Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] (відповідачі), у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] , разом з по господарськими будівлями та право на земельну частку (пай) розміром 0,86 умовних кадастрових гектарах, яка належала батькові [PERSON] на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 21.05.1997 №315. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, а саме: на частку у майні колгоспного двору, що знаходиться в [ADDRESS] та на земельну частку пай, розміром 0,86 умовних кадастрових гектари у ССП «Кохавино». Після смерті батька спадщину фактично прийняла мати, проте юридично не оформила. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла. Зазначений житловий будинок відноситься до категорії колгоспного двору, до складу якого станом на 30.06.1990 входили батько [PERSON] - голова двору, мати [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] 21.05.2018 вона звернулася до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак у цьому їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай). Її брат і сестра відмовляються від спадщини на її користь. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Крім цього, у заяві зазначила, що на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні на користь [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Крім цього, у заяві зазначив, що на частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні на користь [PERSON] . Заяви, клопотання учасників справи. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та про уточнення позовних вимог (а.с.48). Відповідач [PERSON] подав заяви про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив про визнання позову, не претендування на частку у майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні на користь [PERSON] (а.с.46, 51). Відповідачка [PERSON] подала заяви про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначила про визнання позову, не претендування на частку у майні колгоспного двору та відмову від частки у спадковому майні на користь [PERSON] (а.с.47, 52). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.41-42). Ухвалою підготовчого засідання від 05.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.49). Ухвалою судового засідання від 14.01.2021 судом постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.53). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від [INFO], [INFO] та [INFO] (а.с. 31, 33, 35). 07.08.1982 [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб в Станіславчицькій сільській раді Бродівського району Львівської області. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.34). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27.07.1989 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.4). Згідно з технічним паспортом від 14.02.2018, в [ADDRESS] розташований житловий будинок «А-1», разом з господарськими будівель і спорудами, а саме: сараєм «Б», воротами №1, огорожею №2, колодязем «к» (а.с.5-6). Згідно з витягом із Книги реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай) по Гніздичівській селищній раді, [PERSON] належить земельна частка (пай) в умовних кадастрових га розміром 0,86 у колективному с/г підприємстві ССП «Кохавино» на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 21.05.1997 року за №315 (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] у с. Покрівці Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.02.1999, а [PERSON] померла [INFO] у місті Львів Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 12.11.2008 (а.с.13, 14). Відповідно до довідок ВК Гніздичівської селищної ради Жидачівського району від 01.02.2018 №171 та №172, до дня смерті і на день смерті з [PERSON] були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а до дня смерті і на день смерті з [PERSON] був зареєстрований та проживав [PERSON] (а.с.15, 16). Витягом з погосподарської книги від 01.02.2018 встановлено, що станом на 30.06.1990 у житловому будинку по [ADDRESS] , який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] , члени колгоспного двору: жінка [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] (а.с.17). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №697-XII), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону №697-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Нормою статті 527 передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Приписами статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 2 статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Нормою частини 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали [PERSON] - голова двору, а також члени колгоспного двору: [PERSON] - дружина голови двору, [PERSON] - син, [PERSON] - донька. Станом на 15.04.1991 ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/4 частці цього двору. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті [INFO] відкрилася спадщина (зокрема на 1/4 частку у колгоспному дворі та на земельну частку (пай) і право на спадкування одержали спадкоємці за законом. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до положень статті 529 ЦК УРСР були дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, як вбачається з аргументів позивачки, які повністю визнали відповідачі, спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише [PERSON] , яка фактично вступила в управління спадковим майном. За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті [INFO] відкрилася спадщина (зокрема на належну їй 1/4 частку у колгоспному дворі як члена цього двору, 1/4 частку у колгоспному дворі та земельну частку (пай), які вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ) і право на спадкування одержали спадкоємці за законом. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до приписів статті 1261 ЦК України були діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, [PERSON] та [PERSON]. відмовилися від належних їм часток у спадковому майні після смерті [PERSON] , про що ствердили у поданих ними письмових заявах, що, у свою чергу, узгоджується з приписами частини 2 статті 1174 ЦК України, відтак єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] . Отже, [PERSON] як спадкоємиця першої черги за законом після смерті [PERSON] має право на спадкування 1/2 частки у майні колгоспного двору - житлового будинку «А-1», разом з відповідною часткою господарських будівель і споруд (сарай «Б», ворота №1, огорожа №2, колодязь «к»), що знаходиться по [ADDRESS] та на земельну частку (пай) площею 0,86 в умовних кадастрових гектарах на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай), який видано на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 21.05.1997 №315 та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів за №188, тому у цій частині позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Водночас, суд звертає увагу на те, що у письмових заявах відповідачі [PERSON] та [PERSON]. (а.с.51, 52) також ствердили про визнання позову повністю та не претендування на частку у майні колгоспного двору. Надаючи оцінку такій позиції відповідачів суд зазначає, що визнання позову відповідачами не є безумовною підставою для його повного задоволення, оскільки ця обставина не позбавляє позивачку обов`язку довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог належними та допустимим доказами. Водночас суд, здійснивши оцінку наданих сторонами доказів, зобов`язаний ухвалити рішення, яке ґрунтуватиметься на засадах верховенства права і буде законним та обґрунтованим. Позиція відповідачів [PERSON] та [PERSON] щодо не претендування на частку у майні колгоспного двору не породжує жодних юридичних наслідків, у тому числі і для позивачки, оскільки вона не була членом колгоспного двору та не проживала станом на 30.06.1990 по [ADDRESS] , що підтверджується безпосередньо дослідженим у судовому засіданні витягом з погосподарської книги (а.с.17). Таким чином, на переконання суду, відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частку у майні колгоспного двору, на яку не претендує [PERSON] , та на 1/4 частку у майні колгоспного двору, на яку не претендує [PERSON] , так як [PERSON] не є останнім членом цього колгоспного двору, тому позов у цій частині (визнання права власності на ці частки за позивачкою) задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на приписи статті 13 ЦПК України, вважає, що позов слід задовольнити частково. На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1174, 1196 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial