Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 грудня 2011 року [PERSON] був визнаний винним за ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, провадження по справі було закрито. Крім цього, вироком того ж суду від 21 травня 2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289, 71 ч. 1, 72 ч. 1 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років 1 дня позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. В результаті ДТП, у вчиненні якого був визнаний винним [PERSON], був пошкоджений автомобіль «Mercedes-Benz», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту про оцінку складає 41089,83 грн. На момент скоєння ДТП відповідач не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказана вище шкода [PERSON] потерпілому відшкодована не була. У такому разі [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою. У звязку із цим, 12 жовтня 2012 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілому у розмірі 34241,53 грн. Додатково позивачем понесені витрати на оплату правових послуг у розмірі 2000 грн. Вважав, що після проведення цих виплат [PERSON] у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] 18 жовтня 2012 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про компенсацію витрат у добровільному порядку, однак, до цього часу збитки [PERSON] не відшкодовані, у звязку із чим позивач просив стягнути з нього понесені МТСБУ витрати у розмірі 34241,53 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 342,42 грн. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, просив ухвалити рішення на розсуд суду. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За правилами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій. Як вбачається з постанови Жовтневого райсуду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2011 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, провадження у справі закрито у звязку із пропущенням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Судом було встановлено, що 13 жовтня 2011 року о 7 годині, знаходячись у стані алкогольного спяніння, не маючи посвідчення водія, [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON], яким він незаконно заволодів, здійснював рух по проїжджій частині автодороги вул. К.Лібкнехта зі сторони пр. Металургів у напрямку пр. Будівельників в м. Маріуполі, на прямолінійній ділянці дороги, маючи обєктивну та реальну можливість здійснювати рух в межах своєї полоси руху, відволікся від керування автомобілем, змінив напрямок свого руху ліворуч, де скоїв зіткнення із автомобілем «Mercedes-Benz», державний номер [NUMBER], що рухався у зустрічному напрямку під керуванням [PERSON] Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Крім цього, вироком Жовтневого райсуду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2012 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 289, 71 ч. 1, 72 ч. 1 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років 1 дня позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. Відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу № 696, станом на 23.11.2011 року вартість вартості майнової шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Mercedes-Benz», державний номер [NUMBER] склала 41089,83 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, 30 грудня 2011 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування заподіяної йому майнової шкоди у сумі 41089,83 грн., яка у відповідності до наказу № 3060 від 12 жовтня 2012 року була відшкодована позивачем у межах, встановлених законом, а саме у розмірі 34241,53 грн., про що також свідчить платіжне доручення від 12 жовтня 2012 року про перерахування на рахунок [PERSON] цієї суми. Крім того, позивач виплатив фізичній особі-підприємцю [PERSON] 2000 грн. за надання правової допомоги за контрактом № 77 від 04.10.2012 р. та додаткової угоди № 182 від 20.08.2015 року, відповідно до умов цього контракту, виконавець прийняв на себе зобов'язання з надання правової допомоги з підготовки судових справ (позовних матеріалів), подачі позовних матеріалів на розгляд відповідних судів, представництва інтересів замовника у судах, виконання судових рішень. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем складають 2000 грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем надано достатніх доказів у підтвердження цих витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При зверненні до суду позивачем сплачено 342,42 грн. судового збору, які на підставі ст. 88 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved