Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є мешканцем багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] З березня по квітень 2017 року індивідуальні квартирні газові лічильники були встановлені всім мешканцям даного будинку, крім квартири, де мешкає позивач. Всупереч вимогам чинного законодавства заява позивача від 09.03.2017 року про встановлення індивідуального квартирного газового лічильника за кошти відповідача у квартирі [ADDRESS] протиправно не була задоволена, з підстав, не передбачених жодною нормою чинного законодавства, посилаючись у письмовій відповіді від 04.04.2017 року на таку, що не відповідає дійсності обставину про самовільне втручання позивача в газорозподільчу систему. Просить зобов'язати публічне акціонерне товариство „Сумигаз " встановити [PERSON] індивідуальний квартирний газовий лічильник в квартирі № [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, пояснив, що вважає право позивача на встановлення індивідуального лічильника газу в її квартирі порушеним. Дії відповідача вважає неправомірними, оскільки вказане право передбачено чинним законодавством, а відповідач намагається у протиправний спосіб змусити позивача вживати дії, які не вимагає чинне законодавство як обов'язкову умову для встановлення індивідуального квартирного газового лічильника в квартирі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважав, що відповідач діяв у межах чинного законодавства. Надав письмові заперечення, крім того, послався як на встановлений факт, на те, що позивач без відповідного дозволу та проекту самовільно встановив в своїй квартирі автономне опалення, крім того, здійснює несанкціонований відбір природного газу з ГРМ. Пояснив, що для встановлення в квартирі газового лічильника позивачу необхідно звернутися до служби Єдине вікно ПАТ «Сумигаз», узаконити вже встановлене газове обладнання та відновити газопостачання в квартирі. Вважав, що оскільки на даний час постачання газу в квартирі позивача припинено, то його не можна вважати споживачем газу, а отже, він не може вважатися споживачем послуг у розумінні «Закону України «Про захист прав споживачів». Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] є мешканцем багатоквартирного будинку [ADDRESS] В березні-квітні 2017 року індивідуальні квартирні газові лічильники були встановлені майже всім мешканцям третього під'їзду даного будинку, крім п'яти квартир, у тому числі, квартири, де мешкає позивач. (т. 2, а.с.21). 09.03.2017 року позивач в особі свого представника [PERSON] звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив у відповідності до вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення газового лічильника в квартирі № [ADDRESS] за рахунок коштів ПАТ «Сумигаз» (а.с.4). Як вбачається з відповіді ПАТ «Сумигаз» від 04.04.2017 року, для вирішення питання забезпечення комерційного обліку газу по об'єкту побутового споживача [PERSON] за адресою [ADDRESS], необхідно спочатку вирішити питання відновлення газопостачання квартири (а.с.5). Відмова мотивована тим, що за вказаною адресою газопостачання припинено 15.11.2012 року в зв'язку з самовільним втручанням споживача в газорозподільчу систему. Як вбачається з копії проектної документації на монтаж та прийом в експлуатацію газового обладнання по [ADDRESS] квартира позивача обладнана газовою плитою ПГ-4 для приготування їжі (а.с.30-37). Представник відповідача послався, як на доказ правомірності дій відповідача щодо відмови у встановленні позивачу індивідуального приладу обліку газу в квартирі, на лист ТОВ «Сумитеплоенерго» від 06.10.2017 року щодо припинення нарахувань за послуги з централізованого теплопостачання в квартирі позивача у зв'язку з тим, що з 27.09.2017 року в квартирі позивача встановлено джерело автономного теплопостачання (а.с.38). Проте, з вказаного листа вбачається, що в квартирі позивача встановлено джерело автономного теплопостачання з 27.09.2017 року, а із заявою до ПАТ «Сумигаз» представник позивача [PERSON] звернувся 09.03.2017 року, тобто за шість місяців до цього, а лист відповідачем отриманий 17.10.2017 року. Представник відповідача в судовому засіданні посилався також на те, що позивач не забезпечив йому доступ до вказаної квартири, у зв'язку з чим встановлення індивідуального лічильника є неможливим. В той же час в якості доказу на підтвердження вказаної обставини відповідачем надано копію листа від 25.10.2017 року про необхідність 04.10.2017 року забезпечити доступ працівників ПАТ «Сумигаз» в квартиру, а також копію квитанції про поштове відправлення від 29.09.2017 року (а.с.43). Таким чином, не надано підтвердження про відправлення вказаного листа від 25.10.2017 року позивачу, оскільки дата 29.09.2017 року передує даті написання цього листа, а по-друге, із листа слідує, що доступ до квартири необхідно було забезпечити 04.10.2017 року, але ця дата вже минула станом на час написання листа. Відповідно до загальних засад Цивільного кодексу України, які визначені, зокрема в ч. 1 ст. 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються, крім норм ЦК України, також Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем. Відповідно до частини 1статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Відповідно до ч 1 ст. 3 Фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; (Абзац третій частини першої статті 3 в редакції Закону № 2260-VIII від 21.12.2017); інших джерел, не заборонених законодавством. Ч. 1 ст. 6 цього Закону встановлено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані, зокрема, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов'язок із встановлення лічильників газу покладений на суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення: кошти суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Відповідно до п. 6 глави 3 Розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об'єкта споживача, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об'єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати не допуску, визначеної в акті про порушення. При цьому представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акту про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам Оператора ГРМ для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням не застосовується. При цьому аналіз змісту положень Кодексу ГРС у їх системному зв'язку із Законом України «Про ринок природного газу», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дає підстави обґрунтовано стверджувати, що законодавець не визначив такої причини та підстав для відмови у встановленні споживачу газу лічильника, на які послався відповідач, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням. Як встановлено Кодексом ГРС (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу IX, п.6 глави 3 Розділу ХІ) правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором ГРМ згідно визначеної процедури з оформленням відповідного документа певної форми і змісту. Виходячи зі змісту Закону можна зробити висновок, що у ПАТ «Сумигаз» виникає обов'язок виконувати роботи з оснащення лічильниками, а у споживача - обов'язок щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, споживачем якого він є. Право позивача на встановлення індивідуального лічильника в квартирі порушене і підлягає захисту, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні. Представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, оскільки, на думку суду, проаналізовані вище докази є неналежними. Суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що [PERSON] не є споживачем газу, оскільки той факт, що газопостачання в квартирі позивача на даний час припинено, не є підставою для виключення мешканця (власника) квартири з числа споживачів газу. Крім того, представником відповідача було заявлено про неможливість встановити газовий лічильник в квартирі, оскільки ПАТ «Сумигаз» невідомо, які саме газові прилади та обладнання встановлені в квартирі позивача, який не надає доступу до своєї квартири. Ці доводи суд також не може взяти до уваги, оскільки належних доказів про те, що позивач не надав доступу до квартири представникам ПАТ «Сумигаз», що унеможливило встановлення газового лічильника, не надано. Крім того, ці доводи спростовуються наявною у ПАТ «Сумигаз» проектно-технічною документацією на газове обладнання будинку та квартири, де мешкає позивач, з якої чітко вбачається, що квартира позивача обладнана газовою плитою. Таким чином, на думку суду, дії відповідача є не правомірними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 гривень 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved