Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У серпні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 14570, 00 грн. збитків від неодержаного доходу в 2013 році, внаслідок тимчасового зайняття відповідачем належної їй земельної ділянки та 10000, 00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що СТОВ Агрофірма «Заячківка» незаконно зайняло та використовувало в 2013 році належну позивачу земельну ділянку розміром 3,06 га та спричинення внаслідок цього збитків, оскільки позивач була позбавлена можливості посіяти на вказаній земельній ділянці соняшник та отримати дохід. Натомість, навпаки дохід отримало СТОВ Агрофірма «Заячківка». При цьому жодних виплат відповідачем їй проведено не було. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що згідно договору оренди земельної ділянки від 11.06.2007 № 348, зареєстрованого 07.12.2007 у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», належна [PERSON] земельна ділянка була передана в оренду СТОВ Агрофірма «Заячківка» строком на 5 років до 07.12.2012. 15.10.2012 у звязку із закінченням строку дії вказаного договору позивач повідомила СТОВ Агрофірму «Заячківка» про те, що не буде продовжувати Договір, оскільки мала намір самостійно обробляти вказану земельну ділянку. Листом СТОВ Агрофірма «Заячківка» від 05.11.2012 позивачу надійшла відповідь про неможливість дострокового розірвання договору, оскільки у звязку з укладенням додаткової угоди строк оренди землі згідно із зазначеним договором становить 10 років. На доводи позивача про те, що додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки вона не укладала, СТОВ Агрофірма «Заячківка» продовжувало використовувати належну їй земельну ділянку до 20.09.2013. Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18.07.2013 року, залишеного без змін ухвалами апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2013 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2013 позов [PERSON] до СТОВ Агрофірма «Заячківка», відділу Держкомзему у Христинівському районі задоволено. Визнано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 18.10.2010 укладеною між нею, [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Заячківка» недійсною. Скасовано державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 18.10.2010, проведену відділом Держкомзему у Христинівському районі № 712468204000533 від 08.07.2011 р. Тобто, судовими рішеннями підтверджено факт незаконного зайняття та використання в 2013 році СТОВ Агрофірма «Заячківка» належної позивачу земельної ділянки розміром 3,06 га та спричинення внаслідок цього збитків, оскільки вона була позбавлена можливості посіяти на вказаній земельній ділянці соняшник та отримати дохід. Натомість, навпаки дохід отримало СТОВ Агрофірма «Заячківка». При цьому жодних виплат їй проведено не було. Згідно акту комісії з опрацювання та комплексного вирішення питань з визначення заподіяних збитків [PERSON] від 24.03.2017, затвердженого головою Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області [PERSON], встановлено розмір відшкодування заподіяних позивачу збитків у вигляді недоотриманого прибутку з площі 3,06 га на основі виробничих показників СТОВ Агрофірма «Заячківка» за 2013 рік в сумі 14517,00 грн. Запропоновано керівнику СТОВ Агрофірма «Заячківка» здійснити виплати визначеного комісією відшкодування в повному розмірі в сумі 14517,00 грн. протягом місяця з моменту отримання акту. Однак, СТОВ Агрофірма «Заячківка» вказані виплати не здійснило. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову і пояснив, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3, 06 га, що розташована в адміністративних межах Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області. Відповідно до договору оренди землі від 11.06.2007, укладеного між позивачем та відповідачем, дана земельна ділянка була передана в оренду строком на 5 років, а потім на підставі додаткової угоди від 18.10.2010 строк договору оренди землі було продовжено ще на 5 років. В подальшому вказана додаткова угода рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18.07.2013, залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, була визнана недійсною. Для підтвердження факту незаконного зайняття та використання відповідачем земельної ділянки позивач надала суду лише судові рішення, інших доказів не надано. На підтвердження розміру збитків позивачем надано акт комісії Христинівської райдержадміністрації від 24.03.2017р. Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач вказала про своє лікування в медичних закладах, проте підтверджуючих документів суду не надала. Також, представник відповідача пояснив, що підставою здійснення розміру шкоди, внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок є документи, передбачені наказом Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 19.09.2007 р. № 110 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування [PERSON] визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963. Таких документів позивачем не надано. [PERSON] не зверталась до поліції та Заячківської сільської ради Христинівського району із заявами щодо самовільного зайняття її земельної ділянки СТОВ «Агрофірма «Заячківка». У первинних бухгалтерських документах СТОВ «Агрофірма «Заячківка» відсутні записи щодо обробітку в 2013 році земельної ділянки позивача та збирання врожаю. Представник відповідача послався на Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 та правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 09.12.2014, зазначивши, що вимога про відшкодування неодержаного доходу (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обовязків. У розрахунку суми відшкодування завданих збитків [PERSON], що додана до акту, вказано, що за основу визначення збитків [PERSON] взято показники фінансово-господарської діяльності СТОВ «Агрофірма «Заячківка» за 2013 рік. За таких обставин, вважає, що акт комісії з опрацювання та комплексного вирішення питань з визначення заподіяних збитків [PERSON] від 24.03.2017, затвердженого головою Христинівської РДА винесено з порушенням законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши документальні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до п. 3\~розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ " Про судоустрій і статус суддів", районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв"язку з цим, справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів, поданих\~учасниками справи\~або витребуваних\~судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, то передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Судом встановлено, що згідно рішення Заячківської сільської ради від 27.02.2001 № 5 позивачу [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 3, 06 га, яка розташована в адміністративно-територіальних межах Заячківської сільської ради Христинівського району Черкаської області. Право власності на вказану земельну ділянку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР № 16-06-1190, зареєстрованого 30.03.2001 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Заячківської сільської ради за № 236. Згідно договору оренди земельної ділянки від 11.06.2007 № 348, зареєстрованого 07.12.2007 р. у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», належна позивачу земельна ділянка була передана в оренду СТОВ Агрофірма «Заячківка» строком на 5 років. 15.10.2012 р. у звязку із закінченням строку дії Договору позивач повідомила СТОВ Агрофірму «Заячківка» про те, що вона не буде продовжувати вказаний договір, оскільки має намір самостійно обробляти належну їй земельну ділянку. Листом СТОВ Агрофірма «Заячківка» від 05.11.2012 позивачу надійшла відповідь про неможливість дострокового розірвання договору, оскільки у звязку з укладенням додаткової угоди строк оренди землі згідно договору становить 10 років (до 2017 р.). Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18.07.2013 року, залишеного без змін ухвалами апеляційного суду Черкаської області від 11.09.2013 та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.11.2013 визнано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 18.10.2010 укладеною між [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Заячківка» недійсною. Скасовано державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 18.10.2010 р., проведену відділом Держкомзему у Христинівському районі № 712468204000533 від 08.07.2011. Згідно ч. 2 ст. 157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. п. 1, 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку із тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що у випадку самовільного зайнятті ріллі на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю. Згідно акту комісії з опрацювання та комплексного вирішення питань з визначення заподіяних збитків [PERSON] від 24.03.2017, затвердженого головою Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області [PERSON], встановлено розмір відшкодування заподіяних позивачу збитків у вигляді недоотриманого прибутку з площі 3,06 га на основі виробничих показників СТОВ Агрофірма «Заячківка» за 2013 рік в сумі 14517,00 грн. Запропоновано керівнику СТОВ Агрофірма «Заячківка» здійснити виплати визначеного комісією відшкодування в повному розмірі в сумі 14517,00 грн. протягом місяця з моменту отримання акту. Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку про те, що комісією райдержадміністрації розмір неодержаного позивачем доходу визначено у відповідності до норм чинного законодавства. Що стосується доводів представника відповідача, суд зазначає наступне. Представник відповідача послався на те, що відповідач не надала суду доказів, що в 2013 році належну їй земельну ділянку використовувало СТОВ Агрофірма «Заячківка». Проте, факт використання відповідачем в 2013 році належної [PERSON] земельної ділянки підтверджується листом СТОВ Агрофірма «Заячківка» від 05.11.2012 без номера, згідно якого товариство відмовили позивачу у поверненні земельної ділянки з мотивів укладення додаткової угоди від 18.10.2010 р, протоколом № 05-14 засідання комісії з опрацювання та комплексного вирішення питань з визначення заподіяних збитків Христинівської РДА від 30.10.2014 р., згідно якого вбачається, що на засіданні комісії виступав директор СТОВ Агрофірма «Заячківка» [PERSON], який повідомив, що за користування земельною ділянкою [PERSON], товариством нараховано орендну плату за 2013 рік та довідкою Заячківської сільської ради від 23.10.2017 № 395, згідно якої з вересня 2013 року [PERSON] самостійно обробляє належну їй земельну ділянку площею 3,06 га та вирощує на ній сільськогосподарську продукцію. Крім того, вказаний факт підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] - власники земельних ділянок, які розташовані на одному полі із земельною ділянкою [PERSON] Не відповідають фактичним обставинам справи доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано документів про її лікування в медичних закладах, оскільки представником позивача суду надані довідка Уманської центральної районної лікарні Черкаської області від 22.08.2017 № 01-06/21 та епікризи № № 2746, 6723, згідно яких [PERSON] перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні Уманської ЦРЛ з 04.12.2012 по 11.12.2012 з діагнозом: гостра гіпертонічна енцефалопатія, цефалічний, виражений вестибуло-актичний та церебрастенічний синдроми та з 15.12.2014 р. по 24.12.2014 р. з діагнозом: хронічна дисциркуляторна енцефалопатія Н2 змішаного ґенезу, цефалічний, виражений вестибуло-актичний та церебрастенічний синдроми, когнітивні порушення. Необгрунтованими є твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення, оскільки вина СТОВ Агрофірма «Заячківка» щодо несвоєчасного повернення та протиправного використання належної [PERSON] земельної ділянки встановлена рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18.07.2013 р, яке набрало законної сили, а тому у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Такий висновок повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України, згідно якої нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Також, безпідставними є доводи представника відповідача про те, що підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок є документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, оскільки в даному випадку розмір збитків (неодержаного доходу) комісією райдержадміністрації правомірно проведено у відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам». Аналогічна правова позиція викладена і в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 р. у справі №6-2588цс15 та від 30.11.2016 у справі № 183/5659/14. Більш того, слід зазначити, що розмір збитків, комісією Христинівської РДА визначався з урахуванням положень пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого у випадку самовільного зайнятті ріллі на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю. Необґрунтованим є посилання представника відповідача і на те, що [PERSON] в 2013 році не зверталась до поліції із заявами та повідомленнями, оскільки в 2013 році нею згідно чинного законодавства було подано позов до суду про визнання додаткової угоди недійсною і встановлення таким чином факту порушення її цивільних прав, що не відноситься до компетенції органів внутрішніх справ. Це ж стосується і доводів щодо не звернення позивача до Заячківської сільської ради із заявами про самовільне зайняття земельної ділянки СТОВ Агрофірма «Заячківка». Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивач після 07.12.2012 року не зверталась до СТОВ Агрофірма «Заячківка» з вимогами про повернення земельної ділянки, слід зазначити, що таку заяву вона подавала відповідачу 15.10.2012 року, на яку отримала відповідь товариства від 05.11.2012 р. б/н про неможливість повернення земельної ділянки. Не заслуговує на увагу і посилання представника відповідача на довідку СТОВ Агрофірма «Заячківка» про те, що у первинних документах бухгалтерського обліку відсутні записи щодо обробітку в 2013 році земельної ділянки позивача та збирання врожаю, оскільки належна [PERSON] земельна ділянка використовувалась товариством разом з іншими орендованими ділянками, які розташовані на полі № 8, саме площа якого і обліковується даними бухгалтерського обліку. Також, варто зазначити, що не одержаний позивачем дохід у 2013 році, внаслідок тимчасового зайняття відповідачем належної її земельної ділянки, не є абстрактним, а реально міг бути нею отриманий. Зокрема, з вересня 2013 року, тобто після набрання судового рішення законної сили та повернення земельної ділянки, позивач здійснює її обробіток самостійно та вирощує на ній сільськогосподарську продукцію (пшеницю, соняшник тощо), що підтверджується довідкою Заячківської сільської ради від 23.10.2017 № 395. Зазначені обставини також підтвердили і свідки [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Вина СТОВ Агрофірма «Заячківка» щодо несвоєчасного повернення та протиправного використання належної позивачу земельної ділянки встановлена рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18.07.2013, яке набрало законної сили, а тому у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Оцінюючи вищевказані обставини та зібрані по справі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що СТОВ Агрофірма «Заячківка» позивачу заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості та вважає, що моральну шкоду слід стягнути з СТОВ Агрофірма «Заячківка» в розмірі 2000,00 грн. Що стосується поданої представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Зокрема, згідно ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у позивача права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п.п. 1, 2, 5 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» (далі Порядок) розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій. Із заявою про визначення збитків внаслідок неодержаного доходу [PERSON] звернулась до Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області в червні 2014 року, а наявний акт комісії був складений та затверджений лише 24.03.2017, тобто неодержаний позивачем дохід комісією визначався на протязі майже 3-х років. При цьому варто зазначити, що два попередні акти комісії за адміністративними позовами [PERSON] скасовувались у судовому порядку (постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 27.05.2015 у справі № 823/1024/15 та від 04.03.2016 у справі № 823/5430/15). Право на позов про стягнення збитків від неодержаного доходу в 2013 році внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки СТОВ Агрофірма «Заячківка» та моральну шкоду у позивача [PERSON] виникло після 24.04.2017, тобто після спливу місячного строку з дня затвердження акту комісії Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області від 24.03.2017, що відповідає положенням п. 5 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Таким чином, у даному випадку перебіг строку позовної давності почався з 25.04.2017 р, а позивач звернулась із позовом до суду 23.08.2017 р., тобто в межах строку встановленого ст. 257 ЦК України. На підставі викладеного

Outcome: partial