Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) та [PERSON] про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2010 року і до досягнення нею повноліття. Після отримання виконавчого листа, позивачка звернулася до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби про примусове виконання виконавчого листа №2-2551-2010, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 18 січня 2011 року, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки аліментів згідно зазначеного рішення суду. Проте відповідач з часу присудження аліментів сплачував їх в неповному розмірі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в розмірі 42828,25грн за період з 01 жовтня 2016 року по грудень місяць 2019 року, яку позивач і просить стягнути, а також пеню від суми несплачених аліментів в розмірі 15560,66грн. та судові витрати по справі. Також звернувшись до відповідача Прилуцького міськрайонного відділу ДВС з заявою щодо обчислення розміру заборгованості відповідача [PERSON] по сплаті аліментів з грудня 2010 по лютий 2020 року відповідно до середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості згідно ст. 195 СК України, проте відділом ДВС було нараховано заборгованість відповідно до середньомісячної заробітної плати працівника по Чернігівській області за період з січня 2020 року по лютий 2020 року і яка становить 5762,30грн. та повідомлено, що у разі виникнення спору заборгованість обчислюється в судовому порядку. Позивачка не погоджуючись з визначеним відповідачем Прилуцьким МВ ДВС розміром заборгованості, тому з метою захисту прав дитини на належне матеріальне утримання, звернулася з позовом до суду. 25.05.2020 відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі та суду повідомив, що аліменти, які нараховувалися, але в значно меншому розмірі, ніж зазначеному в позові, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сплачувалися ним своєчасно, або з невеликою перервою в місяць, які в наступному місяці виплачувалися в подвійному розмірі, в зв`язку з тим, що він офіційно не працевлаштований та має мінливий дохід. За його твердженням, дійсно заборгованість існувала, але в значно меншому розмірі, ніж зазначено в позові. Розрахунок по аліментам відповідачу державним виконавцем було надано тільки 22 жовтня 2018 з зазначеною заборгованістю 1461,20грн та 19 березня 2020 з заборгованістю 5762,30грн., а про вказану заборгованість він не знав, оскільки відповідно до попередніх довідок заборгованість була відсутня і державним виконавцем не було його повідомлено про розмір даної заборгованості. 24.06.2020 позивачем було подано відповідь на відзив [PERSON] , в якому позивач не погоджується з відзивом, стверджуючи, що обставини, зазначені відповідачем не відповідають дійсності. Так, відповідач займається будівельними роботами, фактично здійснюючи підприємницьку діяльність без реєстрації, в той же час будує будинок, облаштовує його, будує господарські будівлі та споруди, купує автомобіль, тобто приховує свої реальні доходи з метою уникнення сплати аліментів. Відповідач достовірно знав про рішення суду, про свій обов`язок сплачувати аліменти та період такої сплати, а твердження відповідача про необізнаність про виникнення заборгованості та відсутність його вини, перекладаючи все на державного виконавця - це чергове намагання уникнути від відповідальності. 07.07.2020 відповідачем [PERSON] було надано заперечення на викладену позивачем відповідь на відзив, де вказує що твердження позивача про навмисне ухилення від сплати аліментів є хибним, оскільки він по можливості, з врахуванням непостійного доходу та наявності другої дитини, перераховує кошти на утримання дитини, що підтверджується квитанціями, доданими до заперечень(а.с.49-60). З приводу належного відповідачу майна, зазначає, що воно придбано за особисті кошти дружини. Також наполягає, що він не мав можливості сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, оскільки на його думку заборгованість була відсутня, а згідно наданого йому виконавцем перерахунку розміру аліментів, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, де вказано 22.10.2018 борг становить 1461,20грн. та 19.03.2020 борг 5762,30 грн., тобто застосування штрафних санкцій у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів є необгрунтованою вимогою, оскільки в його діях вини не вбачає, просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. 04.06.2021 представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко Н.М. звернулася з письмовими поясненнями та заявою про застосування строків позовної давності при вирішенні питання про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки до цих правовідносин підлягають застосування норми гл.19 ЦК України щодо встановленої спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки. В письмових поясненнях також звертає увагу суду, що на час отримання вказаного розрахунку, нараховані суми заборгованості за період з червня 2018 по червень 2020 стягувачем у встановлений десятиденний строк не оскаржувалися та фактично визналася нарахована сума як заборгованість по аліментах. Також за весь період стягнення аліментів стягувач з питанням нарахування аліментів у розмірі середньостатистичної заробітної плати працівника для даної місцевості не зверталася. Одночасно з цим в матеріалах виконавчого провадження маються підтвердження того, що в періоди виникнення заборгованості, стягувач отримувала допомогу від держави, на підставі довідок, виданих державними виконавцями. З наданих 01.06.2021 позивачем письмових пояснень на заяву про застосування позовної давності та письмових пояснень адвоката Ткаченко Н.М. вбачається, що розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а не стягувачем аліментів. Також право позивача на оспорювання розміру заборгованості за аліментами не може бути обмежене будь-яким строком, що узгоджується і з нормами матеріального права. Крім того, застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені при виникненні заборгованості є незаконним, а нарахування і стягнення пені не обмежується позовною давністю. Також наголошує, що відповідач не надав жодних підверджуючих доказів що його дохід незначний а також які він вживав заходи для пошуку роботи. Також додано інформацію МВС щодо зареєстрованих за відповідачем транспортних засобів та інформаційна довідка. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Чередніченко О.М.підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник адвокат Ткаченко Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) Глущенко І.П. позовні вимоги не визнала. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку: в судовому засіданні встановлено, що позивач після реєстрації другого шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно копії виконавчого листа №2-2551/2010, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 18.01.2011 вбачається, що згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 грудня 2010 року в цивільній справі №2-2551-2010 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів стягнуто з [PERSON] на її користь щомісячно аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2010 року і до досягнення нею повноліття(а.с.13). 28.02.2020 року позивачка звернулась до відповідача Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з заявою щодо обчислення розміру заборгованості відповідача [PERSON] по сплаті аліментів за період з грудня 2010 року по лютий 2020 року відповідно до середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості згідно ст.195 СК України(а.с.14). 19.03.2020 згідно наданої відділом ДВС відповіді [PERSON] №19.14-32/16107 від 19 березня 2020 року вбачається, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом та порекомендовано, в разі наявності спору про розмір заборгованості зі сплати аліментів, звернутися до суду. До наданої інформації додано три розрахунки заборгованості по аліментам, згідно яких вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів почала виникати з березня 2015 року та періодично то збільшувалась, то зменшувалась, в залежності від сум перерахованих відповідачем, а з жовтня 2016 року сума заборгованості по аліментах почала збільшуватись щомісячно. Також відповідачем було нараховано заборгованість по сплаті аліментів відповідно до середньомісячної заробітної плати працівника по Чернігівській області згідно ст.195 СК України за період з січня 2020 року по лютий 2020 року. Згідно Розрахунку заборгованості по аліментам станом на лютий місяць 2020 року становить 5 762,30 грн(а.с.15-18). Згідно наданої 09 квітня 2020 року Головним управлінням статистики у Чернігівській області на звернення адвоката Чередніченка О.М. інформації про середньомісячну заробітну плату штатних працівників у м. Прилуках та проведеного позивачем на підставі такої інформації розрахунку, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника у м. Прилуки з жовтня місяця 2016 року і по грудень місяць 2019 року становит ь 42828,25грн.(а.с.19-22). Згідно проведеного позивачем розрахунку у зв`язку з неналежним виконанням рішення суду, розмір неустойки (пені) за період з 01 жовтня 2016 року по 24 квітня 2020 року включно становить 15 560, 66 грн.(а.с.23-25). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч. 3 ст.195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 ст.71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст..195 СК України. Згідно з ч. 8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Отже, положеннями ч.2 ст.195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Оскільки платник аліментів відповідач [PERSON] не працював на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів з жовтня місяця 2016 року, то відповідно обов`язок державного виконавця був провести розрахунок заборгованості виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто по м. Прилуки за місцем реєстрації відповідача та з початку виникнення заборгованості з жовтня місяця 2016 року, а не нараховувати аліменти в значно меншому розмірі, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у розмірі 30%, а в подальшому, у зв`язку з підвищенням мінімальної межі, у розмірі 50%. Таким чином державний виконавець необґрунтовано при обрахунку розміру заборгованості по сплаті аліментів виходила із середньої заробітної плати працівника по Чернігівській області, оскільки, відповідач фактично проживає в м. Прилуки, а тому, і для розрахунку заборгованості має братись середня заробітна плата працівника по м. Прилуки. За таких обставин, суд вважає що згідно уточнюючого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який судом визнано правильним, заборгованість складає 42828,25грн за період з 01 жовтня 2016 року по грудень місяць 2019 року. Доводи відповідача [PERSON] про те, що ним частково сплачувалися аліменти, суд вважає безпідставними, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов"язковими до виконання, а у випадку неможливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі відповідач не був позбавлений можливості звернутися до суду з позовом в порядку, передбаченому ст. 192 СК України. У виникненні заборгованості по аліментах вбачається пряма вина відповідача [PERSON] , який має стабільний значний дохід, займаючись будівельними роботами, і відповідачем не наведено жодних доказів, що його дохід є незначним, а тому суд приймає це як спробу уникнути від відповідальності. Щодо доводів представника відповідача [PERSON] про отримання позивачем допомоги від держави в періоди виникнення заборгованості судом встановлено, що дійсно позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради та отримувала державну допомогу по вагітності та пологах, по догляду за дитиною до 3-х років, проте допомога при народженні дитини - це соціальні виплати з бюджету, які здійснюються в грошовій формі і такий вид допомоги призначений для підтримки матерів протягом 3 років з моменту народження дитини, і призначається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом із дитиною і ніякого відношення даний вид допомоги до обов`язку батька утримувати неповнолітню дитину не має. Також, право позивача на оспорювання розміру заборгованості за аліментами не може бути обмежене будь-яким строком, а тим більш десятиденним в процедурі оскарження дій державного виконавця, як вказує представник відповідача [PERSON] , що узгоджується і з нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2019 року справа №661/905/19. У п. 22 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях відповідача [PERSON] відсутня винна поведінка щодо виникнення та несплати заборгованості по аліментах, оскільки саме з вини державного виконавця і в порушення нею вимог ч.3 ст.195 СК України та п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, не проводилось нарахування заборгованості по сплаті аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та не повідомлялось про це відповідача [PERSON] , і виникнення даної заборгованості пов`язане не з ухиленням відповідача від сплати аліментів. При цьому даний факт не позбавляє позивача права у разі задоволення позову в частині визначення розміру заборгованості відповідача по сплаті аліментів і при умові не сплати відповідачем такої заборгованості, провести нарахування пені на суму збільшення заборгованості за весь період несплати відповідачем такої заборгованості з моменту ухвалення рішення суду. Доводи відповідача [PERSON] , що не подання позивачем державному виконавцю заяви про проведення розрахунку заборгованості за аліментами виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, позбавляє позивача на звернення до суду для обчислення розміру заборгованості за аліментами, є необґрунтованими, оскільки ч.3 ст.195 СК України та ч.8 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, тобто на стягувача аліментів не покладається обов`язку звертатися до державного виконавця з заявою про нарахування заборгованості по аліментам у розмірі середньої заробітної плати. Застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені при виникненні заборгованості за аліментами є незаконним, оскільки нарахування і стягнення пені не обмежується позовною давністю. Згідно ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. Отже, спеціальні норми сімейного права чітко встановлюють правовідносини, за яких суд може застосувати наслідки спливу позовної давності, а відповідно до інших правовідносин, застосування позовної давності є незаконним та неприпустимим. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що державним виконавцем, у зв`язку з тим, що платник аліментів відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, неправомірно нараховувалися аліменти на утримання дочки виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у розмірі 30%, а в подальшому у зв`язку з підвищенням мінімальної межі у розмірі 50%, що не заперечувалося представником відповідача відділу ДВС в судовому засіданні, а також необґрунтовано при обрахунку розміру заборгованості по сплаті аліментів виходила із середньої заробітної плати працівника по Чернігівській області, оскільки, відповідач фактично проживає в м. Прилуки, а тому, і для розрахунку заборгованості має братись середня заробітна плата працівника по м. Прилуки, а відтак заявлені позовні вимоги в частині визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів підлягають до задоволення і яка складає 42828,25грн.. Оскільки саме з вини державного виконавця не проводилось нарахування заборгованості по сплаті аліментів виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та не повідомлялось про це відповідача [PERSON] , а тому в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів слід відмовити. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно розрахунку суми гонорару за надану адвокатом Чередніченко О.М. правову допомогу [PERSON] , загальна вартість наданих правових послуг становить 5000 грн. 00 коп., яка є обґрунтованою, співмірною та підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. А тому, судовий збір по даній справі в сумі 840 грн. 80 коп. слід стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial