Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання розміру часток у спільній сумісній власності, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що з 15 листопада 1996 року по 13 липня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, а саме 25 липня 2005 року позивач придбала у власність квартиру [ADDRESS]. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя. Просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS]; залишити у спільній власності відповідача 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди у здійсненні відповідачем права користування квартирою за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення осіб, які там проживають без згоди позивача; розділити судові витрати порівну між позивачем та відповідачем. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просить визнати частковою сумісною власністю квартиру за адресою: [ADDRESS]; визнати по 1/2 частці квартири за адресою: [ADDRESS] за позивачем та відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст.76 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. 15 листопада 1996 року під час реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем у Варковицькій сільській раді Дубенського району Рівненської області, актовий запис № 10, позивачу присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.7). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.13-14). Згідно договору купівлі-продажу від 25 липня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Лідією Миколаївною [PERSON] придбала у [PERSON], [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 15). 29 липня 2005 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна проведено державну реєстрацію та записано у реєстровій книзі за № д. 1672-255 реєстровий № 785/3545 (а.с. 15 зв.). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу дружині залишено дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с. 8). Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що у період перебування у шлюбі сторонами придбана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], правовстановлюючі документи оформлено на ім'я позивача. Суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання спільним майном сторін квартиру та визнання за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири вартістю 310 575 грн. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають задоволенню повністю: визнати спільним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS].Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартиру [ADDRESS].Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 105 грн. 75 коп. (а.с.21), відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом задоволені позовні вимог про поділ майна на загальну суму 310 575,00 грн., з якої на користь відповідача задоволено вимоги на суму 155 287,50 грн. тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1 552,87 грн.( 155 287,50 грн. х 1%). Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1 552,87 грн.

Outcome: approved