Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач, як власник нерухомого майна (будинок по [ADDRESS], гуртожиток) звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, в зв»язку з тим, що останній в гуртожитку не проживає з 2015 р. В судовому засіданні представник позивача Очеретний М.В. позов підтримав, просив постановити заочне рішення. Як на докази на підтвердження обставин послався на акти від 05.01.2015 р., 03.03.2015 р., 11.06.2015 р., 03.02.2016 р., складені комісією працівників гуртожитку. Відповідач не перебував і не перебуває у трудових відносинах ні з позивачем, ні з ПАТ «ХК «Київміськбуд», не сплачує за комунальні послуги, його особисті речі відсутні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України від 12.07.1999 р. №411 «Про завершення приватизації акціонерного товариства» позивачу передано у власність майно, в тому числі гуртожиток по [ADDRESS]. Відповідно до рішення Правління ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» №7 від 28.02.2013р. даний будинок переданий на обслуговування та в експлуатацію відокремленому підрозділу Готель «Оберіг», що підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 28.02.2013р. (а.с. 10). Тобто, позивач є власником гуртожитку. Згідно довідки форми №3 [PERSON], [INFO], зареєстрований на ліжко-місце в гуртожитку з 23.11.2004 р. (а.с. 11). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не проживає у гуртожитку з січня 2015 р., що підтверджується складеними комісією (в складі завідувача гуртожитку, паспо, прибиральника) актами від 05.01.2015 р., 03.03.2015 р., 11.06.2015 р., 03.02.2016 р. Відповідно до цих актів відповідач не проживає в гуртожитку з січня 2015 року, особисті речі відсутні, по даний час місце перебування відповідача не відомо. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням Відповідач з 2004 р. зареєстрований в даному гуртожитку, хоча фактично в ньому не проживає з січня 2015 р., тобто більше шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть, паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку, інших документів, які свідчать про припинення. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач у гуртожитку зареєстрований, але не проживає з січня 2015 р., місце його перебування невідомо, втім, позивач є власником вказаного гуртожитку, має право на захист права власності, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved