Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить зобов`язати [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» шляхом виселення з займаної території вказаної квартири. В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зазначив, що 11 жовтня 2006 року між АКБ «Правекс- Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс- Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №12206-153/06 Р, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 26 000 дол. США., а Позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником перед позивачем та Кредитним договором був укладений Договір іпотеки №12206-153/06 Р від 11.10.2006 року, посвідчений ПН ХМНО Яновою О.Є., зареєстрований в реєстрі за №3502, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 10.08.2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Правекс -Банк» укладено договір купівлі -продажу прав та вимог за кредитними договорами №б/н, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №12206-153/06Р від 11.10.2006 року, укладений між ПАТ КБ «Правекс -Банк» та [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». У зв`язку з неналежним виконанням взятих зобов`язань за Кредитним договором Позичальником, на підставі заяви Іпотекодержателя та вищезазначеного Договору Іпотеки - 13.11.2017 року державним реєстратором Борко А.С. було прийнято рішення про передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку в приватну власність позивачу, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором було прийнято відповідне рішення та внесено відповідні записи про право власності №23369000. З моменту набуття права власності представниками позивача неодноразово здійснювались заходи щодо реалізації права користування та розпорядження вказаним майном, зокрема шляхом організації доступу до квартири. Однак, відповідачі без будь -яких правових підстав перешкоджають законному доступу на територію квартири, чим порушують права позивача. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було вжито заходи щодо досудового врегулювання спору шляхом здійснення виїзду до вищевказаної квартири з метою добровільного звільнення відповідачами квартири, однак за результатами виїзду був складений акт про відсутність доступу до квартири. Зазначили, що позивач не погоджується на проживання/користування вищевказаною квартирою будь -яких осіб, у тому числі і [PERSON] та [PERSON] Відповідачі продовжують всупереч волі власника використовувати житлове приміщення, не надаючи при цьому будь-яких пояснень. Отже, факт використання відповідачами житлового приміщення, що належить позивачу, порушує право власності позивача на майно, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності. Представник позивача [PERSON] , який діяв на підставі ордеру ПТ № 084761 від 27.11.2018 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні зазначеним в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи про отримання судових повісток, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідачів свідчить про їх небажання захищати свої процесуальні права. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 06 листопада 2018 року ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 26 грудня 2018 року підготовче провадження по зазначеній цивільній справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивач надав уточнену позовну заяву, згідно якої , посилаючись на обставини викладені у позовної заяві, уточнив резолютивну частину позивних вимог та просив виселити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] з квартири [ADDRESS], що складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 46,2 кв. м., житловою площею - 30,7 кв. м., яка знаходиться по [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»; Приймаючи рішення про ухвалення заочного рішення, суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у лютому 2018 року, на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що "розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи заслухавши думку представника позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Судом встановлено, що 11 жовтня 2006 року між АКБ «Правекс- Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс- Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №12206-153/06 Р, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 26 000 доларів США., а Позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. У судовому засіданні вивчався протокол № 2798 засідання кредитної комісії ПАТ КБ «Правекс- Банк», згідно якого кредитна комісія Харківської філії АКБ «Правекс- Банк» вирішала надати кредит [PERSON] в рахунок ліміта, встановленого Харківському філіалу у сумі 26000 доларів США строком на 16 років з процентною ставкою 12 % на покупку квартири [ADDRESS] . Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12 жовтня 2006 року за домовленістю сторін, зазначена квартира продається за 161600 гривень, з яких 30300 кошти покупця, а 131300 гривень, які еквівалентні 26000долпрам США - кредитні кошти, надані покупцеві АКБ «Правекс-Банк» згідно кредитного договору № № 12206-153/06Р від 11.10.2006 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником перед позивачем та Кредитним договором був укладений Договір іпотеки №12206-153/06 Р від 11.10.2006 року, посвідчений ПН ХМНО Яновою О.Є., зареєстрований в реєстрі за №3502, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . 10.08.2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Правекс -Банк» укладено договір купівлі -продажу прав та вимог за кредитними договорами №б/н, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №12206-153/06Р від 11.10.2006 року, укладений між ПАТ КБ «Правекс -Банк» та [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Вищевказане свідчить , що квартира [ADDRESS] , що знаходиться по [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] за кредитні кошти. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №142889567 від 26.10.2018 року власником квартири [ADDRESS] з 13.11.2017 року є ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». Підставою виникнення права власності є договір іпотеки, серія та №3502, виданий 12.10.2006 року ПН Яновою О.Є. На час подання позову та розгляду справи відповідачі всупереч волі власника використовувати житлове приміщення, не надаючи при цьому будь-яких пояснень. Згідно акту про відсутність доступу до приміщення від 25.06.2018 року, складеного представниками ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» встановлено, що ними здійснено виїзд з метою добровільного звільнення громадян з квартири [ADDRESS] , доступ відсутній, що є перешкодою в користуванні та розпорядженні власником майна. Аналогічні виходи були здійснені представниками ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 23.07.2018 року, 27.08.2018 року, про що також складені відповідні акти. Статтею 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З наявних у матеріалах справи доказах не вбачається, що відповідачами були оспорені звернення стягнення на іпотечне майно, правомірність набуття позивачем права власності на спірну квартиру та безпосередньо сам Договір іпотеки. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач є власником квартири, його право власності на неї не оспорене, пройшло державну реєстрацію, будь-яких обмежень у його праві власності судом не встановлено. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності право приватної власності є непорушним. За положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належить права володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для свого власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм суд приходить до висновку про те, що право власника квартири та членів його сім`ї користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності. Із припиненням права власності особи втрачається й право власника та членів його сім`ї користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] втратили право користування квартирою [ADDRESS] у зв`язку із припиненням права власності на зазначену квартиру. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, , а тому суд вважає, що сплачений ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в сумі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідачів. На підставі ст.ст. 317,319,391,836 ЦК України та

Outcome: approved