Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) за участю третіх осіб Десятої Київської державної нотаріальної контори, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про звільнення спадкового майна з-під арешту. Свої вимоги мотивувала тим, що постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 травня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. [INFO] помер [PERSON] . 08 жовтня 2019 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будь-яке рухоме та нерухоме майно у зв`язку з накладенням арешту на спадкове майно. У зв`язку з чим просить зняти арешт із належного [PERSON] рухомого та нерухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 51031537 від 23 травня 2016 року. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 листопада 2019 року постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23 травня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 16). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). 08 жовтня 2019 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будь-яке рухоме та нерухоме майно у зв`язку з накладенням арешту на спадкове майно (а.с. 14). Позивач просить зняти арешт із належного [PERSON] рухомого та нерухомого майна, накладений на підставі постанови державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 51031537 від 23 травня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , має намір прийняти спадщину, а також про відсутність зобов`язань за вимогою № Ю-1193-У, виданою 09 травня 2016 року ДПІ Дніпровського району м. Києва. На підтвердження позовних вимог позивач надала суду рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 червня 2019 року, яким позов [PERSON] до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задоволено: визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за №Ф-896-У від 16.08.2016 року про сплату [PERSON] ( [INFO] , номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) недоїмки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 16363,98 грн. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за №Ф-7078-23 від 09.08.2018 року про сплату [PERSON] ( [INFO] , номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) недоїмки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 17562,22 грн. (а.с. 20-24). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Представники третіх осіб не скористалися процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч.2 ст. 59 зазначеного Закону у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві № 51031537 від 23 травня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення прав позивача Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві під час винесення постанови № 51031537 від 23 травня 2016 року про арешт рухомого та нерухомого майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Наданий позивачем лист Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 20 листопада 2020 року про знаходження у відділі на виконанні виконавчого провадження № 51031537 з примусового виконання вимоги № Ю-1193-У, виданої 09 травня 2016 року ДПІ Дніпровського району м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ДПІ Дніпровського району м. Києва заборгованості у розмірі 13 078,83 грн. 31 травня 2016 року та винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не підтверджує неправомірність дій державного виконавця щодо відмови зняття арешту, оскільки повернення виконавчого документу з підстав відсутності майна не зобов"язує державного виконавця зняти арешту з майна (а.с. 54). Крім того, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 червня 2019 року не підтверджує відсутність зобов`язань за вимогою № Ю-1193-У, виданою 09 травня 2016 року ДПІ Дніпровського району м. Києва, оскільки зазначеним рішенням суду дану вимогу не визнано протиправною та не скасовано. Також будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобов`язань за вимогою № Ю-1193-У, виданою 09 травня 2016 року ДПІ Дніпровського району м. Києва в повному обсязі позивачем, як спадкоємцем боржника, не надано, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) за участю третіх осіб Десятої Київської державної нотаріальної контори, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про звільнення спадкового майна з-під арешту.

Outcome: dismissed