Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, протягом судового розгляду справи неодноразово змінювала та уточнювала свої позовні вимоги (а.с.2-5, 27-31, 45, 212, 230, 248), зазначивши в їх обґрунтування наступне. Протягом часу з 31.07.2009 року по 30.10.2013 року на підставі трудового договору, зареєстрованого у Новоазовському центрі зайнятості 03.08.2009 року за № 05710900239, вона працювала у відповідача [PERSON] продавцем непродовольчих товарів в магазині «[INFO]», розташованому в [ADDRESS], з окладом 647 гривень на місяць. За час роботи відповідачем порушувалися вимоги трудового законодавства в частині виплати їй заробітної плати, індексації та компенсації заробітної плати. Ні індексація, ні компенсація не були виплачені їй жодного разу. А враховуючи, що сума індексації та компенсації заробітної плати не була виплачена їй при звільненні вважає, що на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП України стягненню з відповідача також підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В остаточній редакції позовних вимог просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за жовтень 2010 р. в сумі 934,55 грн., індексацію заробітної плати в сумі 4820,62 грн., компенсацію заробітної плати в сумі 4820,62 грн., середній заробіток в сумі 6776,76 грн., а всього 17352,55 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутність за присутності її представника адвоката [PERSON] (а.с.211). В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] постійно продовжував то зменшувати, то збільшувати розмір позовних вимог, змінювати предмет та підстави позову, остаточно з посиланням на розрахунок спеціаліста просив позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутність за присутності її представника адвоката [PERSON] (а.с.21). Представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що визнає позовні вимоги лише в частині виплати індексації та компенсації заробітної плати, проте він не погоджується з розрахунком суми індексації та компенсації, наданої позивачем, вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума індексації та компенсації згідно з розрахунком, наданим останнім. В своїх письмових поясненнях, наданих суду (а.с.263-264) представник відповідача адвокат [PERSON] зазначив, що розрахунок індексації та компенсації заробітної плати, наданий спеціалістом за клопотанням представника позивача містить помилки та проведений в порушення вимог Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, «Порядку проведенню індексації грошових коштів населення», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Наданий відповідачем розрахунок індексації заробітної плати та компенсації за затримку її виплати, який складає 981,35 грн. та 56,29 грн. відповідно, проведений в точній відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.251-253). Позовні вимог в частині стягнення середнього заробітку за затримку цих виплат при звільненні задоволенню не підлягають, оскільки до звільнення вказана сума індексації у розмірі 981,35 грн. не нараховувалася та не виплачувалася, законом передбачено нарахування та виплата компенсації за затримку її виплати у розмірі 56,29 грн., яка нараховується та виплачується у розмірі та в порядку, передбаченому вищевказаними законодавчими актами. Виплати середнього заробітку за затримку виплати індексації заробітної плати та компенсації за затримку її виплати законом не передбачено. Крім того, просить врахувати, що позивач звернувся до суду з позовом 06.11.2013 року з вимогами про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати, компенсації за роботу в святкові, вихідні дні та обіденну перерву, компенсацію за невикористану відпустку в 2013 році, які в подальшому за його заявою були залишені без розгляду. І після цього позивач продовжувала то зменшувати, то збільшувати свої позовні вимоги, змінювати предмет та підстави позову, подавши вісім відповідних заяв, одного разу позивач без поважних причин не з'явилася в судове засідання, таким чином з боку позивача порушено право відповідача на розгляд справи у розумні строки. Вимога щодо виплати невиплаченої заробітної плати за жовтень 2010 р. в сумі 934,55 грн., не підлягає задоволенню, оскільки на відомості на виплату грошей за жовтень 2010 р. мається підпис позивача, а на розрахунково-платіжної відомості за жовтень 2010 р. позивач помилково поставила свій підпис в графі перед прізвищем [PERSON] Суд, вислухавши в судовому засіданні представників сторін, спеціаліста, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що протягом часу з 31.07.2009 року по 30.10.2013 року на підставі трудового договору, зареєстрованого у Новоазовському центрі зайнятості 03.08.2009 року за № 05710900239, вона працювала у відповідача ФО-П [PERSON] (а.с.49) продавцем непродовольчих товарів в магазині «[INFO]», розташованому в [ADDRESS], з окладом 647 гривень на місяць, що визнано сторонами та їх представниками в судовому засіданні, підтверджено копією трудового договору та копією трудової книжки позивача (а.с.32-37). За вказаний період позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується табелями, платіжними відомостями на заробітну плату, розрахунково-платіжними відомостями, відомостями на виплату грошей (а.с.59-203). Судом встановлено, що протягом зазначеного періоду роботи позивачу жодного разу не була нарахована і виплачена індексація заробітної плати та компенсацію у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Вказана обставина також визнана представником відповідача, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. В судовому засіданні залучена за клопотанням представника позивача у якості спеціаліста [PERSON] пояснила, що зроблений нею розрахунок індексації та компенсації заробітної плати було проведено на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Розрахунок середнього заробітку проведено на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 року № 100. При проведенні розрахунку індексації нею були застосовані щорічні індекси інфляції по Донецькій області, як того вимагають положення чинного законодавства. Розрахунок середнього заробітку проводився за останні два місяці роботи за мінусом компенсації, яка не входить до середнього заробітку. В своїх додаткових письмових поясненнях, наданих суду (а.с.258-261) спеціаліст [PERSON] зазначила, що розрахунок, проведений ФО-П [PERSON], взагалі є правильним та відповідає моменту нарахування індексу інфляції і компенсації на кожний місяць фактично. Тобто, якби індексація та компенсація проводились вчасно щомісячно, як то вимагає чинне законодавство. Однак, індексація і компенсація своєчасно не нараховувалися, а тому проведений [PERSON] розрахунок у травні 2014 року не може відповідати показникам, наприклад 2009 року, бо в період з 2009 року по 2014 рік були змінені ціни на продукти харчування, тощо. А тому виникає питання про компенсацію втрат, оскільки нарахування проводилась в 2014 році по показникам 2009 року. Відповідно до розрахунку суми індексації заробітної плати [PERSON] та компенсації у зв'язку з порушенням термінів її виплати, наданого відповідачем [PERSON], сума індексації складає 981,35 грн., а сума компенсації 56,29 грн., а всього 1037,64 грн. (а.с.251-253). Відповідно до розрахунку суми індексації заробітної плати [PERSON] та компенсації у зв'язку з порушенням термінів її виплати, наданого спеціалістом [PERSON], сума індексації складає 4820,62 грн., а сума компенсації, також 4820,62 грн. (а.с.248). Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 7011,65 грн. (а.с.260-261). Судом перевірено та встановлено, що на відомостях на виплату грошей за жовтень 2010 р. мається підпис позивача, а на розрахунково-платіжної відомості за жовтень 2010 р. позивач помилково поставила свій підпис в графі перед прізвищем [PERSON], тобто позивач отримала заробітну плату за жовтень 2010 р. в сумі 934,55 грн. (а.с.227-228). Тому, в зазначеній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін є показником, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а порогом індексації є величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Згідно ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. За ст. 2 «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Згідно до ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. На підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», в разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за ч. 1 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Визначення правил обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, закріплено у «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Згідно до п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з 6 березня 2003 р. (дати опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 01 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період не виплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Аналізуючи розрахунки індексації заробітної плати та компенсації у зв'язку з порушенням термінів її виплати, надані сторонами, суд погоджується з розрахунком, наданим відповідачем [PERSON], оскільки він проведений відповідно до вимог вищевказаних нормативних актів, а крім того, з ним фактично погодилась і спеціаліст [PERSON] в своїх письмових поясненнях. Щодо розрахунку наданого спеціалістом [PERSON], то він, на думку суду, проведений з порушеннями вимог чинного законодавства. А саме при розрахунку спеціалістом був застосований загальний індекс інфляції за 2010- 2013 роки, що суперечить «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, відповідно до якого для визначення коефіцієнту приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації заробітної плати береться не загальний за рік, а щомісячний індекс інфляції протягом року. А потім коефіцієнт помножується на прожитковий мінімум. Крім того, при розрахунку спеціалістом не враховано, що у відповідності з вказаним Порядком прибуток індексується тільки у межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб у відповідності із Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року та Законами України Про державний бюджет України на 2009 - 2013 роки. При цьому індекси споживчих цін при розрахунку індексації беруться у відповідності з опублікованими даними Держкомстату. Якщо заробітна плата перевищує прожитковий мінімум, то вона індексується тільки у межах прожиткового мінімуму. З урахуванням вищенаведених вимог закону при розрахунку суми індексації заробітної плати для кожного працівника визначається базовий місяць, в якому індексація не проводиться. Не індексується також місяць, в якому працівник перебував в черговій відпустці або на лікарняному. У відповідності із Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 розрахунок компенсації проводиться лише при затримки виплат індексації заробітної плати на один та більше календарних місяців. При розрахунку компенсації шляхом перемноження щомісячних індексів інфляції визначається величина приросту індексу споживчих цін. В даному випадку розрахунок компенсації проводиться при виплаті з лютого 2014 року у зв'язку з відсутністю в друку даних Держкомстату про індекси інфляції, які використовуються для розрахунку компенсації при її виплаті в березні - квітні 2014 року. На підставі викладеного, суд встановив, що розмір заборгованості з індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті у відповідача [PERSON] перед позивачем становить загальний розмір 1037,64 грн., у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд на підставі викладеного, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку із ним по індексації заробітної плати при його звільненні, та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що [PERSON] звільнена з роботи 30 жовтня 2013 року (а.с.32). На час звільнення позивача повний розрахунок з ним проведено не було: залишилася невиплаченою сума з індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті в розмірі 1037,64 грн. До дня ухвалення рішення позивачу вказана сума не виплачена. Враховуючи вказані обставини, середній заробіток за час затримки розрахунку повинен вираховуватись з моменту звільнення позивача - 30 жовтня 2013 року по день винесення рішення - 12 травня 2014 року, тобто за 132 робочі дні. Згідно до наданого суду спеціалістом розрахунку середньої заробітної плати (а.с.260-261) вбачається, що позивачці [PERSON] була нарахована заробітна плата за останні 2 календарних місяці роботи, а саме: за вересень 2013 року у сумі 1150,00 грн. та жовтень 2013 року у сумі 1100,00 грн., а всього у сумі 2250,00 грн. Середньоденна заробітна плата становить: 52,33 грн. (2250,00:43). Середньомісячна заробітна плата становить: 52,33х(43:2)=1125,10 грн. Позивачем заявлено вимоги на суму: 9641,24 грн. (сума індексації - 4820,62 грн. + сума компенсація - 4820,62 грн.) З урахуванням наведених вимог закону, частка, яку становить сума індексації заробітної плати та компенсації за затримку у її виплаті на суму 1037,64 грн. від заявлених вимог - 9641,24 грн. в порівняні із середнім заробітком, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судом визначена в розмірі 10,76%=(1037,64: 9641,24 х100) При цьому, середній заробіток за період затримки розрахунку - з 30 жовтня 2013 року по 12 травня 2014 року, з урахуванням середньоденної заробітної плати та визначеної судом частки, буде становити: 743,25грн.=(52,33грн. середньоденний заробіток х 132 робочі дні =6907,56 грн.х10,76:100). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: сума індексації заробітної плати - 981,35 грн., сума компенсації заробітної плати - 56,29 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку - 743,25 грн., а всього - 1780,89 грн., з вирахуванням податків та інших обов'язкових платежів і зборів, які підлягають вирахуванню при виплаті заробітної плати. За правилами ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 229,40 гривень.

Outcome: partial