Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Верчанської середньої загальноосвітньої школи про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та просить визнати незаконним та скасувати наказ № 86-к від 31.08.2020 про її звільнення та поновити її на роботі на посаді вчителя математики Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 і до поновлення її на роботі та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що з 05.12.2002 її було прийнято на роботу у Верчанську СЗОШ І-ІІ ступенів на посаду вчителя математики. Згідно з наказом № 86-к від 31.08.2020 звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників. Проте жодних підстав для її звільнення не було, оскільки не проводилася реорганізація, кількість класів, яка була до її звільнення, залишилась, а педагогічне навантаження, тобто кількість уроків, які вона мала до звільнення, також залишились та були передані іншим вчителям. При її звільненні відповідно до наказу № 86-к від 31.08.2020 відповідач посилався на ст. 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту», яка передбачає, що норма навантаження на одну тарифну ставку складає 18 годин, та п. 5 Типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, який передбачає, що кількість ставок учителів залежить від кількості годин за навчальним планом з урахуванням норм на ставці 18 навчальних годин на тиждень. Проте при її звільненні не враховано, що заради забезпечення освітнього процесу та проведення корекційно-розвиваючих занять з робочого навчального плану в тих школах, де здійснюється навчання дітей з особливими потребами, вводяться нові посади вчителів, виділяється норма щодо навчання дітей з особливими освітніми потребами в інклюзивних класах. При її звільненні у зв`язку зі скороченням чисельності працівників не враховано і те, що вона писала на ім`я директора школи 21.05.2020 заяву, в якій надала згоду працювати на неповне тижневе навантаження, оскільки з неповним навантаженням у даній школі вона працювала 18 років, та просила донавантажити її до повного тижневого навантаження при можливості. Така можливість була, оскільки директор [PERSON] у 2019-2020 навчальному році працював на повну ставку директора школи та ще мав 4 години математики. Крім цього, з невідомих причин базові години з індивідуальної форми навчання учениці 5 класу [PERSON] були надані вчителям початкових класів, чим було збільшено їх тижневе навантаження до 27 годин, хоча орієнтовно 2-4 години математики як вчитель математики могла проводити вона. Крім цього, їй можна було запропонувати і ведення математичного гуртка, а це ще 1 година тижневого педагогічного навантаження, чого зроблено не було. При розгляді питання про педагогічне навантаження тарифікаційною комісіє не взято до уваги бажання батьків 6 класу, а на даний час 7 класу, які звернулися з письмовою заявою, щоб у їх дітей були індивідуальні години з математики, які б проводила вона. Звертає увагу, що в школі залишились педагогічні працівники, які працюють з неповним педагогічним навантаженням. Зокрема, [PERSON] - вчитель зарубіжної літератури 16,5 годин; [PERSON] - вчитель української мови та літератури 15 годин; [PERSON] - вчитель української мови та літератури 11 годин; [PERSON] - вчитель біології та хімії 13,5 годин; [PERSON] вчитель музичного мистецтва 9 годин; [PERSON] - вчитель фізкультури 15 годин; [PERSON] - вчитель географії 9 годин. Крім цього, просить врахувати, що її звільнення відбулося в умовах карантину. Відтак вважає звільнення її з роботи незаконним, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Представник відповідача Верчанської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній повністю не визнає позов з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту» встановлено норму педагогічного навантаження на одну тарифну ставку 18 навчальних годин на тиждень. Пунктом 5 Типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти встановлено, що кількість ставок вчителів визначається виходячи з кількості годин за навчальними планами, розробленими на основі Типової освітньої програми, з урахуванням інваріативної та варіативної складових, з урахуванням норми на ставку 18 навчальних годин на тиждень. Педагогічною радою Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів відповідно до Типової освітньої програми закладів освіти ІІ ступеня, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України № 405 від 20.04.20218, прийнято рішення № 8 від 26.05.2020 про схвалення навчальних планів для 5-9 класів на 2020-2021 навчальний рік, відповідно до яких загальна кількість годин з освітньої галузі математика (предметів: математика, алгебра і геометрія) становить 20 навчальних годин на тиждень. Дане рішення затверджено наказом директора Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів № 40 від 27.06.2020. Впродовж 2019-2020 навчального року в школі освітню діяльність з предметів математика, алгебра та геометрія проводили два вчителя математики [PERSON] та [PERSON] з педагогічним навантаженням 10 та 9,5 начальних годин відповідно, що є неповним педагогічним навантаженням на одного вчителя. На підставі наведеного директором школи видано наказ № 42-0 від 29.05.2020 про проведення скорочення чисельності вчителів математики, а саме: скорочення однієї посади вчителя математики. Даний наказ було доведено до відома профспілковій організації та педагогічним працівникам. За результатом розгляду інформації про скорочення чисельності працівників дирекцією школи отримано погодження профспілкового комітету щодо проведення скорочення чисельності однієї посади вчителя математики. На підставі даного наказу вчителів математики [PERSON] та [PERSON] було попереджено про можливе звільнення із займаної посади вчителя математики та відсутність вакантних посад. Враховуючи переважне право на залишення на роботі, визначене ст. 42 КзЗпП України, встановлено, що переважне право на залишення на роботі має [PERSON] з кваліфікаційною категорією - спеціаліст вищої категорії та стажем роботи 35 років. Скеровано подання до профспілкового комітету про надання дозволу на розірвання трудового договору з [PERSON] та отримано відповідь, що остання не є членом профспілкової організації, а тому подання не розглядалося. 31.08.2020 у перший робочий день після виходу з відпустки [PERSON] звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпПУ. Також наказом № 78-о від 31.08.2020 проведено розподіл педагогічного навантаження на 2020-2021 навчальний рік, яким вчителю математики [PERSON] закріплено 20 годин математики, алгебри та геометрії в 5-9 класах Верчанської СЗОШ I-II ступенів. Вважає, що звільнення [PERSON] проведено відповідно до чинного законодавства, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. [PERSON] відповідно до наданих процесуальних прав подано відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що покликаючись на ст. 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту» директор Верчанської СЗОШ I-II ступенів [PERSON] не вказує частину п`яту цієї статті, відповідно до якої педагогічне навантаження педагогічного працівника закладу освіти обсягом менше норми, передбаченої цією статтею, встановлюється за його письмовою згодою. Тобто дана стаття передбачає і тим самим дає право вчителеві працювати обсягом менше норми 18 навчальних годин на тиждень, тобто на неповне тижневе навантаження. Що стосується педагогічного навантаження вчителя [PERSON] в кількості 10 годин, то зазначене не відповідає дійсності, оскільки окрім навчальних годин математики у даного вчителя були ще години фізики та математичного гуртка, тобто даний вчитель працював на повне тижневе навантаження, однак їй також було надіслано попередження про скорочення.. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 вересня 2020 року головуючим суддею визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 37/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2020 позовну заяву [PERSON] до Верчанської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без руху, позивачці надано десятиденний термін для усунення недоліків /а.с. 38-40/. 13.10.2020 позивачкою подано суду заяву, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 05.10.2020 /а.с. 45-48/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.10.2020 позовну заяву [PERSON] до Верчанської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 03.11.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 51/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.01.2021 закрито підготовче провадження у даній справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.02.2021 /а.с. 159/. Ухвалою від 25.02.2021 справу розглядом відкладено на 01.04.2021 /а.с. 166/. Розгляд справи по суті відбувся 05.05.2021 за участі позивачки [PERSON] , її представника адвоката Волоховського О.І. та представника відповідача [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Волоховський О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, відповіді на відзив, та наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача Верчанської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів [PERSON] позов заперечив з підстав, наведених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 12.06.2002 позивачка [PERSON] постійно працювала на посаді вчителя математики Верчанської ЗШ з тижневим навантаженням 9,5 годин, про що свідчить наказ № 656 від 05.12.2002 /а.с. 6/. Наказом директора школи № 38-о від 18.05.2020 створено тарифікаційну комісію з проведення тарифікації педагогічних працівників на 2020-2021 навчальний рік /а.с. 67/. Заявою від 21.05.2020 позивачка [PERSON] надала згоду працювати на неповне тижнева навантаження у 2020-2021 навчальному році та просила донавантажити її до повного тижневого навантаження /а.с. 17/. Заявою від 21.05.2020 класний керівник 6 класу [PERSON] повідомила директора школи про бажання учнів 6 класу відвідувати індивідуальні заняття з української мови, англійської мови та математики /а.с. 29/. Протоколи тарифікаційної комісії № 1 від 22 травня 2020 року, № 2 від 02 червня 2020 року та № 3 від 31 серпня 2020 року містять інформацію про Освітню програму школи та розподіл педагогічного навантаження та додаткових годин на 2020-2021 навчальний рік /а.с. 30-36/. Згідно з протоколом засідання педагогічної ради Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів № 8 від 26.05.2020 затверджено освітню програму, навчальні плани та додаткові години на вивчення навчальних предметів у 2020-2021 навчальному році /а.с. 60-66, 93-96/. Наказом директора школи від 29.05.2020 № 42-0 «Про скорочення чисельності працівників» проведено скорочення чисельності вчителів математики Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів, скоротивши одну посаду вчителя математики /а.с. 9, 97/. Судом встановлено, що 17.06.2020 директором школи направлено голові профспілкового комітету Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів подання за № 46 про надання дозволу на розірвання трудового договору з [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників /а.с. 28/. Попередженням про скорочення чисельності працівників від 18.06.2020 [PERSON] повідомлено про можливе її звільнення із займаної посади вчителя математики Верчанської СЗОШ I-II ступенів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та відсутність вакантних посад, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування /а.с. 18/. Наказом № 44-о від 02.06.2020 затверджено попередній розподіл педагогічного навантаження педагогічних працівників на 2020-2021 навчальний рік, згідно з яким загальна кількість годин предметів математики, алгебри та геометрії становить 20 годин на тиждень /а.с. 19-21/. Відповідно до наказу № 86-к від 31 серпня 2020 року «Про звільнення [PERSON] » звільнено [PERSON] , вчителя математики Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів з 31.08.2020 у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с. 7/. Згідно з Тарифікаційним списком вчителів та інших працівників Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів на 01.09.2020 освітню діяльність з предметів математика, алгебра та геометрія проводить виключно вчитель математики [PERSON] з педагогічним навантаженням 20 начальних годин на тиждень + 1 година керівництво математичного гуртка /а.с. 10-15/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з незгодою позивачки із звільненням її з посади вчителя математики Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява №20347/03) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вимог трудового законодавства у справах про поновлення на роботі, в яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. При цьому розгляд та вирішення трудових спорів повинні спрямовуватися на охорону конституційного права кожного на працю (Постанова Верховного Суду від 23.01.2018 в справі № 273/212/16-ц). Дослідженими обставинами справи судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з Верчанською СЗОШ І-ІІ ступенів та працювала на посаді вчителя математики постійно з 12.06.2002 з тижневим навантаженням 9,5 годин. 31.08.2020 [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності вчителів математики відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 86-к від 31.08.2020. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями частини 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У частині першій статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у частині другій цієї статті. Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Тому оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не вважається належним способом захисту. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи (Постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 451/706/18). Відповідно до частин 1, 6 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган. Відповідно до частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Верховний Суд у своїй постанові від 10.09.2018 в справі № 487/6407/16-ц та аналогічно у постанові від 15.04.2020 в справі № 490/7708/18 зауважив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, видаючи наказ «Про скорочення чисельності працівників» № 42-0 від 29.05.2020, мав за мету з урахуванням схвалених навчальних планів на 2020-2021 навчальний рік, відповідно до яких загальна кількість годин з освітньої галузі математика (предметів: математика, алгебра, геометрія) становить 20 навчальних годин на тиждень, провести скорочення чисельності вчителів математики з метою забезпечення повним педагогічним навантаженням вчителів математики з урахуванням норми на одну тарифну ставку 18 навчальних годин на тиждень. Дійсно, ст. 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту» встановлено, що педагогічна діяльність вчителя включає: діяльність у межах його педагогічного навантаження, норма якого на одну тарифну ставку становить 18 навчальних годин на тиждень. Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про повну загальну середню освіту» штатні розписи державних і комунальних закладів загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування і типів розробляються на основі типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, та затверджуються керівником закладу загальної середньої освіти за погодженням із засновником або уповноваженим ним органом. Разом з тим, пунктом 5 Типових штатних нормативів закладів загальної середньої освіти не встановлюється норми щодо визначення кількості вчителів. Кількість ставок вчителів визначається, виходячи з кількості годин за навчальними планами, розробленими на основі Типової освітньої програми, з урахуванням інваріантної та варіативної складових, поділу класів на групи при вивченні окремих предметів, кількості годин, передбачених для індивідуального та групового навчання учнів, інших вимог законодавства щодо організації освітнього процесу, з урахуванням норми на ставку 18 навчальних годин на тиждень. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту» розподіл педагогічного навантаження у закладі освіти затверджується його керівником відповідно до вимог законодавства. Педагогічне навантаження педагогічного працівника закладу освіти обсягом менше норми, передбаченої цією статтею, встановлюється за його письмовою згодою. Слід зазначити, що позивачка [PERSON] була прийнята на роботу з неповним педагогічним навантаженням та, як встановлено судом, та не заперечується відповідачем всю трудову діяльність (понад 18 років) працювала з неповним педагогічним навантаженням. Крім цього, 21.05.2020 повторно надала керівництву школи заяву-згоду на роботу з неповним педагогічним навантаженням. Проте при винесенні оскаржуваного наказу про звільнення позивачки у зв`язку зі скороченням чисельності працівників відповідач зазначеного не врахував. Суд звертає увагу, що жоден із нормативно-правових актів, які регулюють діяльність освітніх закладів, не встановлює визначення мінімального рівня (мінімальної кількості навчальних годин), які визначають рівень неповного педагогічного навантаження. Затвердженими навчальними планами для 5-9 класів на 2020-2021 навчальний рік у Верчанській СЗОШ І-ІІ ступенів загальна кількість годин з освітньої галузі математика (предметів: математика, алгебра та геометрія) становить 20 навчальних годин на тиждень + 1 година керівництво математичного гуртка. При цьому, у 2019-2020 навчальному році така становила 19,5 годин, а освітню діяльність з предметів: математика, алгебра та геометрія проводило двоє вчителів математики. Тобто при збільшенні загальної кількості годин в освітній галузі математика на 1,5 годину відповідач приймає рішення про скорочення чисельності вчителів математики. Суд вважає безпідставним покликання представника відповідача на неповне навантаження двох вчителів математики у 2019-2020 навчальному році, оскільки з представлених суду документів встановлено, що протягом 2019-2020 навчального року в школі освітню діяльність з предметів математика, алгебра та геометрія проводили два вчителя математики [PERSON] та [PERSON] . При цьому вчитель [PERSON] крім математики (предметів: математика, алгебра та геометрія) здійснювала освітню діяльність з предмета фізика та відповідно була забезпечена повним педагогічним навантаженням з урахуванням норми на тарифну ставку в розумінні ст. 24 Закону України «Про повну загальну середню освіту». Розподіл навчальних годин на 2020-2021 навчальний рік з предметів математика, алгебра, геометрія, фізика відбувся тільки 31.08.2020 після фактичного звільнення [PERSON] . Відтак судом ставиться під сумнів обґрунтованість та економічна доцільність ініційованого відповідачем скорочення. Так, ініціюючи скорочення чисельності працівників, відповідач зосередив свою увагу виключно на вчителях математики. Проте з досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що у 2019-2020 навчальному році освітню діяльність з предметів українська мова та література здійснювало троє вчителів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які і в 2020-2021 навчальному році продовжили здійснювати освітню діяльність з предметів українська мова та література з неповним педагогічним навантаженням, а саме: 10, 11 та 5 годин відповідно. Суд звертає увагу на той факт, що при визначенні переважного права на залишення на роботі директором школи [PERSON] одноособово було надано таке вчителю [PERSON] . Суд ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість рішення відповідача з приводу вибору саме кандидатури позивачки на вивільнення, оскільки, на думку суду, з метою повноти та всебічності з`ясування усіх обставин директору школи для вирішення питання щодо переважного права на залишення на роботі вчителя математики доцільно було б створити комісію, яка б колегіально прийняла рішення, хто із вчителів математики має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці та переваги на залишенні на посаді. Доказів протилежного відповідачем суду не надано, як не надано штатного розпису до і після скорочення та матеріалів про скорочення фонду оплати праці у вигляді економічних розрахунків. Судом встановлено, що звільнення позивачки [PERSON] було предметом перевірки Управління Держпраці у Львівській області, за результатом якої на відповідача було складено постанову про накладення штрафу № ЛВ26554/1403/АВ/ФС від 21.12.2020 в розмірі 15000 грн за ненадання документів для проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, в тому числі і штатного розпису /а.с. 151/. Окрему увагу суд вважає за необхідне звернути на те, що листом Міністертсва освіти і науки України «Щодо організації освітнього процесу в закладах загальної середньої освіти під час карантину» № 1/9-173 від 23 березня 2020 року надано рекомендації щодо окремих питань трудових відносин. Зокрема, наголошено, що згідно з рішенням Уряду (протокол № 8 від 18.03.2020) та з метою попередження проявів грубих порушень конституційного права на працю працівників керівникам закладів загальної середньої освіти необхідно утримуватися від звільнення працівників без їхньої згоди у період запровадження карантину на території України. Також повідомлено щодо заборони (недопущення) звільнення працівників закладів загальної середньої освіти державної форми власності без їхньої згоди у період встановленого карантину. Проте вказаних обмежень відповідачем не дотримано. Зазначені вище норми законодавства, на думку суду, є беззаперечними підставами для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивачки [PERSON] . Також суд вважає за необхідне наголосити на наступному. Відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Слід зауважити, що хоча згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, однак скорочення посади, яку займав працівник, не є підставою для відмови в задоволенні позову про поновлення на роботі. У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису, ввівши скорочену посаду (постанова Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 756/6746/16-ц). Отже, внаслідок задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення [PERSON] її слід поновити на роботі на посаді вчителя математики Верчанської СЗОШ І-ІІ ступенів з 01 вересня 2020 року. За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення позивачки відбулось 31.08.2020, відтак для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, за основу береться заробітна плата за фактично відпрацьовані позивачкою повних два календарні місяці, що передували дню звільнення, а саме: червень та липень 2020 року. Згідно з довідкою про доходи № 322 від 23.09.2020 заробітна плата [PERSON] у червні 2020 року становила 4330,58 грн, у липні 2020 року - 4530,96 грн /а.с. 8/. Довідку про доходи від 16.10.2020 № 976 суд не бере до уваги, оскільки така не відображає вихідних даних, необхідних для проведення розрахунку. Кількість робочих днів у червні 2020 року становить 20 днів, у липні 2020 року - 23 дні. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає: (4330,58 грн + 4530,96 грн) : (20 днів + 23 дні) = 206,08 грн. Кількість днів вимушеного прогулу з 01.09.2020 по день поновлення на роботі 05.05.2020 становить 170 днів. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивачки, що період вимушеного прогулу є період з моменту звільнення до моменту поновлення, при цьому рішення про поновлення підлягає негайному виконанню. Законодавець чітко регламентує та пов`язує стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу саме з вищевказаним періодом. З урахуванням викладеного з відповідача Верчанської середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 35033,60 грн (206,08 грн х 170 днів). Разом з тим, пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Зважаючи на викладене, повністю, всебічно та об`єктивно проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов переконливого висновку, що звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог ст. 40, 49-2 КЗпП України, що є підставою для її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивачки в сумі 1681,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Наведена правова позиція викладена в додатковій Постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер № 82 на ведення цивільної справи, договір про надання правової допомоги від 02.11.2020, оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру від 28.09.2020 про сплату 350 грн та оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.02.2021 про сплату 1100 грн /а.с. 54-56, 150, 177/. За вказаних вище обставин, на підставі зібраних у справі доказів суд дійшов висновку, що позивачкою в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено понесення нею витрат на правничу допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом як достатні підстави для задоволення позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу. Також суд вважає за необхідне відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved