Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 15 жовтня 2011року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох доньок-близнюків [PERSON] та [PERSON], 11 квітня 2012оку народження. В сім"ї з початку 2014року між ними виникали сварки, які привели до втрати між нею та відповідачем почуття взаєморозуміння, любові та поваги один до одного. Фактично вони припинили шлюбні відносини у квітні 2014року і з того часу сумісне господарство не ведуть та мешкають окремо. Вважає, що поновити шлюб та зберегти родину неможливо. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Доньок залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу поновити їй дошлюбне прізвище Черепанова. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просить їх задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач погодився розірвати шлюб, вважає, що зберегти сім'ю не можливо через небажання позивача і в строк, наданий судом для примирення, примирення не відбулося, оскільки позивач не бажала з ним спілкуватися. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Сторони не проживають однією сім'єю тривалий час. В строк наданий судом для примирення, сторони не примирилися.Позивач категорично не бажає мешкати в шлюбі з відповідачем. Суд вважає не можливим примусити їх зберегти шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується вимог позивача про стягнення судових витрат по судовому збору та витрат на правову допомогу, то суд вважає, що в цій частині вимоги не підлягають задоволенню. Витрати правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладання угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат у судових засідання участі не брав. Адвокат, який отримав від позивачки в рахунок оплати юридичних послуг гроші в сумі 200грн (а.с.9), участі в судових засіданнях не приймав, доказів, що між позивачем та адвокатом укладалася угода про надання правової допомоги , суду не надано, тому суд вважає відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за юридичні послуги в сумі 200грн. Також не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору в сумі 243,60грн, який позивач сплатила при подачі позовної заяви, оскільки згідно із діючим законодавством при подачі позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір оплачує позивач . Суд вважає, що неповнолітніх дітей необхідно залишити проживати з матірю.

Outcome: partial