Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON] . [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишила. Після її смерті позивачі, як спадкоємці за законом, прийняли спадщину. До спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлі [PERSON] та [PERSON] за життя не оформили, відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі їм свідоцтва про право на спадщину. Просять суд визнати за кожною з них право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги повністю підтримують та просять їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якому селищний голова повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Тимощука В. О. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечень не має. Позовна заява надійшла до суду 21 листопада 2019 року. Суддя своєю ухвалою від 28 грудня 2019 року, після усунення позивачами недоліків позовної заяви, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 20 січня 2020 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 10 лютого 2020 року. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 135/1999, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , та № 193/2019, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Після його смерті відкрилася спадщина. Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 958 від 16.12.2019 [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] (а.с.37). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1969 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.15). Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з матеріалами спадкової справи № 135/1999, 03 листопада 1999 року [PERSON] звернулася до Куликівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.100). [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий вклад, на дві земельні частки (паї) та на 1/6 частину житлового будинку, які належали померлому [PERSON] (а.с.102,104,109). Таким чином спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] (а.с. 16). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 912 від 18.11.2019, [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9,13-14). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-11). Згідно з матеріалами спадкової справи № 193/2019, 11 вересня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявами про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.59). [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частині кожній на сім земельних ділянки, які належали померлій [PERSON] (а.с.68-73,75). Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Таким чином, позивачі є єдиними спадкоємцями померлої [PERSON] за законом, які прийняли спадщину. Наявності інших спадкоємців судом не встановлено. Згідно з постановою приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.11.2019, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.22). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 270 від 22.10.2019 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 24). У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1973 році (а.с. 25-27). У витягах з погосподарських книг Вересоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 2011-2020 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] . Житловий будинок перебуває у приватній власності. Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою: [ADDRESS] , було побудовано до 05.08.1992 року в період шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] , але за життя ними не було отримано правовстановлюючого документу на будинок, спадкоємцем померлого [PERSON] була його дружина [PERSON] , після смерті якої спадщину за законом прийняли позивачі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожною з них право власності на 1/2 частину зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved