Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якому зазначила, що 29.08.1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у Добровеличківському відділі РАЦС. 07.09.2010 року шлюб між ними було розірвано. Від подружнього сімейного життя в них народився син [PERSON], [INFO]. 11.02.2017 року сину виповнилося 18 років. До повноліття сина відповідач на підставі судового наказу сплачував аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно. Син на даний час навчається на 1 курсі судномеханічного факультету Одеського національного морського університету, на денній формі навчання (бюджет). Після досягнення сином повноліття, відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає. Вона не в змозі самостійно утримувати дитину, у зв'язку з тим, що йому необхідно кошти на проїзд до місця навчання, проживання, харчування, що спонукало [PERSON]., звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі зазначивши, що вона працює у Добровеличківському РЕМ техніком та отримує заробітну плату у розмірі 3200 гривень чистого доходу. Також її син отримує стипендію за успішне навчання у Одеському національному морському університеті в розмірі 2000 гривень. Син навчається на І курсі університету у зв'язку з чим позивачка не в змозі в повному обсязі утримувати сина, який навчається. Відповідач визнав позовні вимоги частково зазначивши, що він працює в Добровеличківській міжрайонній транспортній шляхобудівній механізованій дільниці робочим та отримує заробітну плату в місяць приблизно 2400 гривень. Також надавши підтверджуючі документи повідомив, що він хворіє виразковою хворобою 12-ти палої кишки та перебуває у стані ремісії із постійним загостренням. Крім того зазначив, що син отримує стипендію у розмірі 2000 гривень, а також може літом на канікулах працювати та заробляти кошти в м. Одеса. Водночас на своє лікування відповідач витрачає 3400 гривень, а тому може платити синові тверду грошову суму у розмірі до 500 гривень. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 29.08.1998 по 07.09.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.09.2010 року ( а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІОЛ № 003325 від 12.03.1999, виданим Добровеличківським відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградської області( а.с.5). До повноліття сина відповідач на підставі судового наказу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 17.09.2010 року сплачував аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно ( а.с.7). Згідно довідки № 7319 від 07.02.2017 року виданої Одеським національним морським університетом встановлено, що [PERSON] є студентом 1 курсу судномеханічного факультету Одеського національного морського університету на денній формі навчання (бюджет), строк закінчення навчання 31.07.2020 ( а.с.9). Згідно наданих суду епікризів №3600 та №45, картки працівника, який підлягає попередньому медичному огляду від 07.06.2016 №1460, а також запису терапевта у медичній книжці від 22.02.2017 у [PERSON] наявна виразкова хвороба 12-ти палої кишки та перебуває у стані ремісії. В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що відповідач працює офіційно, має регулярний дохід, сплатою аліментів на користь інших осіб не обтяжений, а тому визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд у відповідності до положень ст. 184 СК України немає підстав. Водночас розглядаючи дану цивільну справу, суд зобов'язаний зберегти розумний баланс між інтересами дітей та відповідача, а тому зазначає, що він не може бути позбавлений засобів для особистого існування і має право отримувати належну заробітну плату за свою працю для гідного свого утримання. А тому суд вважає, що стягнення 1/3 усіх доходів призведе до надмірного тягаря для відповідача та зумовить для нього важкі умови праці за місцем постійної роботи. Тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму синові, який навчається. Обставин, які б звільняли відповідача від його обов'язку утримувати сина в ході судового розгляду даної справи не встановлено і таких доказів, як цього вимагають приписи статті 60 ЦПК України, відповідачем суду не представлено. Враховуючи викладене, суд вважає ,що позивач на утриманні якої перебуває повнолітній син, який продовжує навчання дійсно потребує матеріальної допомоги у зв'язку із навчанням, а доходи його матері не можуть у повному обсязі забезпечити його життєвих потреб. Відповідно до вимог статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до закінчення навчання, але не більш як до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" викладених у п. 20, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи зібрані по справі докази, та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Відповідно до п.3 ст. 80, ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. На підставі ст. ст. 182, 198-201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial