Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 25 червня 2011 року вона була прийнята на роботу на посаду прибиральниці службових приміщень приватного підприємства «Топаз ЛТД». 4 липня 2013 року вона була звільнена із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України. Однак, рішенням Глухівського міськрайонного суду від 7 жовтня 2013 року її було поновлено на роботі. В подальшому, 3 лютого 2013 року вона звільнилась з роботи за згодою сторін. Але при звільненні з роботи за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року відповідач не виплатив їй 5640 грн. заробітної плати. Тому позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 5640 грн., стягнути компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні за період з 3 лютого 2014 року по день фактичного розрахунку та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, то у відповідності до ст.224 ЦПК України суд розглядає справу у заочному порядку на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 25 червня 2011 року позивачка була прийнята на роботу на посаду прибиральниці службових приміщень приватного підприємства «Топаз ЛТД». 4 липня 2013 року вона була звільнена із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України. Однак, рішенням Глухівського міськрайонного суду від 7 жовтня 2013 року її було поновлено на роботі. Після чого, 3 лютого 2013 року позивачка була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації повинна проводитись в день звільнення. Однак, судом встановлено, при звільненні позивачки з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 5640 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Також, відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, виходячи із вимог даного Закону, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Як вбачається при цьому із матеріалів справи, середньомісячний заробіток позивачки складає 1410 грн. Тому відповідно до „Порядку обчислення середньої заробітної плати" затв. Постановою КМ України № 100 від 8.02.95року, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 3 лютого 2014 року ( тобто з дня звільнення) і по 24 квітня 2014 року ( день винесення рішення) складає 3738 грн. 12 коп.. Крім того, судом встановлено, що внаслідок невиплати заробітної плати були порушені права [PERSON], її сім'я опинилася у важкому матеріальному становищі, що призвело до моральних страждань позивачки та потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, - тобто позивачці була заподіяна моральна шкода. Однак враховуючи обставини справи, глибину понесених позивачкою моральних страждань, характер вчиненого відповідачем правопорушення, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд оцінює розмір спричиненої [PERSON] моральної шкоди в сумі 1500 грн., які також необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: partial