суду з вимогою про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСББ «Тихий» 30.08.2012 року, сплинув 30.08.2015 року. Просить застосувати строки давності і відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник відповідача 2 Радивилівської міської ради- Льовін Л.А. позов визнала частково в частині визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку виданого на ім.»я об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» по вул.. Тиха,12 в м. Радивилів. Показала, що жильці будинку №12 по вул..Тихій, звернулися до Радивилівської міської ради про виготовлення проекту землеустрою на приватизацію земельної ділянки біля їх будинку. Міська рада надала дозвіл на виготовлення проекту. Проект землеустрою виготовляла проектна організація «Рівне-земля». З фотозйомки, наявної в проекті, важко встановити наявність біля будинку споруд та інших земельних ділянок, які належать іншим власникам. Тому міська рада затвердила проект землеустрою на приватизацію земельної ділянки ОСББ «Тихий» за адресою м. Радивилів вул..Тиха,12. На час затвердження проекту землеустрою міській раді не було відомо про видані раніше державні акти на вказану земельну ділянку. Тепер міській раді достовірно відомо, що на частину земельної ділянки на яку видано державний акт на право власності ОСББ «Тихий» раніше був виданий державний акт на ім.»я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0021 га для гаражного будівництва. Визнає, що міською радою допущена помилка при затвердженні проектної документації і видачі Державного акта на земельну ділянку ОСББ «Тихий». Представник Управління Держгеокадастру в Радивилівському районі [PERSON] показала що земельна ділянка за адресою вул.. Тиха 12 в м. Радивилів площею 0,0021 га на ім.»я [PERSON] внесена в базу даних Державного земельного кадастру. І на час видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку на ім.»я ОСББ «Тихий» ця інформація була наявна в Державному змельному кадастрі (ДЗК) та була доступна для заінтересованих осіб. Земельна ділянка [PERSON] помилково включена в державний акт ОСББ «Тихий». Вважає, що даний спір можна вирішити мирним шляхом , а саме внести виправлення в межі земельних ділянок землекористувачів. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши надані письмові докази, давши їм правову оцінку суд знаходить, що позов частково підлягає до задоволення. Відповідно до ч.4ст.174 ЦПК україни суд у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник відповідача 2 Радивилівської міської ради [PERSON] і Управління Держгеокадастру в Радивилівському районі [PERSON] фактично визнали позовні вимоги. Крім того підставність і обґрунтованість позову доводиться іншими доказами по справі. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії РВ №047243, виданого Радивилівською міською радою 21.06.2004р. на підставі рішення від 31.03.2004р. №127 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №137, [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0021га, розташована за адресою м. Радивилів, вул. Тиха,12. Цільове призначення вищевказаної земельної ділянки - гаражне будівництво.(а.с.34-35) З листа начальника Управління держгеокадастру у Радивилівському районі [PERSON] №04-14/116 від 18.09.2015 року встановлено, що дана земельна ділянка внесена в базу даних державного земельного кадастру з кадастровим номером 5625810100:01:013:0013(а.с.25) [PERSON] у встановленому законом порядку на згаданій земельній ділянці побудував та набув у власність автогараж. Вказані обставини підтверджуються «Будівельним паспортом на будівництво автогаража на приватизованій земельній ділянці гр. [PERSON] по вул. Тиха, 12 у м. Радивилові 2004р.».(а.с.14-28) Даний гараж [PERSON] подарував [PERSON] на згідно Договору дарування від 18.11.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №1596. Згадане встановлено з показів сторін в судовому засіданні та договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] і [PERSON], про продаж квартири по вул.. Почаївська,32 і гаража в м. Радивилів по вул.. Тиха,12. Земельну ділянку за адресою м. Радивилів вул.. Тиха,12, яка належала [PERSON] і на якій був розміщений гараж, [PERSON] також подарував [PERSON] згідно з договором дарування від 28.12.2004 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2882.(а.с.11) Згідно умов Договору купівлі-продажу від 21.07.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за №1171 Продавець ([PERSON]Д.) передала у власність [PERSON] (прізвище після одруження - [PERSON]) [PERSON] 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] та гараж розміром 19 кв.м., який знаходиться в м. Радивилові, по вул.Тиха,12.(а.с10) Зміна прізвища позивача з «Краснопольська» на «Мовчан» доводиться свідоцтвом про шлюб серія І-ГЮ №036170. Виданим радивилівським відділом РАЦС 01.06.2008 року, актовий запис №39.(а.с.9) Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами вказаного вище договору купівлі-продажу - 21 липня 2006р.) при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля або споруда, могло переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Жодна цивільно-правова угода між [PERSON] і [PERSON] з приводу земельної ділянки площею 0,0021 га по вул.. Тиха,12 в м. Радивилів після укладення договору купівлі-продажу квартири і гаража укладена не була. А також державні акти на право власності та право користування даною земельною ділянкою у позивача відсутні. Однак на протязі тривалого часу з 2006 року по 2016 рік позивач належним чином володіє і користується земельною ділянкою на якій розташований гараж за адресою по вул.. Тиха 12 в м. Радивилів. 15 березня 2011 року Радивилівська міська рада рішенням №59 надала дозвіл об»єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул.. Тиха,12 в м. Радивилів. Суд знаходить, що дане рішення є законним не порушує прав і інтересів інших осіб в т.ч. і позивача, а тому підстав для визнання його недійсним в частині, зазначеній в позові, не вбачає. На підставі згаданого рішення ПП «Експерт-Рівне-Земля» виготовило проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул.. Тиха,12 в м. Радивилів. При складанні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,12 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул.. Тиха,12 в м. Радивилів експертами ПП «Експерт-Рівне-Земля» було допущено помилку і не враховано наявність на земельній ділянці за даною адресою земельної ділянки з кадастровим номером 5625810100:01:013:0013, яка зареєстрована на ім.»я [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку і якою на протязі 10 років правомірно володіє і користується позивач. Радивилівська міська рада не перевірила правильність і відповідність даних, вказаних в проекті землеустрою, і рішенням №128 від 17 листопада 2011 року затвердила згаданий проект та передала у власність ОСББ «Тихий» земельну ділянку площею 0,1411 га по вул.. Тиха 12 в м. Радивилів в т.ч. земельну ділянку з кадастровим номером 5625810100:01:013:0013, яка зареєстрована в державному земельному кадастрі як власність [PERSON]. Відповідно до ч.13 ст.123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів. А тому у відповідача 2 були правові підстави для відмови в затвердженні згаданого проекту землеустрою. Виходячи з вищевикладеного рішення Радивилівської міської №128 від 17.11.2011 року суперечить нормам закону і не може вважатися дійсним, а тому його слід визнати недійсним в частині затвердження Проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для обслуговування багатоквартирного житлового будинку та приналежних до нього господарських будівель і споруд площею 0,1411 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по вул.. Тиха,12 в м. Радивилів. В ст. 155 ЗК України зазначено у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта., яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою такий акт визнається недійсним. Відповідно до абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України ,,Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04. 2004р. № 7 власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Посилання представника відповідача 1 про те, що [PERSON] не є власником земельної ділянки площею 0,0021 га по вул.. тиха, 12 в м. Радивилів, а отже є неналежним позивачем так як належним власником є [PERSON]. який не уповноважував [PERSON] на звернення з позовом до суду та те, що оскаржувані правові акти не порушують прав позивача не заслуговують на увагу. В 2009 році законодавець вніс зміни в ст.377 ЦК України в якій закріпив «до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного) будівлю або споруду переходить право власності. Право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах встановлених для попереднього власника (землекористувача). Аналогічні зміни внесено в ст.120 ЗК України в якій зазначено, «у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розміщені ці об»єкти. До особи, яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину. На якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення». Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності-на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Крім того відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеною в Постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 р. у справі № 6-2цс15, при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Як встановлено в судовому засіданні Земельна ділянка площею 0,0021 га за адресою м. Радивилів вул.. Тиха,12, кадастровий номер 5625810100:01:013:0013 вже набула ознак об»єкта права власності при видачі Державного акта на право право власності на земельну ділянку на ім.»я [PERSON] та його державної реєстрації. Таким чином, на даний час [PERSON] є власником і належним користувачем земельної ділянки, площею 0,0021 га, розташованої за адресою м. Радивилів, вул. Тиха, 12. Відповідно до ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав" № 7 від 16.04.2004р. судам підвідомчі справи за заявами про визнання недійсними державних актів про право власності на землю. Чинним законодавством не передбачено визнання недійсним в частині Державного акту про право власності на землю. В судовому засіданні достовірно встановлено, що рішення Радивилівської міської ради Радивилівського району Рівненської області від 17.11.2011 року №128 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку та проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» в частині «затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі у власність земельної ділянки об»єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» площею 0,1411га по вул.. Тиха,12 в м. Радивилів за рахунок земель житлової та громадської забудови міста» та зобов»язань покладених на ОСББ «Тихий» як власників земельної ділянки та «Державний акт на право власності на земельну ділянку» серії ЯМ №485807, виданий 30.08.2012 року на ім.»я об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тихий» на земельну ділянку площею 0.1411га, яка знаходиться за адресою вул..Тиха,12 м. Радивилів Рівненської області, та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №562180002000013 видані з порушенням вимог норм чинного законодавства, а тому їх слід визнати недійсними. Суд також не може погодитися з посиланням представника відповідача 1 про те, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду і просить застосувати стролки давності і відмовити в позові за строком давності. З наданих позивачем доказів в судовому засіданні встановлено, що позивачу стало відомо про порушення її прав власника і користувача в 2015 році. Доказів, які б спростували покази позивача, відповідачами суду не надано.

Outcome: dismissed