Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визначення порядку користування житловим приміщенням та вселення, зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником 2/6 частки та її син 1/6 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідач [PERSON] також є власником 3/6 частки вказаної квартири. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з жовтня 2007 року по липень 2015 року. В 2014 році коли сім"ї сторін фактично розпалась, [PERSON] змінив замки на вхідних дверях спірної квартири, ключі від якої має лише він. Дана квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 46,6 кв.метрів, у тому числі перша кімната - 17,33 кв.метри, друга кімната - 17,17 кв.метри та третя кімната - 12,19 кв.метрів. Також спірне житлове приміщення обладнане кухнею - площею 14,19 кв.метрів, коридорами - площею 3,65 кв.метрів, 7,03 кв.метрів та 7,09 кв.метрів, санвузлами - площею 4,98 кв.метрів та 4,8 кв.метрів, та балконом - площею 4,8 кв.метрів. Приймаючи до уваги обставини, викладені в позові та той факт, що з відповідачен не досягнуто згоди про користування спірним нерухомим майном, позивач просила вселити її та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS], визначити порядок користування квартирою, зобов"язати [PERSON] надати позивачу ключі від вхідних дверей до вказаної квартири, а також розподілити особові рахунки. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, надав суду письмові заперечення на позов. Представник ТОВ «Перший український експертний центр» у судове засідання також з"явилась, позовних вимог не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд спрви у відсутність представника служби та винести рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів дитини. Вислухавши пояснення сторін у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних ччастках кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.08.2012 року. (а.с. 17) [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з жовтня 2007 року по липень 2015 року. (а.с.14). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. (а.с.13). На даний час згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спірна квартира належить: [PERSON] (3/6 частки квартири), [PERSON] (2/6 частки квартири) та [PERSON] (1/6 частка квартири). (а.с.19, 21-22). Дана квартира складається з трьох кімнат, житловою площею 46,6 кв.метрів, у тому числі перша кімната - 17,33 кв.метри, друга кімната - 17,17 кв.метри та третя кімната - 12,19 кв.метрів. Також спірне житлове приміщення обладнане кухнею - площею 14,19 кв.метрів, коридорами - площею 3,65 кв.метрів, 7,03 кв.метрів та 7,09 кв.метрів, санвузлами - площею 4,98 кв.метрів та 4,8 кв.метрів, та балконом - площею 4,8 кв.метрів.(а.с.23). Звернення в суд з позовом викликано тим, що з 2014 роцку коли сім"я сторін фактично розпалась, [PERSON] змінив замки на вхідних дверях спірної квартири, ключі від якої має лише він. У судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що він жодних перешкод [PERSON] та їх спільному сину у користування спірною квартирою не здійснює, проти надання позивачу копій ключів від квартири не заперечує. Проте, вважає, що спільне проживання у спірній квартирі разом з відповідачем є неможливим у зв'язку із розірванням між ними шлюбу, що призведе до порушення права [PERSON] на особисте життя. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник полодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. За таких обставин, позивач, як співвласник спірної квартири, на підставі положень ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном та вселення у квартиру. З огляду на наведене, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання ключів від вхідних дверей до спірної квартири та вселення у спірну квартиру підлягають задоволенню. Разом з позивачем підлягає вселенню в спірну квартиру її неповнолітній син [PERSON], 2011 року народження. Крім того, позивач просить визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши їй в користування житлову кімнату площею 17, 7 кв. м.; в спільне користування з [PERSON], сину житлову кімнату - 12, 19 кв., м.; в користування [PERSON] - житлову кімнату, площею, 17, 33 кв. м., балкон, площею, 4, 8 кв., м, та санвузол, площею 4, 8 кв. м. У спільне користування позивача та сина виділити санвузол площею, 4,98, кв. м та коридор площею, 3,65 кв. м. У загальному користування всіх співвласників залишити кухню площею 14,9 кв. м та коридори загальною площею 14,2 кв. м. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивач просить визначити порядок користування частковою власністю у спосіб, який суперечить вимогам закону, що вбачається з наступного. Такий поділ призведе до обмеження права власності [PERSON] так як він є власником 3/6 частки спірної квартири та відповідно - 45, 2 кв. м., після встановлення порядку користування квартирою за вимогами позивача, [PERSON] зможе володіти і користуватись на власний розсуд лише 26, 93 кв. м. іншими, належними йому на праві власності квадратними метрами лише спільно із іншими співвласниками. Тоді як відповідач, у власності, якої перебуває 2/6 спірної квартири, що відповідно становить 30,1 кв. м. зможе користуватись 68, 33 к. м. Такі вимоги, є обмеженням права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, відповідно до якої, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, тому за таких обставин, вимоги позивача про визначення порядку користування спірною квартирою не підлягають задоволенню. Щодо вимог про зобов'язання ТОВ «Перший український експертний центр»розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, суд виходить із такого. Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до ТОВ «Перший український експертний центр»із заявою про розподіл особового рахунку у спірній квартирі, при цьому що на час вирішення даного спору комунальним підприємством дане питання не вирішувалось, у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням судом відмовлено, відтак, заявлені позивачем вимоги до комунального підприємства є передчасними і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial