Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулась з позовом до відповідача Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 18 074,70 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказала, що позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем Науково-дослідним економічним інститутом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з 20.08.2001 року. Відповідно до наказу №37-к від 07.07.2016 року позивача було звільнено з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності. У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення № 37-к від 07.07.2016 «Про звільнення [PERSON].», поновити її саме на посаді старшого співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності НДЕІ з 07.07.2016, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції за період з 08.07.2016 по 29.05.2017 у сумі 83 074 грн. 80 коп., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму у розмірі 35 000 грн. 00 коп., а також заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 649 грн. 31 коп. за період жовтень 2014 - грудень 2015 р.р. та індексацію за період жовтень 2014 - грудень 2015 р.р. у розмірі 7 667 грн. 49 коп. з урахуванням індексів інфляції на час її виплати. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2017 року вимоги позивача задоволено частково, скасовано наказ про звільнення [PERSON], поновлено на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, суму заборгованості по заробітній платі та кошти на відшкодування моральної шкоди. Проте відповідач затримав виконання рішення суду і поновив позивача на роботі лише 26.12.2017 року Наказом голови комісії з реорганізації Науково - дослідного економічного інституту Малашок М.М. № 2-к в межах виконавчого провадження ВП № 55067749. Виходячи з зазначеного, позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість за час затримки виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі за період з 21.08.2017 року по 26.12.2017 року у розмірі 18 074,70 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував у повному обсязі, вказав на його необґрунтованість, надав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Представник третьої особи Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 48, ст.436). Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ, що виникають з трудових правовідносин. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем Науково-дослідним економічним інститутом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з 20.08.2001 року. Відповідно до наказу №37-к від 07.07.2016 року позивача було звільнено з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності. У серпні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення № 37-к від 07.07.2016 «Про звільнення [PERSON].», поновити її саме на посаді старшого співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності НДЕІ з 07.07.2016, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції за період з 08.07.2016 по 29.05.2017 у сумі 83 074 грн. 80 коп., у відшкодування моральної (немайнової) шкоди суму у розмірі 35 000 грн. 00 коп., а також заборгованість по заробітній платі у розмірі 25 649 грн. 31 коп. за період жовтень 2014 - грудень 2015 р.р. та індексацію за період жовтень 2014 - грудень 2015 р.р. у розмірі 7 667 грн. 49 коп. з урахуванням індексів інфляції на час її виплати. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2017 року заявлені позовні вимоги задоволено частково. Скасувано наказ Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №37-к від 07.07.2016 про звільнення [PERSON] з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності. Поновлено [PERSON] на роботі на посаді виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності. Стягнуто з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 61 446 (шістдесят одна тисяча чотириста сорок шість) грн. 00 коп. Стягнуто з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь [PERSON] суму заборгованості по заробітній платі з урахуванням суми індексації у розмірі 15 228 (п'ятнадцять тисяч двісті двадцять вісім) грн. 75 коп. Стягнуто з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь [PERSON] у відшкодування моральної (немайнової) шкоди 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 15.03.2018 року рішення Печерського районного суду м.Києва від 21.08.2017 року залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Прищепою А.Г. відкрито виконавче провадження ВП №55067749 з виконання виконавчого листа № 757/39488/16-ц виданого Печерським районним судом м.Києва від 30.08.2017 року про поновлення [PERSON] на посаді. Згідно з наказом Голови комісії з реорганізації Малашок М.М. № 2-к від 26.12.2017 року [PERSON] поновлено на посаді виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу розвитку зовнішньоекономічної діяльності. Скасовано наказ Науково - дослідного економічного інституту від 07.07.2016 року № 37-к «Про звільнення [PERSON].». Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві, установі, організації менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Кабінетом міністрів України від 08.02.1995 року №100. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно абз.4 п.2 Порядку (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 (1398-99-п ) від 30.07.99), якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно останнього абзацу п.4 Порядку (із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 1398 (1398-99-п) від 30.07.99, N 1266 (1266-2001-п ) від 26.09.2001) в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до абз.1 п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки. Відповідно до абз.3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення суми відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до п.п.6 абз.1 п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Згідно довідки відповідача № 1/254 від 25.01.2017 року, посадовий оклад позивача згідно штатного розпису становить 4 389 грн. 00 коп. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, в межах заявленого позивачем розміру вимог про стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд приходить до висновку про їх задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача за період з дня ухвалення рішення суду про поновлення на роботі і по день винесення наказу про поновлення на роботі, а саме з 21 серпня 2017 року по 26 грудня 2017 року включно, виходячи з окладу позивача у розмірі 4 389 грн. 00 коп., становить 18 074 грн. 70 коп. У зв'язку з задоволенням позову, враховуючи, звільнення позивача від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід Держави належить до стягнення судовий збір у розмірі 720,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved