Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка [PERSON] просить ухвалити рішення, яким визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку у будинку. В основу позовних вимог позивачка зіслалася на те, що є власником будинковолодіння [ADDRESS] , в якому зареєстрована, але фактично не проживає більше трьох років відповідачка [PERSON] , яка доводиться їй колишньою невісткою. Остання з часу розірвання шлюбу з її сином [PERSON] покинула належне їй будинковолодіння та виїхала в невідомому напрямку. Реєстрація відповідачки створює перешкоди у належному їй праві володіння, користування та розпорядження житлом, а в добровільному порядку відповідачка знятися з реєстраційного обліку не бажає. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Ошуст С.Є. не з`явилися, направили до суду заяви, в яких позовні вимоги підтримують повністю, справу просять розглянути без їх участі, не заперечили проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася з невідомих суду причин та не повідомила суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та оголошенням на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, за згодою позивачки та враховуючи вимоги ст.ст.280-281 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідачки, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Позивачка [PERSON] є власником будинковолодіння, який знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.03.2008 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.03.2008 (а.с.8-9). Шлюб між відповідачкою та [PERSON] розірвано 10.12.2018 року, що підтверджується копією рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10.12.2018 року (а.с. 10). У належному позивачці будинку зареєстрована відповідачка по справі [PERSON] , яка у будинку не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання складеним комісією Дубівської сільської ради Івано-Франківської області від 22.07.2021 та довідкою №582, виданої Дубівською сільською радою Івано-Франківської області 22.07.2021 (а.с 6-7). Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідачка понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивачки, суд вважає, що вона втратила право на користування цим житлом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та 1000 грн. 00 коп. витрат за надання їй правової допомоги, а тому такі витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved