Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, вимагаючи розірвати з відповідачем договір №82041 від 12.10.2011 року із внесеними змінами від 13.05.2013 року в п.2.4 про відкриття поточного рахунку. Також просить стягнути на його користь з відповідача залишок грошових коштів на кінець періоду в сумі 45 413,90 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 298,61 грн., індекс інфляції за час прострочення поверення рахунку в розмірі 1816,56 грн., та пеню у розмірі трьох відсотків вартості послуги за весь час прострочення в сумі 298,61 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 12 жовтня 2011 року між ним та ПАТ «Банк «Демарк» було укладено договір №82041 про відкриття поточного рахунку в національній валюті, що є рахунком завантаження, картрахунку, видачу платіжної картки НСМЕП і розрахункове обслуговування фізичної особи. Згідно з умовами укладеного договору Банк гарантував наявність коштів, що зберігаються на рахунках клієнта, який має право самостійно розпоряджатися коштами на поточному рахунку, використовувати картку для одержання готівки, вимагати своєчасного і повного надання послуг, обумовлених цим договором. Відповідно до п.6.1, Банк зобов'язовувався виконувати умови договору за яким був зобов"язаний нараховувати проценти на щоденний залишок коштів. Строк дії договору визначений сторонами з моменту його укладання на невизначений термін. Договір може бути розірваний за заявою клієнта. Вище викладені пункти договору №82038 від 12.10.2011 ігноруються та не виконуються Банком. 09.08.2014 року він звернувся до голови правління ПАТ «Банк «Демарк» про повернення йому коштів та надання виписки по платіжній картці. 11 серпня 2014 року він написав заяву на ім"я голови правління Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» з проханням розірвати договір та повернути йому залишок грошових коштів. На його листи надійшли відповіді в яких банком відмовлено в задоволенні заяви про повернення коштів та нарахованих процентів з поточного рахунку, на який зараховувалася із УПФ України в м.Ніжині та Ніжинському районі пенсія, в зв'язку з відсутністю можливості для виплати та рекомендовано очікувати призначення тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не повідомивши в який строк буду мати можливість отримати кошти у іншому банку. Також Банком відмовлено у задоволенні надісланої ним заяви про розірвання договору №82038 від 12.10.2011 року з посиланням на те, що розірвання договору можливе в разі відсутності коштів на поточному рахунку, що є рахунком завантаження. Сума боргу банка перед ним на момент звернення з заявою складала 46 013 грн. 90 коп. Позивач зазначає, що після звернення з вимогою розірвати договір і повернути йому всі кошти банк видав йому 600 грн, таким чином залишок неповерненої суми склав 45 413 грн. 90 коп. Крім боргу по рахунку позивач вимагає стягнення з відповідача: три проценти річних від простроченої суми за 80 днів з 13 серпня по 31 жовтня в розмірі 298,61 грн.; індекс інфляції за прострочення поверення рахунку за серпень та вересень в розмірі 1816,56 грн.; та пеню у розмірі трьох відсотків за 80 днів з 13 серпня по 31 жовтня 2014р, що склало 298,61 грн. В судове засідання позивач не з»явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та про підтримку уточнених позовних вимог. Представник відповідача за викликом у судове засідання не з"явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Тому суд ухвалив розглянути справу по суті у відсутність відповідача по справі, на підставі наявних у справі доказів, оскільки це відповідає вимогам ст.224 ЦПК України із постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов"язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. В матеріалах справи є копії заяв позивача від 09.08.2014 року та 11.08.2014 року, адресованих на ім"я голови правління Публічного акціонерного товариства «Банку «Демарк», з проханням повернути всю суму коштів та розірвати договір (а.с. 5-7), проте, незважаючи на це, відповідач депозитний вклад позивачу на його вимоги не повернув. Довідкою Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» підтверджується, що станом на 18.08.2014 року на поточному банківському рахунку є залишок по вкладу позивача [PERSON], який становить 46013 гривень 90 коп. Згідно чеків-квитанцій від 14.08.14 р. та 19.08.14 р. наданих позивачем, з поточного рахунку ним отримані кошти в сумі 600,00 грн., отже залишок по вкладу становить 45 413,90 грн., які суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суду надано позивачем розрахунок трьох процентів річних в сумі 298,61 грн. за період з 13 серпня 2014 року по 31 жовтня 20014 року та індекс інфляції за серпень та вересень в сумі 1816,56 грн. Суд вважає, що розрахунок позивача є не зовсім правильним, оскільки розмір річних має бути зроблений на момент розгляду справи в суді, а не станом на 31 жовтня. Таким чином з 13 серпня по 23 жовтня прострчення склало 72 дня. Розмір річних відповідно буде складати 268 гр.75 коп. Що стосується індексу інфляції то її розмір має бути вирахований за 18 днів серпня /з 13 по 31 серпня/ та вересень 2014 року. Сума інфляції за цей період склала 1527 грн.96 коп. / за серпень- 45413,90грн.х0,8 % : 31дн. = 11,72грн х 18 дн.= 210,96 грн., за вересень - 45413,90 грн.х 2,9%= 1317 грн. /. Отже з відповідача підлягає стягненню сума: 1527 грн. 96 коп + 268 грн. 75 коп. = 1796 грн.71 коп. Що стосується вимог у частині стягнення пені суд виходить з наступного. Згідно ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Тобто пеня - це грошова санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Згідно з п. 20 даної постанови ПленумуВерховного Суду України №5 від 12 квітня 1996 р. неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Умовами Договору строкового банківського вкладу сторони не визначили відповідальності банку за невиконання взятих на себе зобов'язань у вигляді пені. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення пені. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з ПАТ «Демарк» на користь держави.

Outcome: partial