Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - Бірючинський Е.О. , який діє на підставі довіреності від 17.01.2020 року, звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/ 4 частини усіх видів доходу відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7000 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] народився позивач. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком позивача є [PERSON] 27.02.2002 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » та позивач залишився проживати разом з матір`ю. 23.01.2015 року позивач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На теперішній час позивач є студентом Харківського національного університету радіоелектроніки, факультету автоматики і комп`ютеризованих технологій, денне відділення. Позивач потребує матеріальної підтримки, так як продовжує навчання на денному відділенні. Відповідач добровільно допомогу категорично відмовляється, через що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, так як не може працювати через навчання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бірючинський Е.О. у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. В ст. 275 ЦПК України визначені строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач відзиву на позовну заяву зі своїми запереченнями суду не надала. Інших заяв, клопотань сторони суду не надали. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії суд не здійснював. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 01.12.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис 630. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзенського районного управління юстиції, актовий запис № 84, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу змінено на « [PERSON] ». Зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 23.01.2005 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 01, вбачається, що [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». Згідно довідки Харківського національного університету радіоелектроніки від 14.01.2020 року № 54/1965, [PERSON] є студентом групи АКТАКІТу - 17 - 1 ІІІ курсу, факультету АКТ, денне відділення. Довідка дійсна до 30.06.2020 року. Відповідно до ч.1ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Ч. 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 199, 200 Сімейного Кодексу України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб , які беруть участь у справі , виникає спір. Будь-яких належних та допустимих доказів про неможливість виконання зобов`язання відповідач суду не надав, доводів позивача, викладених ним у позові не заперечував. Встановлено, що відповідач є працездатною особою, 1976 року народження. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї під час вирішення справи суду не надано. Виходячи з віку та стану здоров`я відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку сину, оскільки останній продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено, даних про наявність інших утриманців не надано. Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , який продовжує навчання, слід стягнути аліменти у розмірі у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але з припиненням виплати аліментів у випадку припинення навчання в учбовому закладі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 13.02.2020 року. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., від сплати якого позивач був звільнений відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що 16.01.2020 року між [PERSON] та адвокатом Бірючинським Е.О. укладено договір - доручення про надання правничої допомоги, відповідно до п. 2.1 якого, Адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями Клієнта. З додатку до договору про надання правової допомоги від 16.01.2020 року вбачається, що сторони за цим Додатковим договором домовилися, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за договором про надання правової допомоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів становить 7000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: -Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу адвоката Бірючинського Е.О., з якого вбачається, що позивачем сплачено 7000 грн., а саме за: 16.10.2020 року - попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, кількість витраченого часу - 1 година, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 1000 грн.; 17.01.2020 року - вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, кількість витраченого часу - 2 години, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 2000 грн.; 17.01.2020 року - 11.02.2020 року - підготовка процесуальних документів до суду та подача позову, кількість витраченого часу - 2 години, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 2000 грн.; протягом усього періоду розгляду справи - представництво та захист інтересів Клієнта у суді, кількість витраченого часу - 2 години, ставка за годину - 1000 грн., вартість - 2000 грн.; -Акт про прийняття - передачі наданих послуг від 11.02.2020 року; -Квитанцію до прибуткового касового ордеру № 15/08 від 11.02.2020 року, згідно якого [PERSON] сплатив 7000 грн., підстава: додаток до договору від 16.01.2020 року. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності, що діє у цивільному процесі, знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тобто у разі відсутності заперечень з боку позивача проти розміру заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, суд не може з власної ініціативи зменшувати їх розмір. Таким чином не знаходячи підстав для зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає, що з наданих представником позивача документів у сукупності можливо зробити висновок про обсяг професійних правничих послуг, які адвокат погодився надати позивачу та обсяг фактично наданих послуг та їх вартість, яку позивач сплатив. Зокрема з розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу адвоката Бірючинського Е.О. вбачаються витрати за представництво та захист інтересів Клієнта у суді з визначеною кількістю витраченого на це часу - 2 години, за ставкою за годину - 1000 грн., вартість представництва складає 2000 грн. Вказані витрати не відповідають фактично наданим послугам, приймаючи до уваги, що по вказаній цивільній справі не відбувалося жодного судового засіданні за участю представника позивача адвоката Бірючинського Е.О., більш того матеріали цивільної справи містять письмову заяву останнього від 17.03.2020 року про розгляд цивільної справи за його відсутністю. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, а саме на суму 5000 грн., оскільки представник позивача - адвокат Бірючинський Е.О. не представляв інтереси позивача [PERSON] в суді, як це передбачено розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу адвокатом Бірючинським Е. О. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved