Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В позові зазначила, що 20 вересня 2014 року в м. Хмельницький помер її чоловік, [PERSON]. Вона є його спадкоємцем першої черги, крім неї таким же спадкоємцем є її син, [PERSON], який відмовився від спадщини на її користь. До складу спадкового майна входить будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Виноградівка по вул. Центральна, 7. Позивач прийняла спадщину, так як у встановлений законом 6-ти місячний строк звернулась до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, а отримати свідоцтво про спадкування будинку № 7 в нотаріуса не може, тому що чоловік при житті не отримав свідоцтва про право власності на цей будинок. В даний час на її замовлення виготовлено технічний паспорт, а свідоцтво про право власності покійної матері на будинок не може бути видане в силу п. 11 ч. 2 ст. 346 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, спадщина переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Позовні вимоги підтверджуються її паспортом, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть чоловіка, заявою сина про відмову від спадщини, довідками сільської ради, технічним паспортом на будинок. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 7 з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Центральна с. Виноградівка Ярмолинецького району, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 20 вересня 2014 року. Представник відповідача в судове засідання не зявився, на адресу суду надіслано довідку про те, що сільська рада не заперечує проти визнання права власності та клопотанням про розгляд справи у відсутності представника Виноградівської сільської ради. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20 вересня 2014 року в м. Хмельницькому помер чоловік позивача, [PERSON]. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті спадкодавця, [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 01.04.2015 року до приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу звернулася гр. [PERSON] для оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті чоловіка - гр. [PERSON], який помер 20 вересня 2014 року, жителя [INFO], Хмельницької оласті, на спадкове майно, яке складається з домоволоління за №7, що знаходиться по вулиціЦентральній в селі Виноградівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області. На її усне звернення повідомлено, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Оскільки зазначені вище документи спадкоємцем нотаріусу не пред"явлені, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано. Тому визнання права власності в порядку спадкування можливе лише в судовому порядку. Спадкова справа після смерті гр. [PERSON], який помер 20 вересня 2014 року, заведена 16 січня 2015 року за № 4-2015 за заявою гр. [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за заповітом та за законом. Отже гр. [PERSON] є спадкоємцем, що фактично прийняла спадщину (довідка Винорадівської сільської ради № 237 від 03 грудня 2014 року). На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовлялася від її прийняття. Дані обставини підтверджуються копією паспорта, копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про народження позивача, довідкою Виноградівської сільської ради № 91 від 23.04.2015р. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, як вбачається із ксерокопії погосподарської книги за 1991-1996 рр., оглянутої судом, відомості щодо вказаного житлового будинку внесені в цю книгу. Судом встановлено, що у житловому будинку № 7 по вул. Центральній в с. Виноградівка Ярмолинецького району Хмельницької області станом на 15 квітня 1991 року, тобто на день набрання чинності Законом України Про власність, були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Зазначений будинок відноситься до суспільної групи колгоспний двір. Ці обставини підтверджується ксерокопіями з погосподарських книг, які ніким не оспорені і відомості, що вони містять, не спростовані. Так, п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначає, що а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України Про введення в дію Закону Про власність загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Після 15 квітня 1991 року майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилось, тому співвласниками двору в рівних частках є особи, які були членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року. Доказів того, що спірний житловий будинок було на 15.04.1991р. переведено до іншої соціальної групи сторони суду не надали, не встановлені такі і судом. Членами колгоспного двору станом на 15.04.1991р. були: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] 20 вересня 2014 року помер член колгоспного двору [PERSON]. На його частку члена колгоспного двору в майні двору відкрилась спадщина. Спадщина складається з 1/4 частини житлового будинку № 7 по вул. Центральній, в с. Виноградівка Ярмолинецького району. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року частка спадкодавця, [PERSON], складала 1/4 частини від майна колгоспного двору. Спадкоємцем першої черги за законом є дружина спадкодавця [PERSON]. Отже, оскільки померлому [PERSON] належала 1/4 частина житлового будинку по вул. Центральній, 7 в с. Виноградівка, то, відповідно, позивач, [PERSON], успадкувала за законом 1/4 частки житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється аб не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на зазначене, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок, за [PERSON] необхідно визнати в порядку спадкування право власності на 1/4 частини житлового будинку № 7 з надвірними будівлями вул. Центральній в с. Виноградівка Ярмолинецького району як на майно колгоспного двору, що належало [PERSON], який помер 20 вересня 2014 року. В решті позовних вимог слід відмовити, адже згідно припису ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Суд не бере до уваги довідки, виданих виконкомом Виноградівської сільської ради Ярмолинецького району за №№ 90, 91 від 23.04.2015р., про те, що будинок № 7 по вул. Центральній в с. Виноградівка Ярмолинецького району належав [PERSON], який помер 20 вересня 2014 року, адже, як встановлено судом, спірний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого був спадкодавець, [PERSON], що підтверджується копіями погосподарських книг. Позовної вимоги про визнання права власності на частину житлового будинку як за колишнім членом колгоспного двору, позивач суду не предявляла. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позов задоволено на ? частину (24 908, 75 грн.), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 249, 09 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved