Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

позивач звернувя до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 15.03.2013 р. між сторонами був укладений Договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав Позичальнику грошові кошти у розмірі 91000 гривень, а Позичальник зобов»язався повернути позику в порядку, визначеному Договором до 15.05.2013 р. Оскільки відповідач не виконав свої зобов»язання за Договором позики та у визначені строки не повернув кошти, позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 91000 гривень, пеню в сумі 193939, 20 гривень, 10% річних від простроченої суми в розмірі 7379 гривень, а також на підставі ст.ст.1148, 536 ЦК України проценти за користування позикою в розмірі 4938,92 гривні. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином свої зобов»язання за Договором позики і у визначені строки не повернув суму боргу. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації та фактичним місцем проживання. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. На підставі ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 15.03.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивач, як Позикодавець, передав відповідачу, як Позичальнику, грошові кошти в розмірі 91000 гривень. Відповідно до п.2.2 Договору позики Позичальник зобов»язався повернути Позикодавцеві позику в строк до 15.05.2013 року. Сторони домомвились, що після повернення позики в повній сумі Позикодавець повинен повернути Позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки Позикодавець повинен вказати про це у розписці, яку він видає. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно Договору позики [PERSON] особистро отримав суму коштів в розмірі 91000 гривень, про що він зробив відповідний напис на договорі позики. На час розгляду справи оригінал Договору позики знаходився у позивача. Відповідно до пп.3.2, 3.3 Договору позики при порушенні Позичальником строку повернення позики, вказаного в п.2.2 Договору, Позичальник зобов»язаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням пені в розмірі 0,72% від розміру позики за кожен день прострочення повернення позики, а також інфляційні витрати за весь час прострочення, та 10% річних від простроченої суми. Сплата санкцій не звільняє позичальника від обов»язку виконати свої зобов»язання в натурі, якщо інше не передбачено Договором. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені Договором позики строки не повернув суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму боргу та сплату штрафних санкцій у вигляді відшкодування 10% річних та пені в розмірі 0,72% від суми боргу за кожен день прострочення є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Звертаючись до суду позивач просить сятгнути з відповідача 4938,92 гривень, що за своєю природою є відсотками за користування коштами і даний розмір відшкодування визначений позивачем на рівні облікової ставки НБУ протягом терміну користування коштами. Оскільки зазначені вимоги позивача узгоджуються з положеннями ст.ст.536, 1048 ЦК України, суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню. З урахування викладених обставин вимоги позивача є такими, що грунтуються на вимогах чинного законодавства, доведеними в ході судового розгляду, а тому позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved