Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, позиції третіх осіб. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які є законними представниками [PERSON] , треті особи: [PERSON] ; орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про виселення з наданням іншого житла, позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. У 2015 році ПАТ «Європейський газовий банк» (далі за текстом - Банк) звернувся з позовною заявою до [PERSON] (далі за текстом - Позичальник, Іпотекодавець) про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . 06.07.2018 між [PERSON] (далі за текстом - Позивач, Іпотекодержатель) та ПАТ «Європейський газовий банк» було укладено договір № 06/07 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за яким Банк 06.07.2018 відступило шляхом продажу [PERSON] права вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 (далі за текстом - кредитний договір). Крім того, на підставі договору про відступлення прав за Договором іпотеки № 966-1904121, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Грішиною В.І. 19.04.2012 за реєстр. № 587 від 06.07.2018 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , до останнього перейшло право вимоги за Договором іпотеки № 966-1904121. Рішенням Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2018 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] як правонаступником ПАТ «Європейський Газовий Банк» за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № КМК/01/09, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В. 27 лютого 2009 року за реєстровим № 268. За рахунок предмета іпотеки задовольнити вимоги [PERSON] щодо заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року у розмірі 1 268 815 (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 42 копійки, в тому числі: заборгованості по відсоткам в сумі 667 383 (шістсот шістдесят сім тисяч триста вісімдесят три ) гривні 86 копійок, по пені в сумі 601 431 (шістсот одна тисяча чотириста тридцять одна) гривня 56 копійок. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , та належить [PERSON] , шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 8855 гривень 84 копійки. У задоволенні решти позову відмовлено. Станом на день звернення до суду з даним позовом вказане судове рішення не виконано. На підставі заяви позивача приватним виконавцем Шавлуковою З.А. було відкрито виконавче провадження № 60865751 з примусового виконання рішення Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019 року. В ході виконавчого провадження з відповіді Департаменту реєстраційних послуг ЗМР було встановлено, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Приватним виконавцем було направлено запит до органу опіки та піклування з проханням надати дозвіл на реалізацію Предмету іпотеки з зареєстрованою дитиною. Орган опіки та піклування своїм листом від 24 січня 2020 року відмовив у наданні зазначеного дозволу та виставлення майна на торги. Позивач зазначає про те, що реєстрація місця проживання дитини [PERSON] була здійснена без згоди іпотекодержателя, що свідчить про те, що Позичальник не мав права самостійно надавати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини. Окрім того, вказану квартиру Позичальник використовує, як офісне приміщення для розміщення свого товариства - ТО В «САВ-Комплект», власниками якого є його сім`я. З посиланням на ст.29 ЦК України, позивач зазначає про те, що дитина [PERSON] має право проживати зі своїм батьком у належному йому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З посиланням на вищевикладене, а також на те, що реєстрація місця проживання [PERSON] , [INFO] , у предметі іпотеки порушує права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач просив суд - виселити [PERSON] з предмету іпотеки: квартири [ADDRESS] , з наданням їй іншого постійного житла, а саме, житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі через його необґрунтованість та безпідставність, оскільки позивач просить виселити малолітню [PERSON] із предмету іпотеки з наданням їй іншого постійного житла, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , разом з тим, власником зазначеного будинку є [PERSON] , згоди на вселення до власного будинку якого не має та позивачем не надано до позовної заяви, також у позивача не має, жодних довіреностей діяти від його імені. Виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення не допускається. У свою чергу, [PERSON] набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу кварти від 27 лютого 2009 року за рахунок власних коштів, а не коштів, отриманих у кредит від «Європейський газовий банк» 19.04.2012 року на споживчі цілі. З огляду на викладене, на думку відповідача підстав для задоволення позовних вимог позивача про виселення малолітньої особи [PERSON] - не має, та позовні вимоги не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Від органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник третьої особи зазначає, що малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 22.07.2015 по теперішній час, а прийняття судом рішення про виселення останньої призведе до порушення прав дитини, що визначені та охороняються чинним законодавством України та міжнародними угодами та призведе до безпритульності. Згідно письмових пояснень [PERSON] (третя особа) на позовну заяву, останній просить у задоволенні позову відмовити, в обґрунтування заперечень зазначає наступне. Станом на сьогоднішній день власником будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , згоди на вселення до його власного будинку не має, крім того, наразі йде будівництво даного будинку і він зовсім не придатний для проживання у ньому малолітньої дитини. Окрім того, наразі [PERSON] за місце реєстрації відвідує навчальний заклад № 94. Також, [PERSON] зазначає про те, що Запорізьким апеляційним судом 16.02.2021 було скасовано рішення першої інстанції та прийнято постанову по справі №335/4107/15-ц, якою відмовлено в задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність приватного виконавця Шавлукової З.А., а саме щодо відмови останньої виставити на реалізацію майно, а саме, квартиру: за адресою [ADDRESS] , без надання дозволу органу опіки і піклування. У вказаній постанові апеляційний суд зазначив, про те, що зважаючи на висновок органу опіки та піклування про відмову у наданні дозволу на реалізацію спірного майна, право користування, яким має малолітня дитина, та відсутність судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію, висновок суду першої інстанції у цій справі про неправомірність бездіяльності державного виконавця щодо не передачі спірного майна на реалізацію при наявності відмови органу опіки та піклування щодо надання відповідного дозволу є помилковим. Крім того, на розгляді у Верховному суді перебуває цивільна справа №335/9356/18 про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 06/07 від 06.07.2018 та договору відступлення прав за договором іпотеки від 06.07.2018, укладених між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] . Квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана [PERSON] 27.02.2009, кредитний договір між ПАТ «Європейський газовий банк» та [PERSON] було укладено 19.04.2012 та Банком кредитні кошти були надані на споживчі цілі, що спростовує твердження позивача про те, що зазначена квартира придбана за кредитні кошти. [PERSON] посилаючись на викладене, а також на практику Верховного Суду зазначає, що відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення малолітньої особи [PERSON] . Інших заяв по суті від сторін не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 03.11.2020 постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.12.2020 замінено третю особу з відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, на - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Ухвалою суду від 22.02.2021 закрито підготовче провадження, а справау призначено до судового розгляду по суті. Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи. У судовому засідання представник позивача - адвокат Загорський Д.Д. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бєлка А.В., у судовому засіданні, проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - адвокат Власова І.Ю. проти задоволення позову заперечувала з посиланням на правові підстави, викладені у поясненнях. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, попередньо у заяві по суті просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019 року по справі №335/4107/15-ц, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2018 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] як правонаступником ПАТ «Європейський Газовий Банк» за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № КМК/01/09, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В. 27 лютого 2009 р. за реєстровим № 268. За рахунок предмета іпотеки задовольнити вимоги [PERSON] щодо заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 р. в розмірі 1 268 815 (один мільйон двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 42 копійки, в тому числі: заборгованості по відсоткам в сумі 667 383 (шістсот шістдесят сім тисяч триста вісімдесят три ) гривні 86 копійок, по пені в сумі 601 431 (шістсот одна тисяча чотириста тридцять одна) гривня 56 копійок. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] , та належить [PERSON] , шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 8855 гривень 84 копійки. У задоволенні решти позову відмовлено (а.с. 8-12). На примусовому виконанні з 11.12.2019 у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавчий лист №335/4107/15-ц, виданий 15.04.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором №557-190412 від 19 квітня 2012 року у розмірі 1268815 грн. 42 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] , та належить [PERSON] , шляхом продажу з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.16-17). За адресою місцезнаходження предмету іпотеки, а саму у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 22.07.2015 зареєстрована та проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16.12.2019 №01-71/20404 (а.с. 24) та довідкою про реєстрацію місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.02.2021 №04-28/5-1005 (а.с.170). Батьками [PERSON] , є: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з державного акту цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00025126838 від 02.01.2020 (а.с.22-23). У квартирі за адресою: [ADDRESS] , також зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 22.07.2015 по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.02.2021 №04-28/5-1006 (а.с.169). [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.25). Листом Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 24.01.2020 №01-10/0005 відмовлено у наданні дозволу на відчуження квартири, оскільки це порушує права малолітньої дитини (а.с. 20-21). Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у квартирі за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією акту обстеження проживання від 09.02.2021 № 09-12/005-Б (а.с. 173-174). Згідно вказаного акту дитина у квартирі забезпечена всім необхідним для нормального життя та розвитку. Також встановлено, що 27 лютого 2009 року, відповідно до договору купівлі-продажу квартири №КМБ/01/09 від 27.02.2009, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В., за реєстровим №268 - [PERSON] є власником квартири номер [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.163-164), витягом з державного реєстру правочинів (а.с.164 зворот), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 20.04.2021 (а.с 115-116). Кредитний договір між [PERSON] та «Європейський Газовий Банк» укладено 19.04.2012, що встановлено рішенням Запорізького апеляційного суду від 20.03.2019 по справі №335/4107/15-ц, у зв`язку з чим, вказані обставини доказуванню не підлягають в силу ч.4 ст.82 ЦПК України. Як підставу звернення до суду з позовом позивач зазначає те, що реєстрація місця проживання [PERSON] , [INFO] , у предметі іпотеки порушує права позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв`язку з чим, позивач просить виселити неповнолітню дитину до будинку, який належить [PERSON] на праві приватної власності. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Конституцією України передбачено як захист права власності, такі захист права на житло. У статті 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України та Законом України «Про іпотеку». За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною третьою якої, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»). При вирішенні питання щодо надання мешканцям житлового приміщення, з якого вони підлягають виселенню, важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів». Таким законом є стаття 109 ЖК Української РСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам , яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі №643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19) дійшла висновку, що до спірних правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню норми статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР. Отже, обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними. Тлумачення частини другої статті 109 ЖК Української РСР з урахуванням статті 379, глави 26 ЦК України свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі якщо предмет іпотеки набувався іпотекодавцем не за рахунок отриманих кредитних коштів, то виселення з вказаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення не допускається. Правильність такого висновку підтверджується правовими висновками, сформульованими у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16 та від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18. Судом встановлено, що на теперішній час квартира за адресою: [ADDRESS] , належить третій особі - [PERSON] , який придбав її 27.02.2009, тобто за три роки до укладання кредитного договору від 29.08.2012, який забезпечений іпотекою. Отже, судом установлено, що в іпотеку передано квартиру, яка є власністю [PERSON] , яку набуто до отримання кредитних коштів. В іпотечній квартирі з 22.07.2015 зареєстрована та проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , разом з нею зареєстрована та проживає її мати - [PERSON] . Суд враховує, що іпотекодержатель, як потенційний (у разі невиконання боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою) новий власник спірного житлового приміщення, мав об`єктивну можливість знати про наявність прав на користування спірною квартирою і при набутті права власності, навіть потенціальному, мав усвідомлювати, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання у квартирі й право користування житлом. Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19). Подібні висновки висловлені Верховний Судом у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 640/15833/16-ц, провадження № 61-44536св18". Така ж позиція була викладена у постанові ВС від 06.10.2021 у справі № 357/8500/20. Окрім того, суд враховує, що пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статті 11 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини слідує, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Суд, враховує, що малолітня [PERSON] зареєстрована в іпотечному житлі разом з матір`ю, проживає там на даний час, що відповідає вимогам ч.4 ст.29 ЦК України, а тому правомірно проживає в предметі іпотеки. Крім того, районною адміністрацією по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 24.01.2020 року №01-10/0005 відмовлено у наданні дозволу на відчуження квартири, оскільки це порушує права малолітньої дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що за рахунок предмета іпотеки, що належить третій особі у даній справі - [PERSON] , задоволено вимоги позивача щодо заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012 року, внаслідок звернення стягнення на неї як на предмет іпотеки, разом з тим, суду не було надано доказів того, що цю квартиру було придбано саме за рахунок кредиту (позики) банку, також відсутні докази правових підстав вселення малолітньої [PERSON] у будинок за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням того, що малолітня дитина вже зареєстрована та проживає разом з матір`ю, що відповідає вимогам ч.4 ст.29 ЦК України, окрім того, позивачем не доведено, що вказане житло придатне для проживання, а звідси, виселення малолітньої дитини буде порушувати її права передбачені законом, зокрема ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої дитина має право на житло. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позову у повному обсязі суд відносить судові витрати позивача при зверненні до суду на його рахунок.

Outcome: dismissed