Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, котрого в судовому засіданні підтримала і пояснила, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належав на праві користування житловий будинок по вул. Незалежності №13 в селі Коршів Коломийського району Івано-Франківської області, який був наданий їм для постійного проживання ще з 1977 року. Вказує, що вона, [PERSON] почала постійно проживати та вести спільне господарство в даному житловому будинку разом з членами своєї родини, а саме її чоловіком [PERSON], та його батьками [PERSON] та [PERSON] ще з 2003 року з дати реєстрації шлюбу і наймодавець не заперечував щодо такого вселення. 03 вересня 2005 року у неї від шлюбу з [PERSON] народилася дочка [PERSON], яка була зареєстрована виконкомом [PERSON] сільської ради в селі Коршів Коломийського району. Після смерті її чоловіка, який помер 29 липня 2006 року та його батьків, з 2006 року вона продовжувала проживати в даному житловому будинку по даний час разом з малолітньою дитиною. Зазначає, що одноособово утримує дане житло в належному стані, щомісячно сплачує відповідні житлово-комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями. Звертає увагу суду на те, що їй не належить на праві власності будь-яке інше житлове приміщення, будь-яке житло для її проживання з неповнолітньою дитиною в неї відсутнє, тобто їй немає, де жити з неповнолітньою дитиною, крім того її дитина навчається у [PERSON] ЗОШ, а відповідач включив спірне нерухоме майно в об єкти продажу з аукціону так як житель с.Коршів [PERSON] бажає у спірному житлі відкрити музей. Визнання права користування даним житловим будинком їй необхідне для проживання з неповнолітньою дитиною і для реєстрації проживання в органах паспортної служби так як дитина в с.Коршів навчається у школі Вказує, що згідно з положеннями статей 51-53 ЖК УРСР (далі -Кодекс) питання про надання жилого приміщення вирішується тим органом, якому належить або у віданні якого знаходиться жилий будинок. В судовому порядку може вирішуватися спір лише у разі відмови в наданні такого приміщення (ч.2 ст.54 Кодексу). Відповідно до ст.58 Кодексу ордер на жиле приміщення є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. Положеннями статей 9, 14 Кодексу передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Виконавчі комітети міських рад у межах і в порядку, встановлених законодавством, здійснюють управління житловим фондом місцевих рад. Посилається на ст.64,65 Житлового Кодексу відповідно до яких члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного із іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами сім'ї, які проживають із ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Просить суд визнати за нею, позивачем [PERSON] право користування житлом будинку по вул. Незалежності №13 в селі Коршів Коломийського району Івано-Франківської області та зобов'язати [PERSON] сільську раду Коломийського району видати їй, позивачу ордер на даний житловий будинок . Представник відповідача [PERSON] сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач [PERSON] проживала в житловій квартирі в с. Коршів по вул.. Незалежності, 13 з часу реєстрації шлюбу з 2004 року разом з батьками чоловіка. Дана житлова квартира не була приватизована батьками чоловіка, а отже [PERSON] та її дочка не змогли зареєструватись в ній, хоча народження дочки [PERSON] було зареєстроване [PERSON] сільською радою, однак згодом знята дана реєстрація. Після смерті чоловіка [PERSON], який помер 29.07.2006 року та його родичів, позивач [PERSON] зверталась до [PERSON] сільської ради з проханням надання їй для проживання житлової квартири та реєстрації її з дочкою в даній квартирі, однак сесією сільської ради їй було відмовлено. Рішенням Коломийського міськрайонного суду було визнано право власності на дану квартиру за [PERSON], однак прокуратурою оскаржено дане рішення та повернуто дану квартиру в комунальну власність [PERSON] сільської ради. Зазначив, що сільська рада не володіє інформацією про наявність іншого житла в даної сім'ї. Крім того, сесією сільської ради від 31.03.2013 року прийнято рішення про включення даної квартири в обєкти продажу з аукціону. Просить в позові відмовити, оскільки спірне житлове приміщення, котре відноситься до комунальної власності села, яке підлягає приватизації шляхом продажу на аукціоні належить територіальній громаді с. Коршів Коломийського району, а відповідно [PERSON] сільська рада вправі розпоряджатися ним на власний розсуд. Представник третьої особи без самостійних вимог: служба у справах дітей Коломийської РДА Івано-Франківської області в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Вказала, що 08 квітня 2015 року комісія провела обстеження матеріально-побутових умов стану сімї позивачки за адресою с. Коршів вул. Незалежності, 13 Коломийського району та встановила, що за вищевказаною адресою проживають позивач [PERSON], [INFO] та її дочка [PERSON], [INFO]. Умови проживання задовільні, в будинку чисто, є кімната для дитини облаштована усім необхідним . Сімя проживає за даною адресою без реєстрації , в будинку наявні речі сімї [PERSON]. На даний час сім»я [PERSON] не має жодного іншого житлового приміщення, тому визнання за позивачем [PERSON] права користування житловим будинком по вул. Незалежності № 13 в с. Коршів Коломийського району буде відповідати інтересам неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 31 липня 1986 року у с. Коршів Коломийського району з [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення у будинках місцевих рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР, відповідно до якого управлінням будинками здано наймачеві в користування жиле приміщення за адресою с. Коршів вул. Жовтнева № 21 Коломийського району (а.с.4-7). В дане житло вселилися члени сім ї наймача [PERSON] - дружина [PERSON] та син він же чоловік позивачки - [PERSON], котрі користувалися даним житловим будинком та проживали з наймачем. Позивач [PERSON] почала постійно проживати та вести спільне господарство в спірному житловому будинку разом з членами своєї родини, а саме її чоловіком [PERSON], та його батьками [PERSON] та [PERSON] з 24.10.2003 року тобто з дати реєстрації шлюбу і наймодавець не заперечував щодо такого вселення (а.с.11). 03 вересня 2005 року у неї від шлюбу з [PERSON] народилася дочка [PERSON] Вікторовіна, яка була зареєстрована виконкомом [PERSON] сільської ради в селі Коршів Коломийського району (а.с.12). Після смерті її чоловіка, який помер 29 липня 2006 року та його батьків, з 2006 року вона продовжувала проживати і проживає в даному житловому будинку по даний час разом з малолітньою дитиною, одноособово утримує дане житло в належному стані, щомісячно сплачує відповідні житлово-комунальні платежі, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.16,102-108). Згідно довідок [PERSON] [PERSON] ступенів № 44 від 09.10.2014 року та №33 від 28.04.2014 р. неповнолітня [PERSON] навчається у [PERSON] ЗОШ з 22 вересня 2014 року та навчалася у 2013 році (а.с.72,). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок за адресою с. Коршів вул. Незалежності, 13 Коломийського району належить до комунальної власності [PERSON] сільській раді Коломийського району (а.с.17) Як вбачається з довідки № 61/2-24/05 від 28 квітня 2014 року виданої [PERSON] сільською радою [PERSON] був зареєстрований і проживав з 1977 року в с. Коршів по вул. Незалежності 13 разом з батьками до дня смерті ( згідно погосподарських книг виконкому [PERSON] сільської ради № 9 за 1977-1979 роки, № 1 за 1980-2006 роки) На даний час в данному житловому будинку ніхто не зареєстрований . (а.с.18) Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 283 ЦК УРСР нарівні з наймачем жилого приміщення члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, набувають прав і обов'язків, що випливають з договору найму. До членів сім'ї наймача відносяться дружина наймача, їх діти і батьки. Інші родичі, а також непрацездатні утриманці можуть бути визнані членами сім'ї наймача, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 284 ЦК УРСР наймач вправі в установленому порядку вселити в найняте ним жиле приміщення свою дружину, їх дітей, батьків, інших родичів і непрацездатних утриманців, одержавши на це письмову згоду всіх неповнолітніх членів своєї сім'ї, що проживають у тому ж приміщенні. Особи, вселені наймачем відповідно до правил цієї статті, набувають рівне право на жилу площу з рештою членів сім'ї наймача, якщо вони визнаються членами його сім'ї (стаття 283 цього Кодексу) і якщо при вселенні між цими особами, наймачем і повнолітніми членами його сім'ї, які з ним проживають, не було іншої угоди. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Свідки в судовому засіданні [PERSON]В та [PERSON] , які являються сусідами позивача, підтвердили факт проживання позивачки [PERSON] з батьками її чоловіка [PERSON] та [PERSON], а також з її чоловіком [PERSON] з 2003 року постійно, разом як члени сім`ї, а також факт ведення спільного господарства і , що позивачка продовжує проживати у спірному будинку із неповнолітньою дочкою [PERSON] після смерті чоловіка і його батьків, доглядає за господарством, проти чого не заперечив відповідач. Представник відповідача не заперечував наявність правових підстав у [PERSON] для набуття спірного житла у житловий найм. Також в судовому засіданні сторони не заперечували перебування позивача у родинних відносинах з сім»єю [PERSON] . Разом з цим визнання осіб членами сім»ї здійснюється не тільки на підставі родинних відносин між ними, а на підставі їх спільного проживання і спільного ведення господарства. В п. 1 ст. 61 ЦПК України вказано, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже позивач набув рівне право на користування спірним житлом як член сім`ї наймача. Згідност. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідност. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як вбачається з вищезазначених доказів, спірне житлове приміщення є постійним та єдиним місцем проживання позивача та її неповнолітньої дочки . Даних щодо наявності іншого житла у позивача суду не представлено. Разом з цим відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Як вбачається з положень ст. 15 Житлового кодексу України саме до компетенції виконавчих комітетів міських рад належить право на прийняття рішення про надання жилих приміщень та право на видачу ордерів. Відповідно до ст.58 Житлового кодексу на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 61 ЖК України умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Таким чином користування членом сім`ї наймача спірним житлом є правомірним на підставі ст. 64 ЖК України. Будь-яких додаткових юридичних дій для визначення правомірності користування позивачем житлом для нього законодавством не встановлено. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Крім того, згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 3 «Конвенції про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989, ратифікованої постановою ВР України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративни¬ми чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) 2.12.2010, судом встановлено порушення Україною вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та зазначено, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Згідно даного рішення поняття "житло" у контексті Конвенції не обмежується приміщеннями, в яких громадяни проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. Отже суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а сааме в частині визнання права користування житловим будинком по вул. Незалежності, 13 в с. Коршів Коломийського району за позивачем [PERSON], а в частині вимог про зобов"язання відповідача видати ордер на вселення в житлове приміщення позивача слід відмовити із-за відсутності підстав, передбачених житловим законодавством. На підставі наведеного та ст.ст1,15,58,64,65 ЖК УРСР,

Outcome: partial