Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] предявив в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначив, що з відповідачем по справі шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Млинівського району Рівненської області 15 вересня 2000 року, актовий запис №4. Від шлюбу мають двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, так як у них різні характери та погляди на життя. Їхня сімя розпалась остаточно, примирення неможливе. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила в позові відмовити, заперечувала проти розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 вересня 2000 року між [PERSON] та Габрилевич (тепер - Луцюк) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Млинівського району Рівненської області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ГЮ №137240 від 07.11.2017 року (а.с.10) Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. (а.с.7-8) З копії рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 06.07.2005 року вбачається, що з [PERSON] присуджено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей.(а.с.9) Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні позивач стверджував, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, спільне життя між чоловіком та дружиною погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин ще вісім років тому. Позивач пояснив, що втратив почуття довіри до відповідача, а їхня сім'я існує лише формально, за два місяці з моменту звернення до суду вони не намагались примиритись, а тому вважає, що строк для примирення не потрібний. В судовому засіданні відповідач не заперечувала, що з відповідачем вже приблизно шість з половиною років разом не проживають, проте настоювала на збереженні сім"ї. Разом з тим, суд вважає твердження відповідача про те, що шлюб можна зберегти безпідставними. Згідно з статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно в процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина сьома статті 240 ЦПК України). Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясовані фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, те, що сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю, на даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, було подано позов про стягнення аліментів ще у 2005 році, забезпечивши участь у судовому засіданні обох сторін, суд вважає, що вживати заходів до примирення подружжя немає підстав. Оскільки встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин виявилося неможливим, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України. Враховуючи наведене, на підставі статей 24, 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved