Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на перетинання дитиною кордону України. Позивач в позовній заяві зазначила наступне, з 2008 року по 2010 рік мешкала в цивільному в шлюбі з [PERSON]. З липня 2010 року дані відносини фактично припинені. Від даного шлюбу у позивачки з відповідачем є неповнолітній син, [PERSON] [INFO], свідоцтво про народження серія 1-ВЛ № 149557, який проживає разом з позивачкою, та знаходиться на її утриманні та вихованні. Протягом всього часу позивачка та син постійно проживали на території України В теперішній час відповідач відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл на неодноразові тимчасові поїздки сина за кордон Вивіз сина за кордон позивачці потрібен для відвідування її бабусі та оздоровлення сина [PERSON], яка мешкає на території Росії, а також для відпочинку за кордоном. Позивач зазначила, що на території України має постійне житло, місце роботи, заробітну плату, неповнолітній син перебуває на її утриманні та вихованні, та що вона приділяє достатньо уваги його розвитку, за кордоном не має наміру проживати постійно. Відповідач [PERSON] ніколи не заперечував проти того, щоб син мешкав разом із позивачкою, не ставив питання про визначення місця проживання сина, тощо. Останнім часом відповідач заперечує проти тимчасового виїзду сина за кордон, поясняючи це тим, що, на його думку, позивач має намір виїхати на постійне місце проживання до Росії. Також, відповідач часто буває у відрядженнях, в зв'язку із чим позивач не має змоги своєчасно отримати відповідний дозвіл від відповідача на перетинання дитиною кордону України. В зв'язку із викладеним, позивач вже зверталась до суду із аналогічним позовом та 06.04.2015 року судом з цього питання ухвалено рішення. Але, в зв'язку із тим, що строк, на який рішенням суду надано дозвіл на перетинання кордону та оформлення документів, закінчився, в позивача знову виникла потреба у зверненні до суду із цим позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, у разі неявки відповідача просила проводити розгляд справи у заочному порядку у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Третя особа, Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВСУ в Харківській області, на судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини: З 2008 року по 2010 рік позивач перебувала в цивільному в шлюбі з [PERSON]. З липня 2010 року дані відносини фактично припинені. Від даного шлюбу у позивачки з відповідачем є неповнолітній син, [PERSON] [INFO], свідоцтво про народження серія 1-ВЛ № 149557 копія якого наявна в матеріалах справи. Син проживає разом з позивачем, та знаходиться на її утриманні та вихованні цей факт підтверджується копією довідки № 130 від 02.07.2014 року видана вуличним комітетом № 4 Червонозаводського району м. Харкова, яка наявна в матеріалах справи. В теперішній час відповідач відмовляється надати нотаріально оформлений дозвіл на неодноразові тимчасові поїздки сина за кордон Вивіз сина за кордон позивачці потрібен для відвідування її бабусі та оздоровлення сина [PERSON], яка мешкає на території Росії, а також для відпочинку за кордоном. Згідно вимог ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи і дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Відповідно до п.2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року\~встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п. п.3 п.2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004 р. № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно вимог ч.1 та 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, займаються питанням соціального забезпечення, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право фізичної особи на свободу пересування, як і будь-яке інше конституційне право, гарантується державою і не може бути скасоване. Це право означає не лише право пересування по території України, а й право громадянина України на виїзд з України, порядок здійснення якого врегульовано\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Ст. 10 Конвенції про права дитини встановлено, що кожна дитина має право покидати любу країну, включаючи свою власну, та повертатися в свою країну /разом з батьками/. Суд, зважаючи на інтереси неповнолітньої дитини, вважає необхідним задовольнити заявлені вимоги.

Outcome: approved