Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності вона є власником квартири [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстровані позивачка, її донька - [PERSON], а також зять - відповідач по справі [PERSON]. Відповідач в квартирі не проживає вже понад півтора року, місце перебування його невідоме. Відповідач квартирою не цікавиться, не сплачує за житлово-комунальні послуги. Ніхто перешкод в користуванні квартирою йому не чинив, він добровільно залишив квартиру. Позивачка змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та інших платежів за відповідача, що являється для неї додатковим тягарем. Посилаючись на вимоги ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 383, 405 ЦК України, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання не з"явилася, надала до суду заяву, якою позов підтримала повністю, просила його задовольнити, розглядати справу у її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через засоби масової інформації, про причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.224, 225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, заперечень та клопотань не надійшло. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 25 лютого 2009 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) вбачається, що квартира [ADDRESS], складається з двох кімнат, житловою площею 29,80 кв.м, загальною площею 56,10 кв.м, дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.10). Згідно довідки форми -3 виданої ЖБК «ОБОЛОНЬ-8» № 52, від 29.09.2016 року, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник квартири, [PERSON] - донька власниці квартири, [PERSON] - зять - відповідач по справі (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON] в квартирі не проживає вже понад півтора року, місце перебування його невідоме. Відповідач квартирою не цікавиться, не сплачує за житлово-комунальні послуги. Позивачка змушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та інших платежів за відповідача, що являється для неї додатковим тягарем. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до змісту ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; відповідно до змісту ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, хоч би ці порушення і не були поєднані із позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Оцінюючи зібрані по справі і досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що вимоги по позову є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому виносить рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved