Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.02.2015 року між ним та ТОВ «ВІП.КОНТАКТ» укладено договір № ХД 32/1002 про надання консультаційних послуг. З даного договору вбачається, що відповідач зобов'язався надати позивачеві послуги відповідно до п. 1.1 укладеного договору, а саме: сприяння в підготовці документів щодо пошуку роботи за кордоном, консультувати в оформленні документів необхідних для отримання вїзної візи та сприяння в укладанні трудового договору між ним та роботодавцем. На виконання вказаного договору, [PERSON] в день підписання договору були сплачені грошові кошти в розмірі 10 400,00 грн. відповідачеві. Проте, відповідачем не були виконані жодні зобовязання згідно укладеного договору, на неодноразові телефонні дзвінки щодо виконання укладеного договору відповідач не реагує. Окрім того, позивач вважає, що вказаний договір є недійсним з моменту його укладення, оскільки відповідач здійснював свою господарську діяльність без належної на те правової підстави. Фактично відповідачем вчинено обман, який полягає у замовчуванні факту відсутності ліцензії на право провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном та відповідно, отримання коштів за послуги, які відповідач не мав законного права надавати. У зв'язку з недійсністю даного договору, підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину. Тому, відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати, які були понесені позивачем. Також, відповідачем йому була заподіяна моральна шкода, оскільки при укладенні договору відповідач ввів позивача в оману щодо наявності в нього відповідної ліцензії на працевлаштування за кордоном, у звязку з чим взяті на себе зобовязання відповідно до договору не виконав, вказані послуги надані позивачу не були. Просить суд визнати недійсним договір № ХД 32/1002 від 10 лютого 2015 року про надання консультаційних послуг, який був укладений між ним та відповідачем, стягнути з ТОВ «ВІП.КОНТАКТ» на користь позивача грошові кошти в розмірі 10400,00 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких умов, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 лютого 2015 року між позивачем та ТОВ «ВІП.КОНТАКТ» було укладено договір № ХД 32/1002. Відповідно до п.п.1.1 договору № ХД 32/1002 від 10.02.2015 року замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання сприяти в підготовці документів щодо пошуку роботи за кордоном, консультувати в оформленні документів, необхідних для отримання в'їзної візи та сприяння замовнику в укладенні трудового договору між замовником та роботодавцем. Згідно п.3 вказаного договору замовник зобов'язався надати виконавцю відповідні документи, та відповідно до п. 4 договору прийняв на себе зобов'язання на протязі 3 робочих днів, після підписання даного договору, перерахувати на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у даному договорі, гарантійний платіж у розмірі 10400, гривень в день заключення договору на поточний рахунок виконавця. Під гарантійним платежем мається на увазі сума коштів, що перераховується на розрахунковий рахунок виконавця замовником, але не переходить у власність виконавця до моменту виконання останнім своїх зобов'язань, передбачених даним договором, перед замовником, та/ або в інших випадках, передбачених даним договором. Гарантійний платіж зараховується у рахунок оплати послуг виконавця в день отримання замовником комплекту документів для працевлаштування за кордоном від виконавця згідно умов даного Договору. Цього ж дня, відповідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 54 від 10.02.2015 року ТОВ «ВІП.КОНТАКТ» прийнято від [PERSON] грошові кошти в сумі 10400,00 грн. на підставі договору № ХД 32/1002. Згідно п. 7 договору № ХД № 32/1002 від 10.02.2015 року, виконавець гарантує одноразовий безкоштовний пошук для замовника нового робочого місця у країні працевлаштування замовника за даним договором, на протязі 30 календарних днів з моменту виїзду замовника за кордон з України за запитом замовника, у разі негативного результату щодо працевлаштування замовника за кордоном на першому погодженому сторонами робочому місці. У разі, якщо після отримання документів для працевлаштування замовника за кордоном від виконавця, замовнику буде відмовлено в наданні візи для виїзду за кордон з метою працевлаштування на умовах цього договору з підстав, які не залежать від замовника, виконавець повністю повертає замовнику кошти, сплачені останнім за цим договором. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023 (зі змінами та доповненнями) виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з ч. 2, п. 3 ч. З ст. 18 вказаного Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Згідно ч.5. ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливими, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, або договір може бути визнане недійсним в цілому. За положеннями п. 2 ч. 1, п. 5, ч. 2 , ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності з вимогами ст. 214 ч.2, ст. 360-7 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає до застосуванню суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України. В ухвалі Верховного Суду України в справі № 6-22цс 13 від 27 березня 2013 року Верховним Судом висловлено правову позицію у відповідності до якої: відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.3, ч.5 та ч.6 ст. 203 цього Кодексу. Таким чином, вказаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом спонукання споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому в цій частині вимоги позивача про визнання недійсним договору № ХД 32/1002 від 10.02.2015 року суд вважає необґрунтованими. Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому суд приходить до висновку про стягнення з ТОВ " ВІП.КОНТАКТ» на користь позивача 10400 грн. 00 коп. сплачених за спірним договором. Щодо позовної вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, то, суд вважає, що зазначена вимога задоволенню не підлягає, оскільки факт заподіяння моральної шкоди відповідачами, позивачем не доведений. Окрім того, позивач не обґрунтував його ні письмово, ні в своїх поясненнях в судовому засіданні. З огляду на це, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн. За таких підстав позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial