Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що обіймала посаду директора департаменту з праці та заробітної плати Дирекції з економічних питань Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Наказом № 736-к від 02.09.2016 року позивача звільнено з займаної посади. Підставою для звільнення у наказі вказано систематичне невиконання без поважних причин обов'язків директора департаменту з праці та заробітної плати дирекції з економічних питань, у зв'язку з чим позивача було звільнено за п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Зі змісту Наказу № 736-к від 02.09.2016 року вбачається, що підставою для звільнення позивача стали Наказ № 562 від 14.06.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», Наказ № 593 від 14.06.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», службова записка виконавчого директора із закупівель ядерного палива та інформаційного забезпечення ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» Кравець О.О. від 09.08.2016 року № 229/01-11, пояснення позивача та подання відповідача до профкому. Позивач вважає таке звільнення незаконним, встановлені підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України відсутні. Тому просить скасувати наказ Президента Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» № 736-к від 02 вересня 2016 року «Про звільнення [PERSON]». Поновити [PERSON] на посаді директора департаменту з праці та заробітної плати Дирекції з економічних питань Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з 02.09.2016.р.. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу до дати винесення рішення по справі, але не менше 738 119,33 грн. та не отримані премії та надбавки в розмірі 108 392,84 грн. Стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 17 152,00 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з викладених в позові підстав. Вказали на те, що року, яким [PERSON] було звільнено з займаної посади, є протизаконним та таким що підлягає скасуванню, а сама Позивачка підлягає поновленню на посаді. Так, підставою для винесення оскаржуваного наказу було те, що Відповідачем [PERSON] було оголошено дві догани. Рішеннями Печерського районного суду м. Києва зазначені догани були визнані протизаконними та скасовані. Зазначені рішення були залишені без змін ухвалами Апеляційного суду м. Києва, а тому є такими, що набули чинності. Також оскаржуваний наказ не відповідає вимогам Інструкції ИН-Д.0.26.512-12, якою чітко визначено порядок проведення службового розслідування та прийняття рішення про звільнення та яка діє в ДП «НАЕК «Енергоатом». Так, згідно п. 5 Інструкції з розслідування ИН-Д.0.26.512-12, підставою для прийняття рішення про звільнення може бути лише акт службового розслідування з матеріалами службового розслідування, на підставі якого приймається рішення та видається наказ про накладення дисциплінарного стягнення. Зазначеною Інструкцією регламентовано мету, завдання, порядок організації та проведення службових розслідувань на підприємстві. Відповідачем взагалі було проігноровано вимоги зазначеної Інструкції. Ще одним порушення Закону при винесенні наказу № 736-к від 02.09.2016 є порушення ст. 43 КЗпП України. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Однак, на дату видання наказу № 736-к від 02.09.2016 попередньої згоди первинної профспілкової організації на звільнення [PERSON] дано не було, про що свідчить подання Відповідача у профком від 31.08.2016, яке є додатком до наказу № 736-к від 02.09.2016, яке було отримано первинною профспілковою організацією 02.09.2016, та те, що [PERSON] до дати звільнення не приймала участі в розгляді первинною профспілковою організацією цього подання. Також, в зв'язку з тим, що оскаржуваний наказ є протизаконним, [PERSON] має право на відшкодування втраченого заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на передній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення то виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Підсумовуючи наведені вище доводи, є всі законні підстави вважати, що наказ № 736-к від 02.09.2016 року є проти законним та таким, що підлягає скасуванню, [PERSON] підлягає поновленню на посаді та має право на отримання втраченого заробітку в розмірі 738 119, 33 грн. та не отримані премії та надбавки в розмірі 108 392, 84 грн. Представник відповідача Коваленко М.О. проти позову заперечував, вказував на те, що наказ виданий відповідно до закону та права позивача не порушує, просив у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, в матеріалах справи містяться письмові заперечення. Зазначив, що Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02.09.2016 № 736-к директора департаменту з праці та заробітної плати дирекції з економічних питань [PERSON] звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, відповідно до частини 3 статті 40 Кодексу законів України про працю. Підставою за розірвання трудового договору із зазначеним працівником з ініціативи роботодавця є вчинений ним проступок (неналежне виконання трудових обов'язків) та наявність раніше застосованих до нього дисциплінарних стягнень. Наказами ДП «НАЕК «Енергоатом» від 14.06.2016 № 562 та від 24.06.2016 № 593 «Про застосування дисциплінарного стягнення» за порушення трудової дисципліні до позивачки були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді доган, які станом на дату її звільнення юридичної сили за давністю не втратили, достроково зняті не були. При звільненні [PERSON] адміністрацією Компанії дотримано всі вимоги, передбачені трудовим законодавством України. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 48, ст.436). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 30.09.2016 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Встановлено, що позивач з 05.06.2001 року працювала на Державному підприємстві «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». 04.07.2007 року була переведена на посаду директора департаменту з праці та заробітної плати Дирекції з економічних питань Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Наказом № 736-к від 02.09.2016 року позивача звільнено з займаної посади. Підставою для звільнення у наказі вказано систематичне невиконання без поважних причин обов'язків директора департаменту з праці та заробітної плати дирекції з економічних питань, у зв'язку з чим позивача було звільнено за п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Зі змісту Наказу № 736-к від 02.09.2016 року вбачається, що підставою для звільнення позивача стали Наказ № 562 від 14.06.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», Наказ № 593 від 24.06.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», службова записка виконавчого директора із закупівель ядерного палива та інформаційного забезпечення ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» Кравець О.О. від 09.08.2016 року № 229/01-11, пояснення позивача та подання відповідача до профкому. В оскаржуваному наказі вказано, що директором департаменту з праці та заробітної плати дирекції з економічних питань [PERSON] було порушено вимоги п. 3.10 Положення про порядок планування та використання коштів на оплату праці працівників ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ-К.0.07.376-05, п.4.2 посадової інструкції директора департаменту з праці та заробітної плати дирекції з економічних питань, п.3.1.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ - К.6.33.182-03 та пункти 2.1, 2.2, 4.1 Кодексу корпоративної етики ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ-С.0.07.136-16. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. За правилами ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Отже, для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідні такі умови: 1) належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; 2) невиконання трудових обов'язків повинно мати систематичний характер; 3) до працівника повинні були вже застосовуватись протягом року заходи дисциплінарного стягнення. У справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому при застосуванні п. 3 ст. 40 КЗпП України важливе значення має не кількість застосованих до працівника стягнень, а ступінь тяжкості проступку, заподіяна ним шкода та обставини, за яких вчинено правопорушення. Оскільки звільнення з роботи у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення є заходом дисциплінарного стягнення, і такий захід має застосовуватися роботодавцем у чіткій відповідності до порядку застосування дисциплінарних стягнень, який передбачений ст.ст. 147-149 КЗпП України. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно з положеннями ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч. 3 ст. 149 КЗпП України). Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо. Як встановлено в судовому засіданні, Наказом № 562 від 14 червня 2016 року до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення п. 6.2/3 «Посадової інструкції директора департаменту праці та заробітної плати Дирекції з економічних питань», а саме необгрунтоване невиконання доручення керівництва. Підставою для притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності стало нездійснення преміювання працівників підприємства, чим порушено пункти 2.4/6, 2.4/9, 3.2/4, 4.6/3 Кодексу корпоративної етики ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ-С.0.07.136-10. Наказом № 593 від 24 червня 2016 року до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме: надання президенту Компанії недостовірної інформації при підготовці Змін № 2 та у наданих поясненнях щодо цього, а також, за порушення маркового абзацу 3 пункту 3.3 і пункту 4.1 Кодексу корпоративної етики ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ-С.0.07.136-10, відповідно до маркового абзацу 6 пункту 6.2 Посадової інструкції директора департаменту з праці та заробітної плати дирекції з економічних питань ИД-Р.6.24.023-15. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 14.11.2016 року наказ № 562 від 14 червня 2016 року в частині оголошення догани [PERSON] скасовано. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 07.02.2018 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 14.11.2016 року залишено без змін. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 16.03.2017 року наказ № 593 від 24 червня 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення накладеного [PERSON]» визнано незаконним та скасовано. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 02.10.2017 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 16.03.2017 року залишено без змін. Враховуючи, що підставою для звільнення Позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України був наказ № 562 від 14.06.2016 року та наказ № 593 від 24.06.2016 року щодо притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, які рішеннями Печерського районного суду м.Києва скасовані, враховуючи, що зазначені накази про оголошення догани були підставою для звільнення Позивача, суд дійшов висновку про визнання наказу про звільнення Позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України незаконним. Щодо доводів позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Зважаючи на те, що позивача було звільнено без законної підстави, він підлягає поновленню на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02.09.2016 р. по дату винесення рішення - 15.05.2018 р.у розмірі 663 557,39 грн. без відрахування. При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги про виплату позивачу не отримані премії та надбавки у розмірі 108 392,84 грн.. Відповідно до ст. 1,2, 15,21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 2 вказаного Закону заробітна плата складається з основної, додаткової га інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норм. Виходячи з вказаного, премії (з нагоди 20-ї річниці від створення Компанії та до професійного свята) та винагорода за підсумками роботи за рік, матеріальна допомога з метою часткової компенсації витрат, а також матеріальна допомога на оздоровлення, розмір яких позивач просить стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» є частиною заробітної заробітної плати працівників підприємства. Основним документом, що є підставою для нарахування заробітної плати працівникам - є табель обліку використання робочого часу. У ньому фіксується фактично відпрацьований працівником час погодинно. У разі відсутності трудових відносин, робочий час відсутній, відтак не табелюється і, відповідно, не оплачується. Після скасування назів про застосування дисциплінарних стягнень, позивач не зверталась до відповідача про нарахування премій та надбавок, тому відповідачем дане питання не вирішувалось. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За приписами статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрату часник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд знаходить не доведеними та документально не підтвердженими витрати позивача на правову допомогу, оскільки стороною позивача не було надано детального опису робіт, наданих послуг. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням вищевикладеного, заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволено ї чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. Отже, з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4974,91 грн.

Outcome: partial