Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У лютому 2019 року Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького звернулося в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Ярослав Вікторович, яким просить визнати недійсним договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Яценком Ярославом Вікторовичем, серія та номер 909, за яким [PERSON] (Продавець) продав, а [PERSON] (Покупець) купив квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь управління судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 07.07.2016 року до управління комунальної власності надійшла інформація про наявність об`єкта, що може підпадати під визначення «відумерла спадщина». Згідно із архівною довідкою № 120782-507-17/20, наданої на запит управління від 18.08.2016 року № 646/17-у, нерухоме майно зареєстроване за адресою: [ADDRESS] ( 1/1 частини), належала на правах приватної власності [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності від 16.05.1996 № 1254, виданого ВАТ «Червона Зірка». Разом з цим, згідно з інформацією наданої відділом державної реєстрації смертей Головного управління юстиції за № 821-09/01.1-09 від 11.10.2016 року, факт смерті [PERSON] , [INFO] , підтверджується актовим записом про смерть за № 2213 від 08.08.1999 року, складеним Міським відділом по державній реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області. За наявної інформації, залишену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] спадщину у встановлений законодавством термін ніхто не прийняв, спадкова справа за заявою спадкоємців у нотаріальній конторі не заводилась. Маючи необхідні докази, що вказували на ознаки відумерлої спадщини, управління комунальної власності 04.04.2017 року за вихідним № 226/17-у, звернулось до Кіровського районного суду міста Кіровограда з відповідною заявою про визнання спадщини відумерлою. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18.04.2017 року відкрито провадження № 2-о/404/161/17 у справі №404/2162/17. Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.09.2017 року у справі № 404/2162/17, провадження № 2-о/404/161/17, визнано заінтересованою особою [PERSON] . Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.09.2017 року у справі № 404/2162/17, провадження № 2-о/404/161/17, визнано заінтересованою особою - приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Ярослава Вікторовича . Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.09.2017 року у справі № 404/2162/1, провадження № 2-о/404/161/17 задоволено клопотання управління комунальної власності та витребувано у приватного нотаріуса Кіровоградського нотаріального округу Яценко Ярослава Вікторовича копію документації на підставі якої було зареєстровано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 27.08.2016 року, серія та номер 909. Під час ознайомлення з матеріалами справи № 404/2162/17 представнику управління комунальної власності стало відомо, що перешкодою для реалізації територіальною громадою міста Кропивницького права на визнання спадщини відумерлою став очевидно незаконний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу Яценком Ярославом Вікторовичем, серія та номер 909, згідно з яким [PERSON] (Продавець) продав, а [PERSON] (Покупець) купив квартиру [ADDRESS] . Як зазначено у договорі купівлі-продажу, дана квартира ніби-то належала Продавцю на праві приватної власності. Документом, що посвідчує право власності [PERSON] на квартиру є наданий приватному нотаріусу Яценко Ярославу Вікторовичу договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Другої Кіровоградської нотаріальної контори Лимар О.А., 18 жовтня 1996 року за реєстром № 2-4609. На виконання ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06.11.2018 року Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області надано до суду інформацію від 19.11.2018 № 1012/01-21, згідно з якою до реєстру № 2 за 1996 рік для реєстрації нотаріальних дій Другої Кіровоградської нотаріальної контори, 18.10.1996 року за реєстром № 2-4609, договір купівлі-продажу не посвідчувався. Останній запис в реєстрі від 28.05.1996 року є номер реєстру 2-877. Вважають, що приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Ярослав Вікторович посвідчив договір купівлі-продажу на підставі підроблених документів, а тому в управлінні комунальної власності Міської ради міста Кропивницького наявні усі правові підстави для звернення до Кіровського районного суду міста Кіровограда із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків, які представник позивача усунув. Згідно ухвал Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Вирішено заяву про забезпечення позову (а.с. 32-33, 45-46,48-50). 20 червня 2019 року відповідачем [PERSON] , через канцелярію суду, подано відзив на позов, яким просить у задоволенні вимог відмовити. Вказує, що на підставі Договору купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. зареєстрованим в реєстрі за № 909, [PERSON] (Продавець) продав належну йому на праві приватної власності квартиру , а він , [PERSON] купив її, сплативши за неї оговорену грошову суму. Придбана у власність квартира [ADDRESS] . В п.1.3 Договору купівлі-продажу зазначається, що квартира належить продавцю на праві приватної власності. Документом, що посвідчує та підтверджує право власності [PERSON] на квартиру є договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. 18 жовтня 1996 року за реєстром №2-4609, зареєстрованим Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 24 жовтня 1996 року, записано в реєстрову книгу за № 2-4609. Зазначений документ пред`явлений нотаріусу при укладені цього договору і залишається в його справах. Згідно п.1.5 Договору купівлі-продажу, продавець стверджує, що він є належним власником квартири, ніяким чином не обмежений у розпорядженні майном, зазначеним у цьому договорі, право власності на квартиру оформлене належним чином шляхом складення та всіх без винятку передбачених чинним законодавством України документів, що підтверджують його право власності на відчужуване майно і право розпорядження цим майном. На дату посвідчення договору купівлі - продажу нотаріусом було перевірено, що згідно даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 27 серпня 2016 року інформація про перебування квартири (її частки) під забороною відчуження (арештом), про реєстрацію іпотеки на квартиру (її частку), відсутня. Під податковою заставою станом на 27 серпня 2016 року, згідно даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна, майно продавця [PERSON] та Покупця [PERSON] не перебуває (п.1.6 Договору купівлі-продажу). В п.1.9 Договору купівлі -продажу, продавець [PERSON] у своїй заяві від 27 серпня 2016 року, яка подана нотаріусу при посвідченні цього договору, стверджує той факт, що відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, а також що на день підписання цього правочину (як і на час набуття права власності на відчужувану квартиру) він не перебуває в зареєстрованому шлюбі, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), у тому числі і відповідно до статей 65,74 та 97 Сімейного кодексу України не має. Покупцю цей факт повідомлений нотаріусом до підписання та посвідчення цього договору. Відповідно до п.1.10 договору купівлі-продажу дружина покупця - [PERSON] своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. 27 серпня 2016 року за реєстром №908, дала згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю вказаної в договорі квартири та підтвердила той факт, що гроші які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості, є їх спільною сумісною власністю, а придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як така що набувається ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Умовами п.2.2. Договору купівлі-продажу встановлено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 50 000.00 грн. Під час оформлення цього договору покупець [PERSON] передав продавцю [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000.00 грн. Державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.09.2016 року № 67136154. Квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Для укладення та посвідчення Договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2016 року з боку продавця, [PERSON] та з боку покупця [PERSON] були подані всі документи відповідно до переліку документів, що подаються нотаріусу при вчинені правочину про відчуження та заставу майна, передбаченого Главою 2 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оригінал Договору купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. 18 жовтня 1996 року за реєстром №2-4609, за умовами якого [PERSON] продала у власність [PERSON] квартиру під [ADDRESS] був наданий нотаріусу в присутності [PERSON] і залишається у справах приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Яценка Я.В. Даний договір купівлі-продажу містить підписи [PERSON] та [PERSON] - правомірність цих підписів на Договорі управлінням комунальної власності не спростовується та не оспорюється. При підготовці до посвідчення Договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2016 року реєстр № 909 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Яценко Я.В. були дотримані основні правила посвідчення цього правочину щодо місця його вчинення, перевірки справжності документів про право власності Продавця, перевірено відсутність заборони відчуження або арешту майна, перевірки відсутності податкової застави, перевірки відсутності обтяження нерухомого майна іпотекою. Зміст Договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2016 року реєстр № 909 відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. [PERSON] вважає, що доводи управління комунальної власності на обгрунтування позовних вимог щодо недійсності Договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2016 року реєстр №909 містять суб`єктивні мотивування і припущення позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач зазначаючи підстави заявленого позову в цілому не посилається і не наводить норми матеріального права за якими спірний Договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним і яким саме законодавчим нормам цей договір не відповідає. Вважає також, що належними та допустимими доказами управління комунальної власності беззаперечно не доводить, що Договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. 18 жовтня 1996 року за реєстром .N2-4609 є підробленим. Відтак, Договор купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотарільного округу Яценко Я.В. зареєстрований в реєстрі за № 909 відповідає ст. 203 ЦК України - правові підстави для визнання його недійсним - відсутні (а.с. 77-81). Крім того, від відповідача [PERSON] 24 червня 2019 року судом також отримано відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вважає, що позов управління комунальної власності є безпідставним. Так, він відповідно до умов Договору купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. зареєстровано в реєстрі за № 909 продав належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , у власність [PERSON] . Продана квартира належала йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. 18 жовтня 1996 року за реєстром №2-4609 - даний договір містить підписи його та Продавця, [PERSON] . Особисто стверджує, що цей договір не є ні підробленим ні фіктивним -справжність даного правочину було перевірено приватним нотаріусом Яценко Я.В. при посвідченні договору на відчуження квартири. Оригінал договору знаходиться в архіві приватного нотаріуса. Вважає, що умови Договору купівлі - продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. зареєстрований в реєстрі за № 909 відповідає ст. 203 Цивільного кодексу України, будь-які правові підстави для визнання його недійсним- відсутні та є недоведеними з боку Управління комунальної власності міської ради м. Кропивницького (а.с. 92-94). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 липня 2019 року, за клопотанням представника позивача, витребувано у Приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Яценко Ярослава Вікторовича належним чином завірені копії документів, на підставі яких 27.08.2016 року посвідчувався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та зареєстрованого в реєстрі за №909 (а.с. 104-105). 27 вересня 2019 року від приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Ярослава Вікторовича отримано поштою витребувані ухвалою суду від 04 липня 2019 року належним чином завірені копії документів, на підставі яких 27.08.2016 року посвідчувався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 133-152). 05 листопада 2019 року закрито підготовче провадження , справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 158). В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив задовольнити, на їх обгрунтування послався на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити, із врахуванням заперечень викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся, у відзиві на позовну заяву вимоги не визнав, просив розглядати справу у його відсутності, з урахуванням письмових доказів у справі та доводів відповідача [PERSON] (а.с. 92-94). В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Ярослав Вікторович заперечив проти задоволення позовних вимог. Вважає, що при підготовці до посвідчення Договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2016 року реєстр №909 ним, як приватним нотаріусом, були дотримані основні правила посвідчення цього правочину щодо місця його вчинення, перевірки справжності документів про право власності продавця, перевірено відсутність заборони відчуження або арешту майна, перевірки відсутності податкової застави, перевірки відсутності обтяження нерухомого майна іпотекою. Суд, вислухавши виступи учасників справи, вивчивши матеріали , вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити повністю, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим, однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вимог ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. зареєстрованим в реєстрі за № 909, [PERSON] (Продавець) продав належну йому на праві приватної власності квартиру у власність [PERSON] (Покупець), а [PERSON] купив її, сплативши за неї оговорену грошову суму (а.с. 82-84). Відповідно до п. 1.2 Договору купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року, квартира №3 , яка відчужується за цим Договором, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В п.1.3 Договору купівлі-продажу зазначається, що квартира належить продавцю на праві приватної власності. Документом, що посвідчує та підтверджує право власності [PERSON] є договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. 18 жовтня 1996 року за реєстром №2-4609, зареєстрований Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 24 жовтня 1996 року, записано в реєстрову книгу за № 2-4609. Зазначений документ пред`явлений нотаріусу при укладені цього договору і залишається в його справах. Як вбачається із договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. 18 жовтня 1996 року за реєстром №2-4609, зареєстрованим Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 24 жовтня 1996 року, записано в реєстрову книгу за № 2-4609, [PERSON] та [PERSON] склали цей договір про таке, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру під номером [ADDRESS] . Ця квартира належить продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відкритим акціонерним товариством «Червона зірка» 16.05.1996 року під номером 1254 та зареєстрованого в Кіровоградському бюро технічної інвентаризації 16.05.1996 року за №19906/82(а.с. 134-135). Відповідно архівної довідки №25156 від 08.08.2016 року, виданої обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» право власності на квартиру [ADDRESS] ) за даними реєстрових книг, за станом до 01.01.2013 року, зареєстровано за [PERSON] - Ціле (приватна), Договір купівлі-продажу від 18.10.1996 року за реєстром №2-4609 /Друга кіровоградська державна нотаріальна контора (а.с. 136). Разом з цим, 18 серпня 2016 року начальником ОКП «Кіровоградське ООБТІ» видано Управлінню власності та приватизації Архівну довідку №120782, за якою право власності на квартиру [ADDRESS] ) за даними реєстрових книг належало [PERSON] - Ціле (приватна), Свідоцтво про право власності на житло від 16.05.1996 року №1254 / Відкрите акціонерне товариство «Червона Зірка». Вказана інформація актуальна станом до 01.01.2013 року, але не підтверджує відомостей щодо наявності чи відсутності об`єкта нерухомого майна, або змін в його складі, на дату видачі довідки (а.с. 20). Згідно відповіді начальника Кіровоградського міського відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 11 жовтня 2016 року, на запит позивача, повідомлено про наявність актових записів про смерть на [PERSON] , [INFO] , за 2213 від 08.08.1999 року складений Міським відділом по державній реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області, дата смерті - [INFO] (а.с. 22). В свою чергу, Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області 19 листопада 2018 року за №1012/01-21 повідомив, що відповідно до реєстру №2 за 1996 рік для реєстрації нотаріальних дій Другої кіровоградської державної нотаріальної контори, 18.10.1996 року за реєстровим №2-4609, договір купівлі-продажу не посвідчувався. Останній запис в реєстрі від 28.05.1996 року № реєстру 2-877 (а.с. 154). Згідно п.1.5 оспорюваного позивачем Договору купівлі-продажу, продавець стверджує, що він є належним власником квартири, ніяким чином не обмежений у розпорядженні майном, зазначеним у цьому договорі, право власності на квартиру оформлене належним чином шляхом складення та всіх без винятку передбачених чинним законодавством України документів, що підтверджують його право власності на відчужуване майно і право розпорядження цим майном. На дату посвідчення договору купівлі - продажу нотаріусом було перевірено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 27 серпня 2016 року інформація про перебування квартири (її частки) під забороною відчуження (арештом), про реєстрацію іпотеки на квартиру (її частку), відсутня (а.с. 142-, 143). Під податковою заставою станом на 27 серпня 2016 року, згідно даних Державного реєстру обтяжень рухомого майна, майно продавця [PERSON] та Покупця [PERSON] не перебуває (п.1.6 Договору купівлі-продажу). В п.1.9 Договору купівлі продажу, продавець [PERSON] у своїй заяві від 27 серпня 2016 року, яка подана нотаріусу при посвідченні цього договору, стверджує той факт, що відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю та є його особистою приватною власністю, а також що на день підписання цього правочину (як і на час набуття права власності на відчужувану квартиру) він не перебуває в зареєстрованому шлюбі, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), у тому числі і відповідно до статей 65,74 та 97 Сімейного кодексу України немає. Покупцю цей факт повідомлений нотаріусом до підписання та посвідчення цього договору. Відповідно до п.1.10 договору купівлі-продажу, дружина покупця - [PERSON] своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко Я.В. 27 серпня 2016 року за реєстром №908, дала згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю вказаної в договорі квартири та підтвердила той факт, що гроші які витрачаються на придбання об`єкту нерухомості, є їх спільною сумісною власністю, а придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як така що набувається ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі. Умовами п.2.2. Договору купівлі-продажу встановлено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 50 000.00 грн. Під час оформлення цього договору покупець [PERSON] передав продавцю [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000.00 грн. Державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.09.2016 року № 67136154 (а.с. 85). Отже, на час звернення позивача із зазначеними вище позовними вимогами спірна квартира належала і належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2016 року - [PERSON] . Позивач посилається на той факт, що приватний нотаріус посвідчив оспорюваний договір купівлі-продажу від 27.08.2016 року на підставі підроблених документів. З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває цивільна справа №404/2162/17 за заявою Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького про визнання спадщини відумерлою. Саме при розгляді даної справи представник позивача отримав інформацію, що договір купівлі-продажу спірної квартира від 18.10.1996 року між [PERSON] та [PERSON] не посвідчувався. Судом з"ясовано, що документом, що посвідчує та підтверджувало право власності [PERSON] є договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Лимар О.А. 18 жовтня 1996 року за реєстром №2-4609, зареєстрований Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 24 жовтня 1996 року, записано в реєстрову книгу за № 2-4609. Відповідно договір містить реєстраційний напис. Зазначений документ пред`явлений нотаріусу при укладені оспорюваного позивачем цього договору, і залишається в його справах. Даний договір, який ще при житті [PERSON] був укладений не оспорювався та не був визнаний недійсним . З 18.10.1996 року власником квартири [ADDRESS] ) був [PERSON] . Спадщина після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не відкривалася, у зв`язку з відсутністю спадкового майна. Таким чином, твердження позивача, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме спірну квартиру є безпідставними, оскільки вказана квартира на час смерті , їй вже не належала. Що стосується твердження позивача щодо визнання останнього договору купівлі-продажу квартири , недійсним, оскільки нотаріус посвідчив даний договір на підставі підроблених документів, то суд вважає, їх необгрунтованими, виходячи з наступного. Так, за положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 655 ЦК України, визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами 1, 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з вимогами ст. ст. 319, 328 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Тобто, правочин є недійсним, якщо він укладений із порушенням вимог закону. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до п. 26 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. При цьому, заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав і інтересів. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. З матеріалів справи вбачається, що позивач-Управління комунальної власності Міської ради міста Кропивницького не є стороною оспорюваного договору, доказів того, що вказаним договором були порушення його майнових прав та інтереси, а також що спірний договір купівлі-продажу від 27 серпня 2016 року був посвідченим на підставі підроблених документів, позивач суду не надав. Також, суд зазначає, що питань щодо його недійсності у приватного нотаріуса не виникало. За таких обставин, суд доходить до висновку, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу від 27.08.2016 року недійсним, у зв`язку з недоведеністю. При цьому, суд звертає увагу позивача на позицію Верховного суду, яка зазначена в постанові ВС/КЦС від 14 березня 2019 року, в який зазначено, що відповідно до положень статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналіз статті 1277 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що для набуття майном статусу відумерлого, по-перше, необхідна відсутність спадкоємців, або ж їх відмова від прийняття спадщини. По-друге, звернення органу місцевого самоврядування до суду з відповідною заявою після спливу одного року з часу відкриття спадщини. І по-третє, статус відумерлого майна повинен бути встановлений відповідним судовим рішення. Лише за наявності хоча б однієї з вказаних умов, відсутності прямих спадкоємців, орган місцевого самоврядування набуває права звертатися до суду та брати участь в спорах щодо спадкування. За таких обставин, суд також вважає, що у позивача були відсутні будь-які правові підстави для звернення до суду, оскільки спірне майно не отримало статусу спадкового майна, так як перебувало у власності відповідача [PERSON] відповідно до державної реєстрації його права власності на спірну квартиру. Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин, суд вважає за необхідне, скасувати заходи забезпечення позову по цій справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed