Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просять визнати дії [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду управління комунальної власності департаменту економічної політики [PERSON] міської ради, які виразилися у залишені без розгляду по суті заяви про приватизацію квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] незаконною; визнати за позивачами право на приватизацію квартири [ADDRESS]; зобовязати [PERSON] міську раду в особі юридичного департаменту прийняти рішення про передачу квартири [ADDRESS] у власність позивачів. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивач [PERSON] проживає та зареєстрована у спірній квартирі з 1961 р., куди вона вселилася разом із своїми батьками, її донька позивач [PERSON] зареєстрована та проживає у даній квартирі з 1987 р. Вказують, що у квартиру позивачі вселились на підставі ордеру про надання житлової площі, однак, на даний час такий втрачено. У звязку із втратою ордеру, позивачі не можуть здійснити приватизацію спірної квартири та набути її у власність. Тому просять позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали, просили такі задовольнити. Додатково вказали, що відсутність ордеру не є підставою для відмови у приватизації, оскільки таке не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог. Вказав, що відсутність ордеру є законною підставою для відмови позивачам у приватизації. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідача [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду управління комунальної власності департаменту економічної політики [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги заперечив частково, в частині щодо визнання дій [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду управління комунальної власності департаменту економічної політики [PERSON] міської ради, які виразилися у залишені без розгляду по суті заяви про приватизацію квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] незаконними. Щодо решти позовних вимог вказав, що такі не відносяться до компетенції [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду управління комунальної власності департаменту економічної політики [PERSON] міської ради. Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд виходить з такого. Як вбачається, із долученої до матеріалів справи копії договору найму житлового приміщення та акту здачі і приймання квартири, кімнати від 31.12.1968 р., квартиронаймачу [PERSON] надано квартиру [ADDRESS] /а.с.8-10/ Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася 1953 р., її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.16/ З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер у 1978 р. /свідоцтва про смерть І-СГ № 397980/, [PERSON] померла у 1991 році /свідоцтво про смерть серії І-СГ № 450543/ /а.с.19,18/ Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [INFO] з 1971 р. та 2004 р. відповідно, квартира є державною, власником будинку є міська рада, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП «Сяйво» від 27.02.2017 р. /а.с.15/ Згідно довідки ПАТ «Державний Ощадний банк України» №833 від 25.03.2017 р. приватизаційні депозитні рахунки за номінальною вартістю житлового чека за адресою: [ADDRESS] не відкривались./а.с.7/ Як вбачається із довідки від 25.11.2015 р., виданої ЛКП «Сяйво», ордера на квартиру [ADDRESS] немає./а.с.14/ Крім цього, з листа Державного архіву Львівської області № Ч-41 від 19.07.2016 р., вбачається, що в документах виконкомів [PERSON] міської, Залізничної та Ленінської районних [PERSON] депутатів трудящих за 1960-1961 роки відомостей про надання ордеру на кв.№6 буд.№21 по вул. Низинній [PERSON] у м. Львові не виявлено./а.с.20/ Як вбачається з матеріалів справи позивачу [PERSON] було відмовлено у зміні договору найму на спірну квартиру, оскільки нею було подано не повний пакет документів, зокрема не надано оригінал ордера /а.с.12,13/, а також залишено без розгляду заяву щодо приватизації вказаної квартири/а.с.11/ Згідно ч. 10, 11\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ч. 2\~ст .2 цього Закону\~не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки),\~\~житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних табіосферних заповідників, національних парків,\~ботанічних\~садів,\~дендрологічних,\~зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва,\~історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення\~у\~гуртожитках,\~розташовані\~в зоні безумовного (обов'язкового)\~відселення,\~забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Судом встановлено, що спірна квартира до цього переліку не відноситься. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сімї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сімї, за якими зберігається право на житло. З матеріалів справи вбачається, що позивачі законно вселились у спірну квартиру, постійно проживають та зареєстровані у ній, квартиру надано квартиронаймачу [PERSON] на підставі договору найму у 1968 р., з цього по теперішній час власником квартири або балансоутримувачами не пред'являлося до позивачів претензій щодо незаконності проживання у квартирі. Оскільки ордер на вселення у житло видавався адміністрацією підприємства, крім того найголовнішою умовою є те, що вселення у житлове приміщення і користування ним відбулося на законних підставах. Отримання ордера є формалізованим підтвердженням наявності відповідного рішення. Крім того, між батьком позивача і домоуправлінням було укладено договір найму житлового приміщення за актом прийому-передачі на підставі виданого раніше ордера на вселення, після чого квартиронаймач був зареєстрований у квартирі. Тобто вселення до квартири відбулося на законних підставах, за наявності ордера і до виникнення спірної ситуації щодо приватизації житла особа проживала у квартирі також на законних підставах. Враховуючи, що позивачі вселені у квартиру на законних підставах, законність проживання ніхто не оспорює, неможливо знайти ордер, який втрачено не з їхньої вини, відсутність його копії позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири, яке вони набули, та враховуючи, що у у них є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордера, який позивачі не можуть надати з незалежних від них причин, суд вважає, що позивачі мають право на приватизацію житла, а тому позовна вимога про визнання за ними права на приватизацію спірної квартири підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання дії [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду управління комунальної власності департаменту економічної політики [PERSON] міської ради, які виразилися у залишені без розгляду по суті заяви про приватизацію квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] незаконною, то така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та відповідно до Положення про розподіл функцій між окремими виконвчими органами міської ради при проведенні приватизації державного житлового фонду " комунальна установа "[PERSON] міський центр приватизації державного житлового фонду" є органом приватизації з оформлення документів. Відповідно до п. 3 вказаного положення для прийняття рішення щодо приватизації державного житлового фонду заявники до заяви, яка подається через Центр надання адміністративних послуг м. Львова на імя директора департаменту житлового господарства та інфраструктури, додають, зокрема, копію ордеру. Відповідно до п. 4 цього Положення зазначений перелік документів, які додаються до заяви щодо приватизації державного житлового фонду, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до п. 20 Положення при наявності правових підстав для відмови у приватизації державного житлового фонду на підставі поданих документів [PERSON] міський центр приватизації державного житлового фонду у триденний термін готує заявнику письмову відмову за підписом начальника [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду з зазначенням таких підстав. Оскільки позивачами при подачі документів не було подано копію ордеру, їх заява залишилась без розгляду та було рекомендовано надати копію ордеру. Відтак, суд дійшов висновку, що [PERSON] міський центр приватизації державного житлового фонду діяв в межах та у спосіб, визначений законодавством. Щодо позовної вимоги про зобовязання [PERSON] міської ради в особі юридичного департаменту прийняти рішення про передачу квартири [ADDRESS] у власність позивачів, то така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із змісту Рекомендації № R /80/ 2 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Відтак, під дискреційними повноваженнями розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. За своєю правовою природою повноваження [PERSON] міської ради в особі юридичного департаменту щодо прийняття рішення про передачу квартири у власність є дискреційним повноваженням даного державного органу. Таким чином, зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення про передачу спірної квартири у власність позивачів було б формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та суперечило б завданням цивільного судочинства. Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS].

Outcome: partial