Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.01.2011 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки Mitsubishi Pajero 3.0 QLS д/н [NUMBER], на автодорозі Київ-Одеса 290 км. +300 м., при несприятливих погодних умовах, недостатньої відомості, в порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3, 13.1 ПДР не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, не був уважним, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість, при виникненні перешкоди для руху у вигляді стоячого на узбіччі дороги автомобіля Камаз 53213, д/н [NUMBER], при об'їзді аварійного знаку, виставленого за 50 м від автомобіля Камаз, у зв'язку з його поломкою, негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті втратив контроль над керуванням автомобілем, рухаючись уже в неконтрольованому заносі, виїхав на обочину де допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з лівою боковою частиною автомобіля Камаз, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинув потерпілий [PERSON], який знаходився в автомобілі Mitsubishi Pajero 3.0 QLS в якості пасажира. Вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області відповідача визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок смерті [PERSON], позивачці було завдано значну моральну шкоду, оскільки вона втратила чоловіка, годувальника, свою надію та опору. У зв'язку із тим, що позивачці як дружині померлого була заподіяна моральна шкода, внаслідок дії відповідача, позивачка просить стягнути із відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 220000 грн. В судовому засіданні представник позивача позову заяву підтримав, просив її задовольнити з викладених підстав. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували. Відповідач пояснив, що на момент ДТП, він перебував у трудових відносинах із ТОВ «Інстар Авто» та виконував трудові обов'язки, а відтак є неналежним відповідачем. Представник третьої особи ТОВ «Інстар Авто» позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити. Заперечував, що відповідач в день ДТП виконував трудові обов'язки. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] про що свідчить копія свідоцтва про шлюб та відповідь відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області від 12.05.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. 12.01.2011 року близька 08 год. 30 хв., [PERSON] керуючи на підстав довіреності, належним на праві власності [PERSON] автомобілем Mitsubishi Pajero 3.0 QLS д/н [NUMBER] на автодорозі Київ-Одеса 290 км. +300 м., при несприятливих погодних умовах, недостатньої відомості (туман, ожеледь), в порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3, 13.1 ПДР не вжив заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху, не був уважним, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість, при виникненні перешкоди для руху у вигляді стоячого на узбіччі дороги автомобіля «Камаз 53213», д/н [NUMBER], при об'їзді аварійного знаку, виставленого за 50 м. від автомобіля Камаз, в зв'язку з його поломкою, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті втратив контроль над керуванням своїм транспортним засобом, рухаючись уже в неконтрольованому заносі, виїхав на обочину де допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з лівою боковою частиною автомобіля «Камаз 53213», скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинув потерпілий [PERSON], який знаходився в автомобілі Mitsubishi Pajero 3.0 QLS в якості пасажира (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). З копії вироку Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 липня 2011 року вбачається, що [PERSON], [INFO] визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Доводи відповідача та його представника про те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки на момент ДТП виконував трудові обов'язки ТОВ «Інстар Авто» суд до уваги не приймає, оскільки всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України суду відповідних доказів надано не було. Крім того, письмові матеріали справи містять копію заяви [PERSON] від 10.01.2011 року, відповідно до якої останній просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати 12.01.2011 року на один календарний день (а.с.105). З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що відповідач [PERSON] 12.01.2011 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с.58). Заперечення відповідача про те, що його попросили написати вказану заяву вже після настання ДТП допустимими та належними доказами не підтверджується. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем по справі. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, у п. 3, роз'яснено, що під моральною шкодою слід трати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на п. 9 даної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З пояснень представника позивача вбачається, що позивачка [PERSON] в межах розгляду кримінальної справи не зверталась із відповідним цивільним позовом. Позивачка звернулася в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення моральної шкоди, оскільки їй була заподіяна моральна шкода, внаслідок дій відповідача, якого визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Суд вважає, що позивачкою доведено заподіяння їй відповідачем моральної шкоди. Щодо розміру морального відшкодування, суд приходить до наступного. Як вбачається з письмових матеріалів справи, батьки потерпілого [PERSON] подавали в межах кримінальної справи цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, який було залишено без розгляду. Відповідно до вказаного цивільного позову батьків потерпілого, мати та батько визначили, що смертю їх сина кожному з них було заподіяно моральну шкоду у розмірі 50000 грн. (а.с.120-124). Таким чином, з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин за яких вчинено злочин, тривалості моральних страждань позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку із вчиненим відповідачем, суд виходячи з принципів розумності та справедливості приходить до висновку, що розмір моральної шкоди становить 50000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial