Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду позовом про розірвання договору та стягнення грошових коштів. В обґрунтування предявлених вимог зазначає, що 24 квітня 2015 року між нею та відповідачем, було укладено Договір фінансового лізингу № 001870 автотранспортного засобу марки Донгфенг 404каб вартістю 160000грн. умови угоди виконала частково та перерахувала на рахунок відповідача суму в розмірі 64 000,00 грн. Разом з тим, відповідач свої зобовязання не виконав. Через кілька днів позивачка по телефону дізналася, що вказаний автотранспортний засіб відсутній. 12.05.2015р. направила заяву про розірвання договору , однак відповідач відмовляється повернути позивачці сплачені нею за договором кошти. У звязку з чим, просить суд розірвати договір, стягнути з відповідача на її користь 64 000,00 грн., 3% річних в розмірі 105,20 грн., за користування чужими коштами в сумі 1052 грн. , моральну шкоду 10 000 грн., судовий збір в розмірі 640 грн. Представник відповідача позов визнала частково в розмірі 28800 грн. , вказувала на те що за заявою позивача від 12.05.2015р. договір розірвано та кошти підлягають поверненню відповідно до п.12.1 Договору . Кошти не перерахували, оскільки позивачем не в повній мірі були вказані реквізити банку. Суд , заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого. Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року між позивачкою та ТОВ «Євролізинг Україна», було укладено договір фінансового лізингу № 001870 , згідно з умовами якого відповідач зобовязався передати позивачці у фінансовий лізинг транспортний засіб Донгфенг 404каб вартістю 160000грн., а позивачка зобовязана щомісячно сплачувати лізинговий платіж. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка здійснила платіж у розмірі 64 000 грн. з урахуванням комісійного збору банку, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Як вбачається з п. 12.1 Договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. Та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізінгодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Позивача звернулась з заявою від 12.05.2015р. про розірвання договору , тому відповідно до ст..11 Закону України «Про фінансовий лізинг» , п.12.1 Договору Договір фінансового лізингу № 001870 між сторонами розірваний , позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України „Про фінансовий лізинг" - ч.1 ст.2 вказаного Закону. Відповідно до глави 52 розділу II ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Підписавши договір фінансового лізингу № 001870 в цілому і кожну сторінку окремо, позивачка погодилася з його істотними умовами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку , що позивачці підлягають поверненню , відповідно до п.1.7, 9.7, 12.1 Договору кошти в розмірі 28 800 грн. Вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 105,20 грн., за користування чужими коштами в сумі 1052 грн. , моральну шкоду 10 000 грн. не підлягають задоволенню , оскільки встановлено , що для перерахування коштів позивачкою надано в заяві від 12.05.2015р. неповні банківські реквізити , твердження, що зазначені кошти відповідач набув без достатньої правової підстави, є безпідставними та не надано доказів спричинення моральної шкоди . Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1% від задоволених позовних вимог 288 грн.

Outcome: partial