Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обгрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № SAMDN23000003412810 від 04.08. 2005 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначають, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань, станом на 26.02. 2014 року утворилася заборгованість, що становить 13952,61 грн. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1816,85 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12135,76 грн. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не з'явилася, від позивача в суд через канцелярію поступила письмова заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримано в повному обсязі і в наданій заяві надана згода на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, від останнього відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідача і зі згоди представника позивача у наданій заяві, в заочному порядку; у відповідності до вимог ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України, відповідно до якого «якщо відповідача було належним чином повідомлено і який не з'явився в судове засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи». Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору на відкриття карт кого рахунку і обслуговування кредитної карти від 04.08. 2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9 ). Сума заборгованості відповідача [PERSON] перед Банком станом на 26.02. 2014 року утворилася заборгованість, що становить 13952,61 грн. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1816,85 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 12135,76 грн., про що свідчить досліджений розрахунок заборгованості (а.с. 5 - 8). дана сума боргу відповідачем не погашена. Аналізуючи докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є співмірними і з вимогами закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526, 549 та 550 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. А, отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого банком судового збору, належним чином підтвердженого відповідною квитанцією, в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved