Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2007 р., між позивачем та відповідачем 1, був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №10-29/3516 (далі - договір), відповідно до якого позивач надав відповідачу 1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 140000 доларів США зі сплатою 13,0 % річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03.06.2022 року на умовах визначених договором, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти на умовах та у строки, визначені цим договором та додатковими угодами до цього договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у встановленому порядку. Відповідно до п.1.2 договору кредит надається позичальнику на поточні потреби. Свої зобов'язання кредитор виконав належним чином у відповідності до умов договору. Для забезпечення виконання зобов'язання за даним договором, 04.06.2007 між позивачем та відповідачами було укладено іпотечний договір №02-10/1845, відповідно до п.1.1. якого відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме : однокімнатну квартиру № 23, загальною площею 79,80 кв. м., жилою площею 46,30, що знаходиться за адресую: [ADDRESS] та належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 27 лютого 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення від 11 грудня 2006 року № 2283-С/КІ, і зареєстроване відповідно до Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, вчиненого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 07 березня 2007 року за реєстровим № 4285. Оскільки, відповідачі зобов'язання за договором належним чином не виконали, позивач просив суд для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (п\\р29092010130002 в ПАТ „Укрсоцбанк", МФО 300023, ЄДРПОУ 00039019, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) за Договором кредиту № 10-29/3516 від 04 червня 2007 р. в сумі 268 798,23 доларів США, що еквівалентно 6 678 098 гривень 96 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатна квартира № 23, загальною площею 79,80 кв. м., жилою площею 46,30, що знаходиться за адресую: [ADDRESS] та належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 27 лютого 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення від 11 грудня 2006 року № 2283-С/КІ, і зареєстроване відповідно до Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, вчиненого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 07 березня 2007 року за реєстровим № 4285. Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі 4 128 000 (чотири мільйони сто двадцять вісім) гривень 00 копійок. Судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 04.06.2007 р., між позивачем та відповідачем 1, був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №10-29/3516, відповідно до якого позивач надав відповідачу 1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 140000 доларів США зі сплатою 13,0 % річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 03.06.2022 року на умовах визначених договором, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти на умовах та у строки, визначені цим договором та додатковими угодами до цього договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у встановленому порядку. Відповідно до п.1.2 договору кредит надається позичальнику на поточні потреби. Відповідно до заяв на видачу готівки, відповідач 1 отримав вказані кредитні кошти, тобто позивач виконав своє зобов'язання та надав позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Для забезпечення виконання зобов'язання за даним договором, 04.06.2007 між позивачем та відповідачами було укладено іпотечний договір №02-10/1845, відповідно до п.1.1. якого відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме : однокімнатну квартиру № 23, загальною площею 79,80 кв. м., жилою площею 46,30, що знаходиться за адресую: [ADDRESS] та належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 27 лютого 2007 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення від 11 грудня 2006 року № 2283-С/КІ, і зареєстроване відповідно до Реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, вчиненого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 07 березня 2007 року за реєстровим № 4285. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до розрахунку по кредитній заборгованості відповідача станом на 20.01.2016 р., загальна заборгованість становить 268798,23 доларів США, що становить 6678098,96 грн., з яких : 126754,65 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 88707,13 доларів США - сума заборгованості за відсотками, 27192,34 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 26144,10 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України станом на 23.06.2016 р., становить 2489.8078 за 100 доларів США, а тому 268798,23 доларів США складає 6692559,30 грн. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.1,2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»). Позивач неодноразово пропонував відповідачу виконати взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, що підтверджується письмовими вимогами, повідомленнями та іпотечним повідомленням в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» від 14.12.2015р., які містяться в матеріалах справи, однак, відповідачі кредитні зобов'язання належним чином не виконали. Відповідно до звіту про оцінку майна від 14.04.2016 року, ринкова вартість однокімнатної квартири № 23, загальною площею 79,80 кв. м., жилою площею 46,30 кв.м., що знаходиться за адресую: [ADDRESS] та належить [PERSON] та [PERSON] становить 4128000,00 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Відповідно до п. 2.4.4. Іпотечного договору у разі невиконання іпотекодавцями хоча б одного із своїх обов'язків, встановлених п.п. 2.1.1. -2.1.11 цього договору, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Даючи юридичну оцінку поясненням представника позивача та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачі зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконали, а кредитним договором та договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення кредитних зобов'язань, суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості відповідача необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 100171,49 грн. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 1 ст.360-7 ЦПК України). У правовій позиції постанови Верховного Суду України від 27.05.2015 р. у справі 6-58цс15 зазначено, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. В окремій думці судді Верховного Суду України Сеніна Ю.Л. у справі №6-58цс14 зазначено, що Згідно правової позиції, яка викладена у постанові № 6-58цс15, при новому розгляді суду слід задовольнити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки і одночасно, вказати, що це рішення не підлягає виконанню у період дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Outcome: approved