Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був [PERSON] , а членами такого його дружина [PERSON] та діти (дочки) [PERSON] , [PERSON] (позивачка) та [PERSON] . Вказує, що [INFO] померла її (позивачки) матір [PERSON] , яка за свого життя своїм майном не розпорядилася. Стверджує, що після смерті останньої, відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, в тому числі на спірний житловий будинок. Покликається на те, що спадщину спадкодавця [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , факт прийняття ним спадщини підтверджується спільним проживанням на час смерті разом із спадкодавцем. Зазначає, що [INFO] помер її (позивачки) батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] ; приватизовану земельну ділянку площею 0,6009га, яка розташована на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області; приватизовану земельну ділянку площею 0,8678га, яка розташована на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області. Стверджує, що спадщину спадкодавця [PERSON] прийняла вона (позивачка), факт прийняття нею спадщини підтверджується спільним проживанням на час смерті разом із спадкодавцем. Покликається на те, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, - дочки померлого - [PERSON] і [PERSON] відмовились від належних їм часток у спадщині в її (позивачки) користь. Вказує, що нотаріус відмовив їй (позивачці) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, роз`яснивши право на звернення до суду із відповідним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею (позивачкою) право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав: копії сторінок спадкової справи №441/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №60481333 від 09.06.2020р., згідно якої після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу, а також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/146 від 22.06.2020р.; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.06.2020р. №60555918, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилася; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.06.2020р. №60555923, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя заповіт не складався. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що проти позову не заперечують і просять такий задовольнити. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] , а членами такого, як вважає суд, були його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] та дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №408 від 17.06.2020р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. та витягом з погосподарської книги по с.Мишлятичі за 1986-1990р.р., 1991-1995р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (третя особа), [PERSON] (позивачка по справі) та [PERSON] (третя особа), тобто кожен на 1/5 частку будинковолодіння [ADDRESS] . Проте право власності на даний будинок належним чином за власниками не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні. Суд не бере до уваги твердження позивачки [PERSON] , викладені нею у позовній заяві в частині того, що спірний житловий будинок належав виключно її батьку [PERSON] вцілому, оскільки такі обставини в порушення ст.81 ЦПК України належними та допустимими доказами не доведені і спростовуються вищевказаними витягами з погосподарських книг по с.Мишлятичі за 1986-1990р.р., 1991-1995р.р., з яких вбачається, що у період з 01.04.1988 року по 15.04.1991року спірний житловий будинок відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а його членами на той час були зазначені особи. Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. У підпункті «г» пункту 6 постанови Пленуму ВСУ Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18). Так, [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачки). До складу даної спадщини входило право на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №407 від 17.06.2020р., спадкодавець [PERSON] , котра померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживали: її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] (позивачка), дочка [PERSON] (третя особа). Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області від 22.06.2020р. за №01-16/146 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.06.2020р. №60555918 відомо, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , спадкова справа не заводилась. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі право на 1/5 частку у спірному будинковолодінні, що належало їй як члену колгоспного двору, успадкували саме її чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] (позивачка) та дочка [PERSON] (третя особа), як спадкоємці першої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто кожен по 1/15 (1/5:3) частці спірного будинковолодіння. Таким чином, [PERSON] став фактичним власником 4/15 частки спірного будинковолодіння (1/5 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/15 частка, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] ); [PERSON] стала фактичним власником 4/15 частки спірного будинковолодіння (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/15 частка, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ); [PERSON] стала фактичним власником 4/15 частки спірного будинковолодіння (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору,+ 1/15 частка, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачки). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 4/15 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (1/5 частка, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/15 частка, яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] ). Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області №857 від 2019р. та довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостистиського району Львівської області №232 від 18.03.2020р., спадкодавець [PERSON] , котрий помер [INFO] , на час смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . На час смерті разом з ним за вказаною адресою проживала та була зареєстрована дочка [PERSON] (позивачка). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копій сторінок спадкової справи №441/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , його дочка (позивачка) [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття спадщини за законом та отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із: приватизованої земельної ділянки площею 0,6009га, яка розташована на території Мишлятицької сільської ради; приватизованої земельної ділянки площею 0,8678га, яка розташована на території Мишлятицької сільської ради, вказані земельні ділянки призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Матеріалами спадкової справи №441/2019 підтверджено, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - діти спадкодавця [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] (треті особи по справі), подали нотаріусу заяву про відмову від належних їм часток у спадковому майні на користь дочки померлого - позивачки [PERSON] . Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі 4/15 частки спірного будинковолодіння, успадкувала у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 та ст.1269 ЦК України саме дочка такого - [PERSON] , як спадкоємиця першої черги спадкування за законом. Таким чином, позивачка [PERSON] стала фактичним власником 8/15 частки спірного будинковолодіння (1/5 частка, що належала їй як члену колгоспного двору + 1/15 частка, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , + 4/15 частки, яку вона успадкувала після смерті батька [PERSON] ). При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. було відмовлено позивачці [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] . Нотаріус роз`яснив позивачці [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №441/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №60481333 від 09.06.2020р., згідно якої після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , заведено спадкову справу, яка знаходиться на зберіганні у приватного нотаріуса Яксманицького Р.С.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 15.06.2020р. №60555918, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилася; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.06.2020р. №60555923, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя заповіт не складався; копіями довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №408 від 17.06.2020р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. та витягом з погосподарської книги по с.Мишлятичі за 1986-1990р.р., 1991-1995р.р.; листом-повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. від 05.03.2020р. №279/02-14, адресованого позивачці [PERSON] , про відмову в оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією довідки, виданої Самбірським МБТІ №6 від 02.01.2020року, згідно якої право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано; копією паспорта позивачки [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , зокрема визнання за нею права на 8/15 ідеальних частин спірного майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , зокрема: права на 1/5 ідеальну частка такого, що належала їй як члену колгоспного двору + права на 1/15 ідеальну частку такого, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] + права на 4/15 ідеальну частку, яку вона успадкувала після смерті батька [PERSON] , котрий помер [INFO] .

Outcome: partial