Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Товариста з обмеженою відповідальністю «Тімак Агро Україна» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, виплату розрахункових та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 28 жовтня 2013 року відповідно до Трудового договору №19 та наказу № 85 від 28.10.2013 року він був прийнятий на посаду торгового представника по Північному Бізнес-регіону ТзОВ «Тімак Агро Україна». Однак наказом №20-К від 15 липня 2014 року його було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України. Вважає, що його звільнення було незаконним, оскільки заява про звільнення за власним бажанням від 15.07.2014 року була написана ним під тиском керівника [PERSON] Просить скасувати наказ №20-к від 15.07.2014 року про його звільнення, поновити його на посаді Торгового представника відповідача, стягнути невиплачені під час розрахунку кошти та відшкодувати завдану йому моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судовому засіданні Позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні позовній заяві та просив позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив та додатково пояснив, що позивач працював на посаді торгового представника по Північному Бізнес-регіону ТзОВ «Тімак Агро Україна». 15.07.2014 року позивач забажав звільнитись із займаної посади за власним бажанням та звернувся із відповідною заявою про звільнення. Відповідач урахував прагнення Позивача звільнив його цього ж числа із займаної ним посади, про що було видано відповідний наказ № 20-к від 15 липня 2014 року. В цей же день позивачу була видана трудова книжка та наказ про звільнення, який позивачем підписаний у день звільнення без жодних застережень. Також з позивачем було здійснено розрахунок з урахуванням розрахунку за період перебування ним на лікарняному та у відпустках. При написанні зави про звільнення на позивача жодний тиск ніким не чинився. При звільненні позивачу були нараховані та виплачені кошти в повному обсязі і заборгованість ТзОВ «Тімак Агро Україна» перед позивачем відсутня. Просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює на посаді директора ТзОВ «Тімак Агро Україна» з червня 2014 року. Оскільки вона раніше не знала позивача то хотіла познайомитися з ним особисто. Тому вона викликала [PERSON] в офіс фірми для знайомства. 15.07.2014 року, коли [PERSON] приїхав в офіс фірми, то при розмові з ним, [PERSON] поскаржився їй, що в нього погано із здоров»ям. Того ж дня він написав заяву на звільнення за власним бажанням. Жодного тиску на позивача при прийняті ним рішення про звільнення із ТзОВ «Тімак Агро Україна» вона не чинила. Із ксерокопії наказу № 85 від 28.10.2013 року вбачається, що позивач був прийнятий на посаду торгового представника по Північному Бізнес-регіону ТзОВ «Тімак Агро Україна» (а.с.10). Із ксерокопії наказу №20-К від 15 липня 2014 року вбачається, що позивача було звільнено із займаної посади з 15 липня 2014 року, за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.11, 55). З ксерокопії трудової книжки позивача (а.с.12) вбачається, що 15.07.2014 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Наказ №20-к від 15.07.2014 року. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позов у даній справі не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 28 жовтня 2013 року працював на посаді торгового представника по Північному Бізнес-регіону ТзОВ «Тімак Агро Україна». 15 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням з 15.07.2014 року (а.с.54). Відповідач врахувавши прагнення позивача звільнив його із займаної ним посади 15.07.2014 року. В цей же день позивачу була видана трудова книжка та наказ про звільнення, який позивачем підписаний у день звільнення без жодних застережень. Також з позивачем було здійснено розрахунок з урахуванням розрахунку за період перебування позивача на лікарняному та у відпустках. Суд не може надати віри доводам позивача в судовому засіданні про те, що під час написання ним заяви та звільнення на нього здійснював тиск керівник підприємства, оскільки це повністю спростовується показами викликаної та допитаної в якості свідка директора ТзОВ «Тімак Агро Україна» [PERSON], з яких вбачається, що жодної дії з боку керівництва, які можна було б розцінювати як тиск на позивача не було. Позивач власноруч написав заяву про звільнення, на підставі якої його і було звільнено. В свою чергу позивач не надав суду жодного доказу того, що на нього чинився будь який тиск при написанні ним заяви про звільнення чи при звільненні. Таким чином, на думку суду, вимоги позивача щодо скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі є безпідставними, і не підтвердженими жодним доказом, а отже не можуть бути задоволені. Діюче законодавство зобов'язує сплатити працівнику грошові кошти за час вимушеного прогулу у випадку наявності порушень в діях роботодавця, зокрема під час звільнення. Враховуючи, що жодних порушень в діях відповідача під час звільнення, на думку суду немає, а тому не має підстав для виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу. Вимоги щодо стягнення коштів, які виникли під час розрахунків за період перебування на лікарняному та у відпустці, на думку суду, не можуть бути задоволеними, оскільки позивач жодним чином не обґрунтував ці вимоги, не надав суду чітких пояснень та розрахунків, підтверджених відповідними документами згідно яких можна було б зробити висновки, про порушення його прав під час нарахування та виплати грошових коштів. Що стосується стягнення моральної шкоди, то вона визначається в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Позивач не довів у свої позовній заяві, а також не надав суду жодних доказів на підтвердження вини відповідача. Ним не зазначено в чому полягає моральна шкода, не надано жодного документу на підтвердження моральних страждань (чеків на придбання ліків, виписок з медичних карток, тощо), не вказав якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, а також з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди. Тому, на думку суду, немає жодних підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди. З урахуванням зазначеного, суд приходить до переконливого та обґрунтованого висновку про відсутність жодних правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed