Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український [PERSON]» (далі за текстом ПАТ «ПУМБ») про визнання кредитного договору припиненим у звязку з його виконанням. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року позовну заяву [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, залишено без розгляду. У квітні 2016 року ПАТ «ПУМБ» подало зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та вказувало, що є правонаступником ПАТ «[PERSON] Капітал», між яким та [PERSON] 14 червня 2014 року був укладений кредитний договір № 85019562938, відповідно до умов якого [PERSON] зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 5324,72 гривень, а [PERSON], зобовязалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови Кредитного договору та повернути кредит Банку частинами в сумах та терміни, визначені у Графіку платежів, але не пізніше останнього дня строку кредиту, зазначеного в Пропозиції, який визначений у п. 2.3 Пропозиції - 18 місяців. В цей же строк [PERSON] зобовязана повернути позивачу суму кредиту в розмірі 5324,72 гривень, проценти, комісії, інші комісії, можливі штрафи та збитки на умовах, визначених кредитним договором та Пропозицією, а також виконати інші умови, ними передбачені. Посилаючись на те, що [PERSON] порушила умови вказаного кредитного договору, з 16 жовтня 2015 року припинила здійснювати платежі, у звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 31 березня 2016 року складає 793,80 гривень, за відсотками 0,04 гривень, за комісіями 399,36 гривень, а всього 1 193,20 гривень, просило стягнути з відповідача вказані суми. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «ПУМБ», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне встановлення обставин по справі, що мали значення для вірного вирішення спору, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» повністю. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що між Банком та [PERSON] був укладений договір позики та через це застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню до виниклих правовідносин. Також вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором та не взяв до уваги, що остання, погашаючи достроково кредит, не дотрималась вимог п. 7.3. кредитного договору, яким передбачено дотримання певної процедури при достроковому поверненні кредитних коштів. Крім цього, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що [PERSON] неодноразово письмово повідомляв [PERSON] про необхідність виконати вимоги п.7.3. кредитного договору з метою його дострокового погашення, про що також не заперечувала і відповідач. В судове засідання апеляційного суду представник ПАТ «ПУМБ» не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу просив задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги, просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «ПУМБ» підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2014 року [PERSON] звернулась до АТ «[PERSON] Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», з пропозицією укласти договір (оферта), а саме з пропозицією надати їй споживчий кредит з метою оплати товару у субєкта господарювання (підприємства торгівлі). Банк перерахував 5324,72 гривень торгівельному підприємству на оплату придбаного [PERSON] товару. Також, судом першої інстанції встановлено, що за Графіком платежів, відповідач взяла на себе зобовязання повернути вказану суму Банку шляхом перерахування щомісячних платежів зі сплатою процентів за 18 місяців, починаючи з 16 липня 2014 року, з кінцевим терміном повернення 16 грудня 2015 року, сплачуючи щомісяця по 362,40 гривень, до якої включені і проценти, а з 16 квітня 2015 року по 16 грудня 2015 року в ці щомісячні суми входить комісія в розмірі 133,12 гривень на місяць, яка загалом за 9 місяців становила б суму 1198,08 гривень. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] за період з 14 липня 2014 року в по 16 березня 2015 року, в рахунок виконання взятих на себе за договором зобовязань перерахувала Банку 5 330 гривень. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» суд першої інстанції виходив з того, що 14 червня 2014 року між Банком та [PERSON] виникло грошове зобовязання та правовідносини, які регулюються договором позики, а не кредитним договором, вказане зобовязання за договором позики [PERSON] повністю виконане. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що «Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків» відповідач не мала обовязку виконувати, оскільки останні не прошиті, не скріплені печаткою, та не місять підпису [PERSON] на кожній сторінці, а тому, не має підстав вважати, що саме ці Умови відповідач підписувала та погодилась із ними. Також, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у Графіку платежів суми комісії за обслуговування кредитної заборгованості по 133,12 гривень, починаючи з 16 квітня 2015 року по 16 грудня 2015 року не є грошовим зобовязанням у розумінні договору позики, тому вони не повинні були виконуватись відповідачкою, більш за те, що на час їх нарахування 16 квітня 2015 року відповідач повністю погасила суму позики, тобто не мала перед Банком ніякої заборгованості. З такими висновками суду погодитися неможливо, так як вони не відповідають обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Так, судом встановлено, що 14 червня 2014 року між АТ «[PERSON] Капітал», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання останньою Пропозиції укласти договір (оферта), «Загальних умов договорів кредитування та ведення рахунків», Графіку платежів та Пропозиції про зміну договору. (а.с. 53-57, 58) Встановлено, що на виконання умов зазначеного вище кредитного договору Банком було перераховано 5324,72 гривень торгівельному підприємству на оплату придбаного [PERSON] товару, а остання, в свою чергу, за період з 14 липня 2014 року по 16 березня 2015 року, в рахунок виконання взятих на себе за договором зобовязань, перерахувала Банку 5 330 гривень. Згідно п. 2.1 «Загальних умов договорів кредитування та ведення рахунків» [PERSON] надає Позичальнику кредит з метою та у сумі кредиту, вказаній в Пропозиції, й в порядку. Передбаченому цим Розділом, а Позичальник зобовязується сплатити Банку разову комісію, своєчасно та у повному обсязі виплачувати проценти за користування кредитом та комісії, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору та повернути кредит Банку частинами у сумах та терміни, визначені у Графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше останнього дня строку кредиту, зазначеного в Пропозиції. Відповідно до п. 2.3. «Загальних умов договорів кредитування та ведення рахунків» загальна вартість Кредиту для Позичальника складається та розраховується з суми процентів (0,01% річних), суми комісії та разової комісії. Зі змісту Графіку платежів вбачається, що відповідач [PERSON] була з ним ознайомлена, про що свідчить її підпис під Графіком. Також вбачається, що загальна вартість кредиту, з урахуванням тіла кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 6 523,17 гривень. (а.с.57) Пунктом 7.3. «Загальних умов договорів кредитування та ведення рахунків» передбачено порядок дострокового погашення кредиту, якого [PERSON] дотримано не було, про що не заперечував її представник в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПАТ «ПУМБ» обгрунтовані. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при подачі позовної заяви в розмірі 1 378 гривень та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 515,80 гривень, а всього 2 893,80 гривень.

Outcome: approved