Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачка у справі звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що в інформаційній системі Інтернет відповідач на сайті «Сландо» розмістила оголошення про продаж магазину на продовольчому ринку Метро Академмістечко. Позивач зазначала, що її чоловік та вона неодноразово зустрічалися із відповідачкою, яка їм показала торгові місця [NUMBER] та [NUMBER], у вигляді павільйонів Блок А, Ряд2, які знаходяться на ринку «Троїцький +» за адресою м. Київ пр. Академіка Палладіна в Святошинському районі м. Києві, які підлягали продажу. Позивач зазначала, що 26.04.2014 року вона уклала з відповідачкою [PERSON] Додаткову угоду до Договору резервування торгового місця №19/26/123 від 31.06.2010 року, згідно якої відповідач передала позивачу згідно п.6.2. Договору по Акту прийому передачі торгове місце [NUMBER] та [NUMBER], т.б. було за допомогою Додаткової угоди замінено сторони основного Договору, сторонами якого є відповідачка та гр. [PERSON] Позивач зазначала, що під час підписання вказаної Додаткової угоди у неї виникли запитання до відповідача чи є відповідні дозвільні документи на спорудження на вказаних павільйонів, та на якій підставі відповідачка ними володіє та користується та у зв»язку із чим не оформлюється договір купівлі-продажу торгових місць, а оформлюється Додаткові угоди до Договору про резервування торгового місця. Позивач зазначала, що відповідачка стверджувала, що всі дозвільні документи на споруджені павільйони є в адміністрації ринку «Троїцький+» що правильно укласти саме такий Додаткову угоду до Договору до резервування торгового місця. Позивач зазначала, що на виконання Додаткової угоди від 26.04.2014 року до Договору про резервування торгового місця, за придбання торгових місць вона під розписку передала відповідачці грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США. за купівлю-продаж торгового місця. Позивач зазначала, що відповідачка ввела її в оману, оскільки після укладення Додаткової угоди позивачем було з»ясовано, що відповідачка не мала права на укладення Додаткової угоди, оскільки у неї не було прав на передані нею павільйони, що вказані павільйони є самочинним будівництвом, на які не оформлювалась дозвільна документація на їх зведення,про що відповідачці було відомо, але вона обманним шляхом начебто передала право на інвестування вищевказаних павільйонів, які вже були споруджені та до часу їх передання позивачу та експлуатувалися іншими особами. Позивач зазначала, що мала на меті отримати торгове місце [NUMBER] та [NUMBER], що є тимчасовими спорудами к вигляді павільйонів Блок А, Ряд2, які знаходяться на ринку «Троїцький +» за адресою м. Київ пр. Академіка Палладіна в Святошинському районі м. Києва у власність, про що наполягала відповідачу при особистій розмові. Позивач зазначала, що натомість між нею та відповідачем було укладено не Договір купівлі-продажу, а Додаткову угоду до Договору про резервування торгового місця, стороною якого вона не є. Позивач зазначає, що згідно п.6.2. Договору вказано,що «Співінвестор» має право повністю або частково передати належне йому право на отримання торгового місця третім фізичним особам, про що зобов»язаний письмово повідомити «Інвестора»за 10 днів до дати фактичної передачі прав, що оформлюється додатковою угодою сторін до даного договору. Позивач вказує, що вона не є стороною основного Договору, не виникло бажаного договірного правовідношення та наслідків укладення Додаткової угоди, відсутня дозвільна документація на спорудження вказаних павільйонів та відсутні права у відповідача на умалення вказаної Додаткової угоди, а тому є підстави вважати,що зміст правочину суперечить ЦК України,не спрямований на реальне настання правових наслідків,обумовлених ним, що відповідачка вчиняючи Додаткову угоду до Договору про резервування торгового місця ввела позивача в оману, а тому просить суд позов задовольнити, визнати Додаткову угоду від 26.04.2014 року до Договору резервування торгового місця від 31.06.2010 року - недійсною та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], матеріальний збиток згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.153) у подвійному розмірі 173 485 (сто сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят п"ять) грн.00 коп. у порядку ч.2 ст. 230 ЦК України та судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтвердив суду позовні вимоги з посиланням на докази подані до матеріалів справи надані пояснення та просили позов задовольнити. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали, письмових заперечень та доказів в обґрунтування заперечень проти позову суду не надали та не повідомили про підстави звільнення від доказування у порядку ст. 61 ЦПК України, зазначали, що позивачці було повідомлено, що оголошення в Інтернеті на сайті «Сландо»( а.с.117) дійсно було надано щодо продажу магазинів, оскільки інших розділів на вказаному сайті не було, що позивачці та її чоловіку, що є представником позивача, було повідомлено, що неможливо оформити у власність торгове місце [NUMBER] та [NUMBER], що є тимчасовими спорудами к вигляді павільйонів Блок А, Ряд2, які знаходяться на ринку «Троїцький +» за адресою м. Київ пр. Академіка Палладіна в Святошинському районі м. Києва, оскільки це не є нерухомим майном та грошові кошти,які відповідачка отримала від позивача, це є кошти на придбання майнових прав на вказані торгові місця. Відповідач зазначала,що у неї відсутні докази, що вона є володільцем майнових прав на торгове місце [NUMBER] та [NUMBER], що є тимчасовими спорудами к вигляді павільйонів Блок А, Ряд2, які знаходяться на ринку «Троїцький +» за адресою м. Київ пр. Академіка Палладіна в Святошинському районі м. Києва, згідно Договору про резервування торгового місця від 31.06.2010 року укладеного між СПД [PERSON] та ФОП [PERSON], а також не надала суду докази виконання нею п. 3.1. по вказаному договору. Відповідач зазначала, що вона не цікавилась чи є дозвільна документація на спорудження павільйонів, за Договором про резервування торгового місця від 31.06.2010 року та зазначала що при укладенні Додаткової угоди з позивачем надала позивачу Схему розташування павільйонів. Відповідач зазначала, що згідно п. 6.2. Договором про резервування торгового місця від 31.06.2010 року вона мала право повністю або частково передати належне їй Спів інвестору право на отримання Торгового Місця третім фізичним чи юридичним особам, про що зобов»язувалась повідомити письмово Інвестора. А тому вважає, що позивач неправильно зрозуміла умови укладення Додаткової угоди та по вказаному договору є Співінвестором торгове місце [NUMBER] та [NUMBER], що є тимчасовими спорудами к вигляді павільйонів Блок А, Ряд2, які знаходяться на ринку «Троїцький +» за адресою м. Київ пр. Академіка Палладіна в Святошинському районі м. Києва, окрім того навіть при відсутності дозвільної документації на спорудження вказаних павільйонів, ринок «Троїцький +» працює і зносити вказані павільйоні не збираються, а тому позов задоволенню не підлягає. Суд заслухавши пояснення сторін у справі,їх представників, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справ. встановив наступне. Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Судом встановлено, що згідно відповіді на запит ( а.с.143) Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомлено, що за адресою знаходження павільйонів за адресою м. Київ пр. Палладіна, між вул. Ак. Булаховського та вул. Жовтневою в Святошинському районі м. Києва у вигляді павільйону розташованого Блок №А,ряд 2, місце [NUMBER],[NUMBER], не було оформлено жодного паспорту прив»язки тимчасової споруди. Судом встановлено, що 31.06.2010 року між ФОП [PERSON] та фізичною особою [PERSON] укладено Договір №19/26/123 про резервування торгового місця від 31.06.2010 року, згідно передбачений порядок та умови участі [PERSON] у будівництві тимчасової споруди, а саме торгового місця на об»єкті за адресою м. Київ пр. Палладіна, між вул. Ак. Булаховського та вул. Жовтневою в Святошинському районі м. Києва у вигляді павільйону розташованого Блок №А,ряд 2, місце [NUMBER],[NUMBER], т.б. точно будівельну адресу об»єкту інвестування в договорі не вказано (а.с.4-6). [PERSON] зобов»язувалась на умовах та у строки вказаних у п. 4.1. Цього Договору провести грошовий внесок як оплату за набуття майнових прав на Торгове місце на об»єкті, що будується та фактично прийняти Торгове місце. [PERSON], як співінвестор об»єкту будівництва мала сплатити з розрахунку одного квадратного метра загальної площі об»єкта. Один квадратний метр загальної площі об»єкта складає 4200 грн.00 коп. загальна площа Торгового місця складає 19,19 кв.м . Згідно вказаного Договору інвестор зобов»язувався організувати фінансування будівельних робіт по об»єкту, з залучення коштів [PERSON], як співінвестора та забезпечити передачу Торгового місця спів інвестору протягом одного дня з часу отримання від [PERSON] 100% оплати за придбання майнових прав на вказаний об»єкт, що будується. Згідно п.6 вказаного Договору [PERSON], як спів інвестор зобов»язувалась здійснити інвестування будівництва вказаного об»єкта згідно п. 4 вказаного Договору. Судом встановлено, що Співінвестор [PERSON] також мала право повністю або частково передати належне їй право на отримання Торгового місця третім фізичним та юридичним особам, про що зобов»язаний письмово повідомити Інвестора - ФОП [PERSON] за 10 робочих днів до дати фактичної передачі прав. [PERSON], як співінвестор зобов»язується після виконання Інвестором ФОП [PERSON] своїх зобов»язань згідно п. 4 Договору, в строк до 31.10.2010 року, прийняти Торгове місце віл Інвестора. Згідно п.9 Договору цей договір набуває чинності з часу його підписання сторонами договору до часу оформлення договору оренди Торгового місця. Судом встановлено, що відповідачем у справі не надано суду докази та не повідомлено про підстави звільнення від доказування, що [PERSON], набула майнові права на об»єкт інвестування торгового місця на об»єкті за адресою м. Київ пр. Палладіна, між вул. Ак. Булаховського та вул. Жовтневою в Святошинському районі м. Києва у вигляді павільйону розташованого Блок №А,ряд 2, місце [NUMBER],[NUMBER], також не надала суду доказів про надання дозволу на проведення будівельних робіт щодо спорудження тимчасових споруд, договору оренди землі, на якій відбувається будівництво не надано, доказів про сплату [PERSON] вартості об»єкту інвестування у розмірі 76860,00 грн., Інвестору - ФОП [PERSON] не надано. Також не надано доказів про письмове повідомлення Інвестора - ФОП [PERSON] згідно п.6.2. Договору. Судом встановлено, що згідно Додаткової угоди від 26.04.2014 року до Договору №19/26/123 від 31.06.2010 року ( а.с.7-8) відповідач у справі [PERSON], не маючи майнових прав, чи будь-яких прав на об»єкт інвестування за адресою м. Київ пр. Палладіна, між вул. Ак. Булаховського та вул. Жовтневою в Святошинському районі м. Києва у вигляді павільйону розташованого Блок №А,ряд 2, місце [NUMBER],[NUMBER] уклала з позивачем [PERSON] угоду, згідно якої співінвестор [PERSON] передала [PERSON] по Акту прийому-передачі, Торгове місце « [NUMBER],[NUMBER], Згідно Договору №19/26/123 від 31.06.2010 року, та повідомила за 10 робочих днів, згідно п. 6.2. Договору №19/26/123 адміністратора ринка «Троїцький +» Про передачу Торгового місця Блок А, Ряд 2, Місце [NUMBER],[NUMBER]. Інші умови договору не змінні. Та у подальшому всі зобов»язання [PERSON] по Договору №19/26/123 від 31.06.2010 року переходять до співінвестора [PERSON] Судом встановлено, що згідно Акту прийому-передачі торгового місця Блок А, Ряд 2 Місце [NUMBER],[NUMBER] від 26.04.2014 року не мають точної будівельної чи поштової адреси ( а.с.9,10), схема павільйонів ( а.с.11), не містить доказів щодо наслідків переходу майнового права від [PERSON] до [PERSON], оскільки [PERSON] станом на 26.04.2014 року такого права не мала, оскільки не надала доказів про виконання умов Договору від 31.06.2010 року щодо інвестування спірного об»єкта. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який підтвердив твердження позивача. Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України зазначено, що до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. МАФ виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладання фундаменту. Отже, вільне переміщення МАФ у просторі можливе без зміни їх призначення. Крім того, у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 (тут і надалі - Класифікатор), затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 № 507, надано визначення терміну будівля, їхній перелік та класифікацію. Відповідно до даного Класифікатору, МАФ не належить до будівель, а тому не є нерухомістю. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, абзацом сьомим пункту четвертого Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 17.10.2013 № 868 малі архітектурні форми та тимчасові споруди для підприємницької діяльності не підлягають державній реєстрації. Такі ж роз'яснення містяться у пункті 2.5 Методичних рекомендацій стосовно об'єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, схвалені колегією Державної реєстраційної служби України від 11.12.2012 (протокол № 3). Вважалося, що встановлення МАФ передбачало можливість здійснення підприємницької діяльності. Однак із внесенням змін до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (тут і надалі - Закон) поняття «мала архітектурна форма» набуло нового значення. Законодавець у частині другій статті 21 Закону вказав, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. Іншими словами, МАФ - це невелика споруда декоративного, допоміжного призначення, що використовується для покращення естетичного вигляду громадських місць і міських об'єктів, організації простору та доповнює композицію будинків, будівель, їхніх комплексів. До МАФів Законом віднесено: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки і колони; вуличні вази, вазони і амфори; декоративні та ігрові скульптура; вуличні меблі; сходи, балюстради; паркові містки; інформаційні стенди. Разом із тим, законодавець у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-IV вводить поняття тимчасової споруди (тут і надалі - ТС) торговельного, побутового, соціально-культурного призначення для здійснення підприємницької діяльності. ТС є одноповерховою спорудою, що виготовляється із полегшених конструкцій із урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, та встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Згідно розділу І «Загальні положення» Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 (тут і надалі - Правила благоустрою м. Києва): це споруда функціонального (в тому числі для здійснення підприємницької діяльності), декоративно-технологічного призначення, в тому числі мала архітектурна форма, яка виготовляється з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо. Тобто навпаки, не ТС визначається як різновид МАФ, а МАФ є різновидом ТС. Але це лише Правила благоустрою м. Києва. Відповідно до Закону в будь-якому випадку поняття МАФ тепер застосовується у значенні споруди декоративного або допоміжного призначення, а ТС - приміщення для ведення підприємницької діяльності. Згідно Закону України «Про благоустрій населених пунктів», здійснюється розміщення МАФ, а розміщення ТС - у порядку, встановленому Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Відповідно до абзацу другого статті 34 Закону у кожному селі, селищі, місті повинні бути прийняті Правила благоустрою території населеного пункту, які розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (тут і надалі - Типові правила благоустрою). Правила благоустрою населеного пункту відповідно до Закону повинні містити порядок розміщення МАФ. Відповідно до пункту 3.2.11. Правил благоустрою м. Києва, оскільки МАФ є елементом благоустрою, то розміщувати елементи благоустрою дозволяється тільки на підставі проектно-дозвільної документації. Відповідною, оформленою в установленому порядку дозвільною документацією для розміщення МАФ є Ордер на розміщення МАФ, виданий Головним управлінням містобудування та архітектури Київської міської адміністрації. МАФи, які встановлені без оформленої в установленому порядку дозвільної документації з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними і підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Для проведення демонтажу створюється комісія у складі представників Головного управління контролю за благоустроєм, КП «Київблагоустрій», управління благоустрою в місті Києві, представника міліції (за згодою) та особи, яка здійснила самовільне розміщення МАФ. Згідно рішення Київської міської адміністрації від 24 березня 2010 року у Києві введено мораторій на встановлення МАФ, але під «МАФ» розуміються саме кіоски та павільйони. Порядок встановлення ТС регулюється окремими нормативно-підзаконними актами. Хоча Правила благоустрою м. Києва регулюють встановлення і МАФ, і ТС. Згідно Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 р. (тут і надалі - Порядок). Відповідно до Порядку алгоритм розміщення ТС є таким: 1. Спочатку в конкретному населеному пункті за рішенням сільської, селищної, міської ради розробляється комплексна схема розміщення ТС. 2. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу місцевого самоврядування, районної державної адміністрації із заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. 3. Після перевірки намірів замовника щодо місця розташування ТС на комплексній схемі ТС та прийняття позитивного рішення замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури для оформлення паспорта прив'язки із заявою та додатками у вигляді схем розміщення, ескізами фасадів, схемою благоустрою прилеглої території, технічними умовами щодо інженерного забезпечення. 4. Паспорт прив'язки підписується керівником органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації та видається на безоплатній основі. 5. Після цього, замовник має подати до виконавчого органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації письмову заяву про виконання вимог паспорта прив'язки та може безперешкодно провадити підприємницьку діяльність. Судом встановлено, що відповідач у справі не маючи відповідної дозвільної документації на об»єкт інвестування, розмістила оголошення та продаж такого об»єкту інвестування, чим своїми діями ввела в оману потенційних покупців. Але суд також частково не погоджується із твердженнями позивача та представника позивача, щодо введення в оману позивача з боку відповідача, щодо можливості купівлі продажу павільйону розташованого Блок №А,ряд 2, місце [NUMBER],[NUMBER], оскільки позивач та відповідач підписали Додаткову угоду до Договору про резервування торгового місця, в якому не йшлося по купівлю продаж об»єкту інвестування, а тому в цій частині факт введення позивача в оману позивачем не не підтверджений. Натомість позивачем доведений факт введення в оману позивача з боку відповідача, в частині відсутності у відповідача повноважень на укладення Додаткової угоди та відсутності проектно-дозвільної документації, яка пройшла всі погодження та на об»єкт тимчасового будівництва видано паспорт зі схемами прив'язки із заявою та додатками у вигляді схем розміщення, ескізами фасадів, схемою благоустрою прилеглої території, технічними умовами щодо інженерного забезпечення. Паспорт прив'язки підписаний керівником органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації та видається на безоплатній основі, який ФОП [PERSON]- як, замовник подав до виконавчого органу місцевого самоврядування або районної державної адміністрації письмову заяву про виконання вимог паспорта прив'язки та може безперешкодно провадити підприємницьку діяльність. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ч.1 ст. 229ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. А тому на думку суду предметом Додаткової угоди до Договору резервування торгового місця №19/26/123 від 31.06.2010 року, згідно якої відповідач передала позивачу згідно п.6.2. Договору по Акту прийому передачі торгове місце [NUMBER] та [NUMBER], т.б. було за допомогою Додаткової угоди замінено сторони основного Договору, сторонами якого є відповідачка та гр. [PERSON] - є самовільно збудовані павільйони (самочинне будівництво), на які у [PERSON] не було майнових прав, та яка не мала права укладати Додаткову угоду від 26.04.2014 року з [PERSON], а тому вказана Додаткова угода не відповідає вимогам ст. 202 ЦК України, і дії відповідача не спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків, а тому суд погоджується із твердженнями позивача, що відповідач навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, та замовчала обставини, щодо відсутності дозвільних документів на спорудження павільйонів та наявності у неї майнових прав на об»єкт інвестування, які могли перешкодити укладенню Додаткової угоди від 26.04.2014 року до Договору резервування торгового місця від 31.06.2010 року. Відповідно до ч.2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов»язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв»язку з вчиненням цього правочину. Зважаючи на ті обставини,що позивач передала відповідачу, яка отримала згідно Розписки від 26.04.2014 року від позивача 5000 (п»ять тисяч) доларів США як оплату по Додатковій угоді від 26.04.2014 року до Договору резервування торгового місця від 31.06.2010 року, то у подвійному розмірі така сума буде складати 10 000( десять) тисяч доларів США, що у гривневому еквіваленті на час розгляду справи,згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 11.11.2014 року ( а.с.154-156) становить 173 485,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею документально підтверджені судові витрати ( а.с.17,157) у розмірі 937,10 грн. З огляду на наступне суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved