Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду позовними вимогами про стягнення з відповідачки завданої шкоди за договором про надання послуг у розмірі 5335 гривень 63 копійки, посилаючись на те, що 04.06.2014 року між ними був укладений вказаний договір, пов'язаний з розповсюдженням продукції в торговій точці, а саме в кіоску [NUMBER], що належить позивачеві. Плановою інвентаризацією 27.03.2016 року було виявлено нестачу товару на суму 5335 гривень 63 копійки, що підтверджується актом документальної ревізії від 30.03.2016 року. У судове засідання представник позивача подала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталась. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні встановлено, що 04.06.2014 року між сторонами був укладений договір про надання послуг №222, пов'язаний з розповсюдженням продукції в торговій точці, а саме в кіоску [NUMBER], що належить позивачеві. Згідно п.п.2.1.6-2.1.13 Договору сторони домовилися, що Виконавець зобов'язується безоплатно забезпечувати берігання ввірених йому товарно-матеріальних цінностей та іншого обладнання замовника… Пунктом 4.2 Договору визначено, що відповідальність виконавця наступає за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за справжнім договором, регулюється діючим законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, товар, що знаходився на зберіганні відповідачки і підлягав розповсюдженню, належав позивачеві на підставі Договору поставки №0831-ОД/11 від 16.06.2013 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Торгова компанія "Мегаполіс-Україна". Актом документальної ревізії від 30.03.2016 року встановлено, що за період з 28.01.2015 року по 27.03.2015 року сума грошових коштів, не внесених відповідачкою до каси позивача, становить 5335 гривень 63 копійки. Отже, в результаті неналежного виконання договору про надання послуг №222 від 04.06.2014 року, укладеного між сторонами, пов'язаного з розповсюдженням продукції в торговій точці, а саме в кіоску [NUMBER], що належить позивачеві, йому було завдано матеріальної шкоди у розмірі 5335 гривень 63 копійки. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 63 «Послуги. Загальні положення» книги П'ятої ЦК України, зокрема ч.1 ст.901 регламентовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. З іншими вимогами позивач не звертався. З боку відповідача суду не надано жодного доказу, який би спростовував обставини, викладені позивачем. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, що складаються зі сплаченої суми судового збору у розмірі 1378 гривень 00 копійок.

Outcome: approved