Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад. Заявлені позовні вимоги товариство обґрунтовувало тим, що 06.09.2007 року, відповідно до укладеного договору № КЗН1АК22090042 від 06.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 52 246 (п'ятдесят дві тисячі двісті сорок шість) грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.09.2007 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.09.2007 року ПАТ КБ «Приват Банк» уклали з Відповідачем договір застави рухомого майна. Згідно із зазначеним договором, Відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий Універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2012 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий Універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ та наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, які необхідні для здійснення продажу, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації автомобілю в сумі 55 575 (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп. Позивач, подавши до суду уточнену позовну заяву від 05.02.2015 року за № 3069, просив суд вилучити у Відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «Приват Банк» предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий Універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (08150, [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]); зобов'язати Відповідача передати комплекс ключів та свідоцтво про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву з проханням слухати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Так, відповідно до положення ч. 2 ст. 74 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Частиною 5 статті 74 цього Кодексу передбачено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Згідно положення п. 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою зазначеною сторонами в матеріалах справи, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. 04.12.2014 року, 20.12.2014 року, 20.01.2015 року судом було направлено відповідачу повістки про виклик до суду за адресою, вказаною в позовній заяві та копії кредитного договору, а саме: [ADDRESS], проте до суду повернувся конверт із відміткою про його повернення у зв'язку із закінченням терміну його зберігання на поштовому відділенні, що надає суду можливість розглянути цивільну справу у відсутність відповідача. Відповідно до ч.1. ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 06.09.2007 року, відповідно до укладеного договору № КЗН1АК22090042 від 06.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 52 246 (п'ятдесят дві тисячі двісті сорок шість) грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.09.2007 року. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.09.2007 року ПАТ КБ «Приват Банк» уклали з Відповідачем договір застави рухомого майна. Згідно із зазначеним договором, Відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий у, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. За правилами ст. ст. 19, 20 Законом України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2012 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий Універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ та наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, які необхідні для здійснення продажу, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації автомобілю в сумі 55 575 (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 31.12.2012 року (а.с. 11), дане рішення не було переглянуте, оскаржене чи скасоване в передбаченому законом порядку. Відповідно до ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України „Про заставу" заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя. Обов'язки та права заставодержателя при закладі передбачені ст.ст. 45, 46 вказаного Закону. Згідно зі ст. 20 Закону України „Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду в установленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. В даному випадку Банк розпорядився своїм правом на звернення стягнення на предмет застави, у зв'язку з чим, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2012 року йому надано можливість самостійної реалізації автомобіля. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не було пред'явлено до виконання виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду від 20.12.2012 року до відповідного відділу державного виконавчої служби, державний виконавець якого зобов'язаний виконати зазначене вище рішення суду. Будь-яких даних щодо неможливості виконання Банком рішення суду, зокрема, у відповідності з нормами ч. ч. 1, 5 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження", вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання в порядку ст. 373 ЦПК України матеріали справи не містять. Слід зазначити, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2012 року в частині звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 21112, рік випуску: 2007, тип ТЗ: Легковий Універсал, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ та наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, які необхідні для здійснення продажу, встановивши початкову ціну для подальшої реалізації автомобілю в сумі 55 575 (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп., передбачає в собі процедуру вилучення даного автомобіля у власника та його продаж в межах процедури виконавчого провадження. Таким чином, враховуючи зміст поняття закладу, права та обов'язки сторін при закладі, відповідно до ст.ст. 44, 45, 46 Закону України „Про заставу", заклад є одним із самостійних способів застави, і за своєю правовою природою покликаний забезпечити можливість заставодержателя виконати зобов'язання заставодателя примусово, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет застави. Примусове ж передання предмету застави в заклад Банку при існуючому рішенні суду про звернення стягнення на цей предмет застави, яким спірне майно вже передано у володіння та розпорядження заставодержателя не відповідає вимогам закону. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 44, 45, 46 Закону України „Про заставу" та

Outcome: dismissed