Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий йому на земельну ділянку площею 0,0745 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану в [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, розташовану в [ADDRESS]; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0745 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS], визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що батькам його матері [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] належав на праві власності в рівних частинах житловий будинок знадвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування. Адреса та нумерація вищезазначеного будинку була змінена на адресу: [ADDRESS].Його дід [PERSON] помер [INFO] року. Спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Задоріною Т.В. 09.10.1986 року (р.№ 3952,спадкова справа № 504/86) була помилкова зазначена адреса будинку «[ADDRESS]" замість «[ADDRESS]». Але цієї помилки [PERSON] не помітила та не звернулась де нотаріуса для внесення виправлень до свідоцтва.Надалі рішенням виконкому Дергачівської міської ради народних депутатів № 25/25 від 14.03.1989 року було узаконено самовільно побудовані прибудови та надвірні будівлі в [ADDRESS]. У цьому ж рішенні зазначено,що домоволодіння розташоване у [ADDRESS] належить [PERSON]Рішенням виконкому Дергачівської міської ради народних депутатів № 27/61 від 14.03.1989 року власниці домоволодіння [PERSON], розташованого у [ADDRESS], за цією ж адресою дозволено газифікацію.26.10.1992 року [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у [ADDRESS] (колишня [ADDRESS].Цей договір дарування був посвідчений нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Маренич Г.П. 26.10.1992 року у зв'язку з хворобою [PERSON]за адресою її проживання в [ADDRESS]. Але у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі (свідоцтві про право на спадщину) була помилкова зазначена адреса «в'їзд Зелений № 11», та в договорі дарування також була зазначена ця адреса, замість «[ADDRESS], хоча будинок належний [PERSON] фактично знаходився за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS]).Надалі його мати [PERSON] уклала з ним договір довічного утримання, згідно з яким вона передала у власність йому, належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у м.Дергачі, [ADDRESS].Оскільки у м. Дергачі існує тільки тупик Зелений, а в'їзду Зеленого не має, і будинок, що належить [PERSON], фактично розташований за адресою: [ADDRESS], але за правовстановлюючими документами значиться за адресою: [ADDRESS]. З метою виправлення допущеної помилки, він звернувся до Дергачівської держнотконтори з проханням внестизміни у правовстановлюючі документи на житловий будинок, однак йому було відмовлено у внесенні змін.Той факт, що вищезазначений будинок з надвірними будівлями знаходиться за адресою: [ADDRESS] підтверджується технічним паспортом, виданим комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» 20.10.2015 року, а також довідкою комунальногопідприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» від 02.07.2013 року, що адреса належного [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] була змінена на адресу:м.Дергачі, [ADDRESS] згідно рішення виконкому Дергачівської селищної ради від 16.06.1966 р., адресою місця проживання [PERSON], яка зазначена в усіх договорах: м.Дергачі,[ADDRESS], а також актом депутата Дергачівської міської Ради від 17.02.2016 року.Одночасно з визнанням права власності на будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки (для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,1000 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0745 га), розташовані за адресою [ADDRESS],необхідно визнати недійсними державні актипро право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] та [NUMBER], в яких було помилково вказана адреса земельних ділянок, на яких розташований вищезазначений будинок.11.05.2016 року голова Дергачівської міської ради звернувся до Харківської філії ДП «Національні інформаційні системи» з проханням внести зміни до словників Державного реєструречових прав на нерухоме майно щодо виключення запису по [ADDRESS] та підтвердження запису - тупик Зелений. Це звернення було зроблено на підставі архівної копії рішення виконавчого комітету Дергачівської міської ради №129 «Про упорядкування адресного господарства м.Дергачі» від 11.10.2005 року.Рішенням виконавчого комітету Дергачівської міської ради №129 «Про упорядкування адресного господарства м.Дергачі» від 11.10.2005 року з метою приведення до єдиної міліцейської адреси тупика Зеленого,який з суб'єктивних причин в різних установах та організаціях значиться [ADDRESS], колишній [ADDRESS] перейменований в тупик Зелений.20.05.2016 року на звернення голови Дергачівської міської ради ДП «Національні Інформаційні системи» в зв'язку з одночасним існуванням записів «[ADDRESS]» та «[ADDRESS]» по м.Дергачі та фактичним існуванням лише «[ADDRESS]»,запис «[ADDRESS]» було об 'єднано з записом «[ADDRESS]» і відтепер у словниках Державного реєстру речових прав на нерухоме майно існує запис: Харківська область Дергачівський район м.Дергачі [ADDRESS]. Представник відповідача Дергачівської міської ради у судове заідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без представника та винесення рішення на розсуд суду. [PERSON] позовні вимоги підтримує, про що надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Представники відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області та Дергачівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи без їх участі. У судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.12.1995 року за реєстром №2-3922 Дергачівською державною нотаріальною конторою було посвідчено договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON], відповідно якому останній став власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Дергачівської міської ради Харківської області від 11.10.2005 року за №129 перейменовано колишній [ADDRESS]. 17 вересня 2008 року на ім'я [PERSON] видано Державні акти на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] площею 0,1000га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та серії [NUMBER] площею 0,0745га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. Дані акти видано на підставі рішення ХХІV сесії V скликання Дергачівської міської ради від 05 березня 2008 року №7-3. Як вбачається з листа Харківської філії «Національні інформаційні системи» від 20.05.2016 року відтепер у словниках Державного реєстру речових прав на нерухоме майно існує запис: «Харківська область Дергачівський район м.Дергачі [ADDRESS]». Згідно листа КПТІ «Інвенрос» від 02.07.2013 року будинку за адресою: м.Дергачі [ADDRESS], що належав [PERSON] рішенням Дергачівської селищної ради №13 від 16.06.1966 року було змінено адресу на [ADDRESS]. В замовленні №48644 від 10.02.1985 року [PERSON] було вказано адресу: «[ADDRESS]» і згідно цьому була виписана довідка нотаріусу та оформлене свідоцтво про право на спадщину від 09.10.1986 року №3935 на адресу «[ADDRESS]». Таким чином були оформлені і договір дарування від 26.10.1992 року р.№2-2930, тому в технічному паспорті від 15.11.1995 року була вказана адреса: «[ADDRESS]». Таким чином, житловий будинок та земельні ділянки по [ADDRESS] в даний час знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать [PERSON], однак, позивач позбавлений можливості розпоряджатися належним йому майном через допущені помилки в написанні адреси, замість «тупик Зелений» зазначено «в'їзд Зелений» та його прізвища, замість правильного «[PERSON]» в державних актах зазначено «[PERSON]». Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві ( ч. 1 ст. 20 ЦК, ст.ст.3,4 ЦПК України). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. У п. 37 Постанові № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову). Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі №6-2994цс15 від 20 квітня 2016 року. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частиною 2 та п. «а» ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК). Враховуючи, що видані державні акти порушують права позивача, за вказаних обставин є очевидним, що єдиним можливим способом захисту який відновить порушені права позивача в цьому разі є визнання їх недійсними та визнання за ним права власності на земельні ділянки. У зв'язку з наведеним позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: approved