Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У лютому 2008 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]., про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вишнівської міської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 21 червня 1996 року та зареєстрованого Київським міжміським бюро технічної інвентаризації від 26 червня 1996 року за № 32/49 вони володіють квартирою в [ADDRESS] ? частині за кожним. Приблизно в кінці січня вони познайомились з двома жінками, які представились [PERSON] і [PERSON]. Одна з них запропонувала йому, [PERSON], за певну грошову винагороду відкрити рахунок у банку. Як вона роз»яснила, це необхідно для того, щоб можна було перерахувати грошові кошти з Росії, які він потів мав зняти з рахунку і віддати їм. На його питання чому вона не відкриє рахунок на себе, вона пояснила, що в неї немає реєстрації і потрібно буде робити переказ коштів через систему Вестерн Юніон, і комісія банку складе майже 30% від суми. Повіривши її доводам, він 21 січня 2008 року відкрив рахунок в АКБ «Укрсоцбанк» за Договором № 15330. 24 січня 2008 року він, [PERSON], в присутності нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. підписав довіреність, якою довірив своїй матері продати належну йому частину квартири, оскільки вони планували її продавати. 05 лютого 2008 року [PERSON] сказала йому, що гроші вже поступили на рахунок. Після цього вона запропонувала йому поїхати в кафе і відсвяткувати перевід грошей, на що він погодився. Але в цей момент, поки він був у кафе, яке знаходиться на Кільцевій дорозі в м. Києві, [PERSON] приїхала до його матері і сказала, що необхідно терміново підписати деякі документи у нотаріуса. Оскільки його мати знаходиться вже у похилому віці (75 років) і довіряючи [PERSON], вона погодилась підписати необхідні документи. Після цього вони [PERSON] і [PERSON] більше не бачили. Як він пізнав вже потім, його мати підписала договір купівлі-продажу квартири, за продаж якої їй не були надані грошові кошти. В свою чергу, нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON]. [PERSON] не було роз»яснено, що саме вона підписує, та які наслідки підписання таких документів. Таким чином, ввівши [PERSON] в оману, був підписаний договір купівлі-продажу квартири. На даний час подані заяви до районного відділу міліції від [PERSON] і [PERSON] про заволодіння нерухомим майном шляхом зловживання довірою, в чому вбачається склад злочину, передбачений ст. 190 КК України. Враховуючи викладене, позивачі [PERSON] і [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 203, 209, 215, 216, 225, 230, 356 ЦК України просили визнати Договір купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2008 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], недійсним, визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах. Ухвалою суду від 13 жовтня 2014 року судом залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON], який помер [INFO], а саме [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], [INFO], і [PERSON]. Ухвалою суду від 13 жовтня 2014 року судом залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON], яка померла [INFO], а саме [PERSON]. У листопаді 2014 року позивачі [PERSON] і [PERSON] подали суду в порядку вимог ст. 31 ЦПК України позовну заяву до відповідачів [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири і її витребування, посилаючись на те, що 27 листопада 1975 року на їхню сім»ю, яка складалась із п»яти осіб, була надана трикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується копією ордера. В 1996 році у квартирі залишились зареєстрованими і проживали їхня мати [PERSON], 1933 року народження, і [PERSON]. 21 червня 1996 року в результаті приватизації було отримано свідоцтво про право власності на квартиру по ? частині на матір і [PERSON], що підтверджується його копією. Приблизно в третій декаді січня 2008 року [PERSON] і [PERSON] познайомились з двома жінками-[PERSON]. і [PERSON], які обманним шляхом увійшли в довіру і попросили перших за винагороду допомогти їм отримати їхні кошти в розмірі 200 000 доларів США для підприємницької діяльності з Росії. При цьому жінки пояснили, що вони є громадянами Росії, у них немає реєстрації в Україні і їх паспорти на обміну, а потрібно було терміново відкривати рахунок. Ці жінки умовили [PERSON] і [PERSON] відкрити валютні рахунки в АКБ «Укрсоцбанку», а після отримання грошей-передати кошти [PERSON] і [PERSON]. Потім [PERSON] і [PERSON] погодились і 21 січня 2008 року відкрили рахунки в АКБ «Укрсоцбанку». Також одним із умов домовленості, яку встановили [PERSON] і [PERSON], було те, що [PERSON] і [PERSON] за допомогою вказаних жінок повинні підготувати документи на продаж квартири [ADDRESS] (це розглядалось як гарантія того. що останні передадуть кошти вказаним жінкам, а [PERSON] і [PERSON] при отриманні грошей повернуть документи на продаж квартири). [PERSON] возила [PERSON] в різні установи, де замовлялись необхідні довідки для продажу квартири. Так, 22 січня 2008 року було замовлення на термінове виготовлення в БТІ технічного паспорту на квартиру для відчуження, який було видано в той же день. На вимогу вказаних жінок він, [PERSON], 24 січня 2008 року оформив довіреність на ім»я [PERSON] на продаж належної йому частки спірної квартири. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]., що підтверджується копією довіреності. 05 лютого 2008 року [PERSON] сказала [PERSON], що гроші вже поступили, а потім запропонувала відсвяткувати цю подію в кафе, на що [PERSON] погодився і поїхав з [PERSON] в м. Київ. В цей час [PERSON], знаходячись з [PERSON] в спірній квартирі, в грубій формі, вживаючи нецензурні слова, під психологічним тиском і демонструючи пістолет, сказала: «Пішла, бабка, треба терміново підписати документи у нотаріуса». Як пояснювала [PERSON], вона дуже злякалась і хотіла зателефонувати в міліцію, але [PERSON] вирвала у неї слухавку, наказала взяти паспорт, взяла під руку [PERSON] і силоміць повела на [ADDRESS], де знаходилось приміщення приватного нотаріуса [PERSON].. Біля нотаріальної контори їх чекали раніше невідомий [PERSON] [PERSON] і його товариш [PERSON], який 04 лютого 2008 року приходив в спірну квартиру і представлявся податковим інспектором. Прізвища вказаних осіб їм стали відомі під час досудового розгляду справи, а також стало відомо, що [PERSON] відбував покарання за крадіжку за ч. 2 ст. 140 КК України. В приміщенні нотаріальної контори [PERSON] дали якісь листи, щоб вона розписалась і написала своє прізвище, ім»я та по батькові, але вона була дуже залякана, у неї сильно тремтіли руки. Ніхто нічого не пояснював. Перебуваючи в пристарілому віці (їй було 75 років), після інфаркту, [PERSON] боялась, що від нервового напруження у неї може статися ще один інфаркт, вона боялась за своє життя. Перебуваючи під психічним тиском, вона розписалась, написала своє прізвище, ім»я та по батькові, не усвідомлюючи який саме документ підписує. Стан [PERSON] був настільки нервовий і напружений, що вона навіть зробила помилку в своєму імені, написавши замість [PERSON]-[PERSON], літери в словах різняться з її звичайним почерком, бо рука її тремтіла. Потім вона бачила, як [PERSON] передав якісь гроші [PERSON]. Після цього остання посадила [PERSON] в машину та завезла на Борщагівку в м. Києві, в якесь незнайоме місце і висадила. [PERSON] почала запитувати людей як доїхати до Вишневого. Потім їй допомогли добратися додому. Після перенесеного нервового напруження вона п»ять днів дуже хворіла. А коли вони зрозуміли, що був підписаний договір купівлі-продажу їх квартири, то 15 лютого 2008 року звернулись в міліцію, після чого 22 лютого 2008 року СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області була порушена кримінальна справа № 13-2579 за ч. 3 ст. 190 КК України. Потім їм стало відомо, що кримінальне провадження зупинено 01 вересня 2012 року. А з урахуванням нового КПК України справа внесена до ЄРДР, однак не розслідується взагалі. Вказаний договір був вчинений під впливом насильства у вигляді психічного тиску. Наміру продавати спірну квартиру ні [PERSON], ні [PERSON] не мали. Вони не укладали договору з ріелтором на продаж квартири, не підшукували покупців, не давали оголошення про продаж квартири, їх квартиру не оглядали покупці. [PERSON] до підписання договору купівлі-продажу в квартирі не був взагалі. Зазначена в договорі вартість квартири, за яку начебто вона була продана, не відповідала дійсній ринковій вартості та була занадто низькою для продажу. Після підписання договору в той же день 05 лютого 2008 року [PERSON] подав до БТІ заяву про реєстрацію договору купівлі-продажу у терміновому порядку, що підтверджується його заявою, а потім почав тиснути на [PERSON] і [PERSON], щоб вони виселялися з квартири. Відповідно до п. 3 спірного договору продаж нібито вчиняється за домовленістю сторін за 252500 грн.. Однак ніякої домовленості не було. [PERSON] не отримала грошей за спірну квартиру взагалі і в договорі це не зазначено. Відповідно до вказаного договору навіть немає пункту про передачу грошей та їх отримання [PERSON], тобто немає порядку розрахунку. Відповідно до вказаного договору продавці повинні виписатися і звільнити квартиру до 25 лютого 2008 року. Однак, вони не тільки не планували продавати квартиру, а й навіть не підбирали інше житло, куди можна було б переїхати з усіма їхніми меблями і речами. Іншого житла, крім вказаної квартири, у них немає. В спірній квартирі [PERSON] ніколи не проживав і не вселявся, йому не передавали ключі від квартири та інші документи на квартиру. Там продовжував проживати [PERSON] з матір»ю. На даний час в квартирі продовжують проживати вони. [INFO] помер [PERSON] у віці 43 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті прийняли спадщину його мати [PERSON] і неповнолітня дочка [PERSON] і отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по ? частині спірної квартири, що підтверджується копією свідоцтва. Відповідно до законодавства до односторонніх правочинів відноситься прийняття спадщини. Тобто відповідачі вчинили односторонній правочин. Оскільки спірна квартира вибула з володіння власників не з їх волі та набута відповідачами безвідплатно, то слід витребувати її у відповідачів. [INFO] померла їхня мати [PERSON] у віці 80 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Він, [PERSON], як спадкоємець першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері, подавши заяву до нотаріальної контори, що підтверджується витягом з реєстру спадкових справ. Тому він визнаний правонаступником по справі, у зв»язку з чим мав право подати даний позов. Він, [PERSON], не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, і на спадщину не претендує, що підтверджується копією спадкової справи. Враховуючи викладене, позивачі [PERSON] і [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 203, 215, 231, 388 ЦК України просили визнати недійсним договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири [ADDRESS] жилою площею 44,9 кв.м., загальною площею 65,5 кв.м., укладений 05 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. і зареєстрований в реєстрі за № 106, витребувати квартиру [ADDRESS] жилою площею 44,9 кв.м., загальною площею 65,5 кв.м. у [PERSON] і [PERSON], скасувавши попередню реєстрацію за вказаними особами. У судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судовому засіданні відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], позов не визнала і заперечувала проти його задоволення. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]., не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши дійсні обставини справи і дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 1996 року [PERSON] і [PERSON] виконкомом Вишневої міської ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та члену її сім»ї [PERSON] в рівних частинах. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». 24 січня 2008 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] продати 1/2 частину квартири, що знаходиться в [ADDRESS], яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вишневої міської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 21 червня 1996 року та зареєстрованого Київським міжміським бюро технічної інвентаризації від 26 червня 1996 року за № 32/49. Ця довіреність посвідчена була [PERSON]., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 24 січня 2008 року. Довіреність підписана [PERSON] у її присутності. Особу його встановлено, дієздатність перевірено. 05 лютого 2008 року між [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON]. 24 січня 2008 року за реєстровим № 47, іменована як представник продавця-1, [PERSON], іменована як продавець-2, та [PERSON]., іменованим як покупець, був укладений Договір купівлі-продажу квартири, у якому зазначено, що сторони попередньо були ознайомлені нотаріусом з вимогами чинного законодавства щодо змісту та правових наслідків правочину, що укладається, у тому числі щодо його недійсності, розуміючи природу, права та обов»язки сторін щодо правочину, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам»яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, діючи добровільно, уклали цей договір. Відповідно до умов п. 1 Договору купівлі-продажу квартири за цим договором продавець -1 в особі представника продав ? частину квартири та продавець-2 продав ? частину квартири, а покупець купив квартиру під номером [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 44,9 кв.м., загальною площею 65,5 кв.м., згідно з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 25 січня 2008 року за № 17502023. Згідно умов п. 2 вказаного Договору вказана квартира належить: ? частина квартири-[PERSON]. та ? частина квартири-[PERSON]. на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 червня 1996 року, виданого виконкомом Вишневої міської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області згідно розпорядження Вишневої міської ради , Києво-Святошинського району, Київської області від 20 червня 1996 року за реєстровим № 44, та зареєстровано Київським міжміським бюро технічної інвентаризації Київської області від 26 червня 1996 року за № запису 32/49. Відповідно до умов п. 3 даного Договору за домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за 252 500 грн.. Вказану в цьому Договорі ціну продажу вони, представник продавця-1 та продавець-2, вважали прийнятною і вигідною для них, її розмір повністю їх задовольняє і жодним чином не спричинений збігом якихось тяжких для них обставин. Згідно умов п. 5 даного Договору представник продавця-1 та продавець-2 стверджують, що на момент укладення цього договору вказана вище квартира не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування іншими особами, як місцезнаходження юридичної особи (юридична адреса) вона не використовується. Треті особи не мають права на квартиру. Відповідно до умов п. 9 вказаного Договору вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається сторонами, їм роз»яснено нотаріусом. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди. Згідно умов п. 11 даного Договору продавці зобов»язались звільнити з членами своєї сім»ї, виписати (зняти з реєстраційного обліку) усіх приписаних там осіб, вилучити ключі від відчужуваної квартири в осіб, які їх мали, і передати квартиру покупцю не пізніше 25 лютого 2008 року. Відповідно до умов п. 14 договору право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації договору. Згідно умов п. 15 вказаного Договору Договір набуває юридичної сили з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до умов п. 21 Договору він укладений у двох примірниках, один з яких передано представнику продавця-1 та продавцю-2, інший -зберігається у справах приватного нотаріуса. В Договорі купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2008 року вказано, що цей договір посвідчено [PERSON]., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області і підписаний сторонами у її присутності. Особу громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також повноваження представника і належність [PERSON] ? частини відчужуваної квартири, [PERSON] ? частину відчужуваної квартири перевірено. Цей договір підлягає державній реєстрації і зареєстровано в реєстрі за № 106. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 05 жовтня 2011 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина і 20 жовтня 2011 року [PERSON], яка діє від імені та в інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON], звернулась із заявою до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 19 листопада 2002 року, батьком [PERSON], [INFO], являється [PERSON], матір»ю-[PERSON]. 15 грудня 2011 року [PERSON] звернулась із заявою до П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого сина [PERSON]. 19 березня 2013 року Державним нотаріусом П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Зозулею О.Ю. було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] і [PERSON] після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS]-по ? частині кожному з спадкоємців. 19 березня 2013 року Державним нотаріусом П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Зозулею О.Ю. було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] і [PERSON] після смерті [PERSON] на спадщину, на яку видано це свідоцтво, а саме речі в заставі, що складаються з ланцюга браслета, номер предмету 013-00058994, срібло 925 проби, вагою 101,17, кількість частин 2, оцінною вартістю 341 грн. 85 коп. згідно Договору № 013-11018722 від 03 квітня 2011 року, укладеного з Повним товариством «Заставне товариство «Скарбниця», вартість успадкованого майна-341 грн. 85 коп.-по ? частині кожному з спадкоємців. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 1596/2011 року П»ятнадцятої київської державної нотаріальної контори до майна померлого [INFO] [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після її смерті відкрилася спадщина, і 02 квітня 2014 року [PERSON] звернувся із заявою до Вишневої міської нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Дані обставини підтверджуються копіє спадкової справи № 39/2014 року Вишневої міської державної нотаріальної контори до майна померлої [INFO] [PERSON]. Також з наявних матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ухвал Києво-Святошинського районного суду від 30 червня 2015 року і від 26 січня 2015 року про призначення у справі комплексної судової почеркознавчої психологічної експертизи судовим експертом надано суду повідомлення про неможливість надання висновку № 12599/15-32 у зв»язку з тим, що у матеріалах кримінального провадження № 12014110200001944 містяться умовно-вільні зразки почерку [PERSON]-на останньому аркуші протоколу допиту потерпілого від 26 лютого 2008 року, на останньому аркуші протоколу допиту потерпілого від 13 вересня 2010 року, зображення запису «[PERSON].» в електрофотокопії довіреності від 07 березня 2008 року на ім»я [PERSON], у наданих медичних картах амбулаторного хворого [PERSON] містяться відомості про стан її здоров»я за період 2009-2013 р.р.. Для порівняльного дослідження надані лише умовно-вільні зразки почерку [PERSON], виконані у процесуальних документах, а отже, не зовсім у звичайному для неї стані. Вільні зразки почерку [PERSON], виконані нею у заздалегідь відомому спокійному (звичайному) стані та максимально зіставлювані за часом виконання з досліджуваним документом (тобто за першу половину 2008 року), у розпорядження експерта не представлені. Крім того, відомості про стан здоров»я [PERSON] у період, в який складено спірний договір купівлі-продажу від 05 лютого 2008 року, у наданій медичній документації відсутні. Оскільки порівняльний матеріал непридатний для здійснення експертного дослідження з метою вирішення складної діагностичної задачі про вплив на процес письма якихось збиваючих факторів, провести експертизу за наявними документами неможливо. Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно вимог ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов»язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв»язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до протоколу допиту заступником начальника СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області свідка [PERSON] від 07 квітня 2008 року, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показів та за ст. 385 КК України за відмову від дачі показань, і в наданих суду письмових поясненнях третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зазначала, що [PERSON] ознайомлювалась із повним текстом договору, в преамбулі якого є підтвердження того, що нотаріусом [PERSON]. роз»яснено сторонам вимоги чинного законодавства щодо змісту та правових наслідків правочину, який укладається, у тому числі щодо його недійсності, що вона підтвердила своїм підписом в кінці договору. Нею, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. сторонам було роз»яснено зміст ст. 334 ЦК України щодо моменту набуття права власності на квартиру за згаданим договором, зокрема, про необхідність його державної реєстрації, що також підтверджено п. 14 Договору. Як вказувала третя особа в своїх поясненнях, нею роз»яснено відповідно до змісту ст. 383 ЦК України щодо необхідності використання власником житла за його прямим призначенням, зміст ст. ст. 655-663: що за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов»язується передати (як у випадку, передбаченому у договорі) квартиру покупцю, а покупець приймає квартиру і зобов»язується сплатити за неї визначену договором грошову суму(ст. 655), що предметом договору є квартира (ст. 656), що цей договір підлягає обов»язковому нотаріальному посвідченню(ст. 657), щодо права власника продавати або не продавати свій товар (ст. 658), щодо обов»язку продавця попередити про права третіх сторін на цю квартиру (у випадках передачі її в оренду або надання її для юридичної адреси), що передбачено ст. 659, щодо дій продавця і покупця у випадках, передбачених законом про визнання прав на квартиру за третіми сторонами (ст. ст. 660, 661), щодо обов»язку продавця передати квартиру покупцю (ст. 662), щодо строку передачі квартири покупцеві до 25 лютого 2008 року (ст. 663) з моменту звільнення квартири продавцем та членами його сім»ї (що викликано п. 11 Договору). Все це підтверджено підписом [PERSON] у договорі. Після того, як [PERSON] ознайомилась з тестом договору, нотаріус її запитала чи розуміє вона що написано у договорі, на що вона відповіла, що вона все добре розуміє, оскільки колись була народним засідателем. Договір купівлі-продажу квартири в частині продажу частки, яка належала на праві власності [PERSON], підписувала його мати на підставі довіреності від 24 січня 2008 року, виданої [PERSON] своїй матері [PERSON], посвідченої також нею, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]., і довіреність нею перевірена на момент вчинення договору купівлі-продажу на предмет її дійсності, про що свідчить запис на зворотній стороні довіреності, тобто встановлено її цивільну правоздатність. Таким чином, як пояснила приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]., її дії відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої Міністерством юстиції України. Також слід зазначити, що позивачі в позовній заяві вказували, що за домовленістю з [PERSON] і [PERSON] вони повинні були відкрити валютний рахунок в АКБ «Укрсоцбанку» і на цей рахунок повинні були перерахувати кошти для вказаних осіб. Ці жінки умовили [PERSON] і [PERSON] відкрити валютні рахунки в АКБ «Укрсоцбанку», а після отримання грошей-передати кошти [PERSON] і [PERSON]. Потім [PERSON] і [PERSON] погодились і 21 січня 2008 року відкрили рахунки в АКБ «Укрсоцбанку». Однак, в матеріалах кримінального провадження № 12014110200001944 за фактом вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, наявна довідка начальника Вишневого відділення КМФ АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON] від 28 квітня 2010 року № 2001/28-11, що у Вишневому відділенні КМФ АКБ «Укрсоцбанк» на ім»я [PERSON] та [PERSON] відкриті рахунки відсутні. Також у своїй позовній заяві позивачі [PERSON] і [PERSON] зазначали, що вказаний договір був вчинений під впливом насильства у вигляді психічного тиску. Наміру продавати спірну квартиру ні [PERSON], ні [PERSON] не мали. Вони не укладали договору з рієлтором на продаж квартири, не підшукували покупців, не давали оголошення про продаж квартири, їх квартиру не оглядали покупці. [PERSON] до підписання договору купівлі-продажу в квартирі не був взагалі. Зазначена в договорі вартість квартири, за яку начебто вона була продана, не відповідала дійсній ринковій вартості та була занадто низькою для продажу. Після підписання договору в той же день 05 лютого 2008 року [PERSON] подав до БТІ заяву про реєстрацію договору купівлі-продажу у терміновому порядку, що підтверджується його заявою, а потім почав тиснути на [PERSON] і [PERSON], щоб вони виселялися з квартири. Як вказували позивачі, відповідно до п. 3 спірного договору продаж нібито вчиняється за домовленістю сторін за 252500 грн.. Однак, як вказували позивачі, ніякої домовленості не було, і [PERSON] не отримала грошей за спірну квартиру взагалі і в договорі це не зазначено, та відповідно до вказаного договору навіть немає пункту про передачу грошей та їх отримання [PERSON], тобто немає порядку розрахунку. Однак, як вбачається з оскаржуваного Договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2008 року, згідно умов п. 4 даного договору загальна вартість квартири згідно з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 25 січня 2008 року № 17502023 становитьь 23 718 грн.. А відповідно до умов п. 3 Договору купівлі-продажу спірної квартири за домовленістю сторін продаж квартири вчиняється за 252 500 грн.. Вказану в цьому Договорі ціну продажу вони, представник продавця-1 та продавець-2, вважали прийнятною і вигідною для них, її розмір повністю їх задовольняє і жодним чином не спричинений збігом якихось тяжких для них обставин. Тобто твердження позивачів про низьку ціну є необгрунтованими. До того ж в п. 3 вказаного договору зазначено, що вказану в цьому договорі ціну продажу вони, представник продлавця-1, та Продавець-2 вважають прийнятною і вигідною для них, її розмір повністю їх задовольняє і жодним чином не спричинений збігом якихось тяжких для них обставин. Позивачі також зазначали, що в договорі не вказано пункту про передачу грошей та їх отримання [PERSON]. Однак, відповідно до умов п. 1 вказаного Договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2008 року за цим договором продавець -1 в особі представника продав ? частину квартири та продавець-2 продав ? частину квартири, а покупець купив квартиру під номером [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 44,9 кв.м., загальною площею 65,5 кв.м., згідно з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 25 січня 2008 року за № 17502023. Даний договір був підписаний сторонами, що свідчить про факт вчинення даного правочину та виконання всіх дій, пов»язаних з його укладенням. Крім того, слід зазначити, що відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] від 04 квітня 2008 року заступником начальника СВ Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області свідок [PERSON], який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показів та за ст. 385 КК України за відмову від дачі показань, надав свідчення, що 05 лютого 2008 року він спільно з [PERSON], який працює брокером з нерухомості в фірмі «Мілленіум+», прибув до нотаріальної контори, але власників квартири не було. Після чого вони зайшли в приміщення контори до нотаріуса і повідомили, що прибули оформляти угоду по придбанню квартири. Приблизно через 10 хвилин приїхали дві жінки- одна молода, друга літнього віку. [PERSON], в свою чергу, представив його вказаним жінкам та повідомив їх, що він являється покупцем квартири. Вони також представились: літня жінка [PERSON], молода-[PERSON]. Після чого [PERSON] повідомила, що вона спільно зі своїм сином [PERSON] являється власниками квартири та пред»явила завірене цим же нотаріусом доручення на право продажу квартири без йог участі, довідку-характеристику з БТІ, в якій було зазначено балансову вартість квартири, Ф.3, квитанції про оплату комунальних послуг та свідоцтво про право власності на житло. Перевіривши документи, нотаріус підтвердив їх дійсність та можливість згідно цих документів заключити угоду. В їхній присутності нотаріус склала договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м.. Також в договорі купівлі-продажу було зазначено вартість квартири, яка складала 252500 грн. та строк виселення і виписки з даної квартири-25 лютого 2008 року. Умови договору його та власника квартири влаштували, так як кожен знайомився з ним особисто. Після цього нотаріус запропонував їм провести розрахунок в окремій кімнаті. В окремій кімнаті він в присутності [PERSON] і [PERSON] перерахував та передав особисто в руки [PERSON] гроші в загальній сумі 252500 грн. купюрами номіналом по 100 грн., 200 грн., 500 грн.. [PERSON] сама особисто перерахувала всю суму грошей, сказала, що все нормально та попросила їх з [PERSON] вийти, так як їй необхідно сховати гроші. Через декілька хвилин [PERSON] разом з [PERSON] вийшли з кімнати. [PERSON] та [PERSON] залишились в приймальні, а він з [PERSON] зайшли до нотаріуса, де вона підтвердила, що з нею провели повний розрахунок. Після цього нотаріус запропонував підписати дану угоду, що вони і зробили. Нотаріус, в свою чергу, повідомив, що після підпису угоди він стає власником квартири, а вона повинна звільнити житло у вказаний строк. Також відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] від 04 квітня 2008 року заступником начальника СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області свідок [PERSON], який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показів та за ст. 385 КК України за відмову від дачі показань, надав свідчення, що в договорі купівлі-продажу було зазначено вартість квартири, яка складала 252500 грн. та строк виселення і виписки з даної квартири 25 лютого 2008 року. Умови договору [PERSON] та власника квартири влаштували, так як кожен знайомився з ним особисто. Після цього нотаріус запропонував [PERSON] та [PERSON] провести розрахунок в окремій кімнаті. В окремій кімнаті [PERSON] в його присутності та [PERSON] перерахував та передав особисто в руки [PERSON] гроші в загальній сумі 252500 грн. купюрами номіналом по 100 грн., 200 грн. та 500 грн.. [PERSON] сама особисто перерахувала всю суму грошей, сказала, що все нормально та попросила його з [PERSON] вийти, так як їй необхідно сховати гроші. Через декілька хвили [PERSON] разом з [PERSON] вийшли з кімнати. Він і [PERSON] залишились в приймальні, а [PERSON] з [PERSON] зайшли до нотаріуса. З наявної в матеріалах справи позовної заяви [PERSON] і [PERSON] [PERSON] вказував, що 24 січня 2008 року він, [PERSON], в присутності нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. підписав довіреність, якою довірив своїй матері продати належну їй частину квартири, оскільки вони планували її продавати. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд вважає, що дані доводи позивачів на ст. ст. 203, 215, 231 ЦК України, як на підставу заявлених вимог, а саме якщо правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, безпідставні, оскільки не підтверджуються ніякими доказами в їх обгрунтування. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним Договору купівлі-продажу трьохкімнатної квартири [ADDRESS] жилою площею 44,9 кв.м., загальною площею 65,5 кв.м., укладеного 05 лютого 2008 року і посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. та зареєстрованого в реєстрі за № 106, немає, а тому у задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити. Оскільки судом відмовлено в задоволенні у вказаній частині вимог позивачів про визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2008 року, то не можуть бути задоволені і інші похідні вимоги про витребування квартири [ADDRESS] жилою площею 44,9 кв.м., загальною площею 65,5 кв.м. у [PERSON] і [PERSON], і скасування попередньої реєстрації за вказаними особами, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed