Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У своїй уточненій позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/4 частину домоволодіння, яке знаходиться по вул. Шеченка, 43 у смт. Перегінське, Рожнятівського району, Івано-Франківської області. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що 07 грудня 2009 року померла його мати [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, яке знаходиться по вул. Шеченка, 43, у смт. Перегінське. 04 лютого 2003 року [PERSON] склала заповіт, яким в рівних частинах заповіла зазначене домоволодіння йому та його братові [PERSON] Однак за час розгляду справи судом йому стало відомо, що 22 вересня 2009 року його мати склала новий заповіт, яким все своє майно заповіла відповідачу [PERSON] На час смерті матері йому було понад 60 років, тому відповідно до закону, за наявності заповіту, він має право на обовязкову частку у спадщині. Для оформлення спадщини він звернувся до Першої Ржнятівської нотаріальної контори, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документа про право власності на спадкове домоволодіння. При таких обставинах він не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на 1/3 частину спадкового майна. Просить визнати за ним право власності на 3/4 частини спадкового домоволодіння. Вислухавши сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У смт. Перегінське по вул. Шевченка, 43, Рожнятівського району, Івано-Франківської області знаходиться домоволодіння, яке складається з житлового будинку та трьох сараїв, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ФОП Федоренко (а. с. 5-7). Власником даного домоволодіння була [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 8). Сторони є рідними братами та синами [PERSON], що встановлено з їх пояснень. 07 грудня 2009 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 10). Після смерті останньої відкрилася спадщина на домоволодіння, яке знаходиться у смт. Перегінське по вул. Шевченка, 43. Зазначене домоволодіння [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON], що підтверджується копією заповіту, складеного спадкодавцем 22 вересня 2009 року (а. с. 44). Позивач [PERSON] народився 20 січня 1938 року та доводився сином померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 42). Отже на момент смерті спадкодавця вік позивача [PERSON] перевищував 60 років. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до ст. 1223 названого кодексу, право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1270 названого кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який обчислюється з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до статі 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивачем був пропущений строк прийняття спадщини, однак у встановленому законом порядку йому визначено додатковий строк прийняття спадщини до 30 липня 2016 року, у який він подав заяву у нотаріальну контору, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 травня 2016 року (а. с. 12). Відповідач належним чином прийняв спадщину після смерті матері, оскільки у встановлений законом строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини від 21 травня 2010 року (а. с. 48). Відповідно до ст. 1241 ч. 1 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» непрацездатними особами слід вважати жінку, чоловіка при досягненні відповідно 55 і 60 років. Аналізуючи надані сторонами письмові докази, судом встановлено, що позивачі є рідними братами, тобто спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], яка була власником спірного домоволодіння і заповіла його відповідачу, а останній належним чином прийняв спадщину. На момент смерті [PERSON] позивач перебував у віці, що перевищує 60 років, тобто був непрацездатним, а тому має право на обовязкову частку у спадковому майні. Оскільки сторони є спадкоємцями першої черги, інших спадкоємців першої черги нема, то по закону, вони мають право на 1/2 частину спадкового домоволодіння кожен. За наявності заповіту, позивач має право на обов"язкову частку, що становить 1/4 частину спадкового майна, а відповідач відповідно на решту- 3/4 частки. Спір між сторонами з приводу спадкового майна відсутній. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа та наявність заповіту, що підтверджується листом нотаріуса Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори № 669/02-16 від 02 липня 2016 року (а. с. 9). Отже у позасудовому порядку свої спадкові права сторони захистити не можуть, а тому право власності на належне їм спадкове майно за ними необхідно визнати за рішенням суду.

Outcome: approved