Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 02 жовтня 2015 року (серія та номер НАН № 883179) на 1/2 частку з 1/2 частини квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівській у м. Львові, видане відповідачу [PERSON] [PERSON] Львівською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 1-1124. Крім того, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири від 11 листопада 2015 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Крім того, просить скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 692187346101 та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] від 26 травня 2003 року на 1/4 частини квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівській у м. Львові. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.05.2003 дід позивача - [PERSON] склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповів у рівних частинах двом онукам - позивачу і відповідачу [PERSON] 15 листопада 2013 року [PERSON] (дід позивача і відповідача) помер, на момент його смерті до складу спадкового майна входила 1/2 частина квартири [ADDRESS]. 23 січня 2015 року відповідач [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації, звернувся з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. У квітні 2015 року рішенням суду його позов задоволено і визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У подальшому рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.01.2017 вищевказане рішення суду скасоване, у задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. Однак, відповідач після отримання у квітні 2015 року судового рішення на його користь звернувся до нотаріуса і оформив 02.10.2015 право власності на 1/2 частку від 1/2 частини квартири за заповітом, а через місяць відповідач відчужив успадковану ним частину (1/4) квартири відповідачу [PERSON] Позивач покликається на те, що не був обізнаний про спадкування [PERSON] частини майна померлого діда, а в подальшому і про реєстрацію права власності спірної 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Тому оскаржив рішення суду від 08.04.2015 і рішенням апеляційної інстанції це рішення суду першої інстанції про визначення відповідачу додаткового строку на прийняття спадщини скасоване, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Тому просить визнати видане відповідачу [PERSON] [PERSON] львівською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину на 1/2 з 1/2 частини квартири недійсним, а також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав успадковану ним частину спірної квартири відповідачу [PERSON] Вважає, що державна реєстрація права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові підлягає скасуванню, оскільки така відбулась на підставі недійсного правочину, тому просить в судовому порядку скасувати цю реєстрацію і визнати за ним право власності на спірну 1/4 частину квартири, так як він є єдиний спадкоємець. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Просить врахувати, що всі дії, пов'язані зі звернення у суд, з оформленням спадкового майна, реєстрацією права власності, відчуженням частки квартири у стислі терміни вчинялись не особисто відповідачем, а на підставі довіреності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діючи згідно договору про надання правової допомоги (а.с.32) позов заперечив повністю. Пояснив, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з тих підстав, що [PERSON] є належним набувачем спірного майна. Про обставини, що передували укладенню оспорюваного правочину їй не було відомо, що унеможливлює задоволення позовних вимог. Крім цього, на думку представника відповідача [PERSON], позивач вибрав невірний спосіб захисту свого цивільного права, в саме, що він не може оспорювати договір купівлі - продажу 1/4 частини квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові, так як не є його стороною. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча судом вчинено достатніх заходів, спрямованих на доведення до відповідача інформації про час та місце судового засідання. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] Львівська державна нотаріальна контора явку свого представника до суду не забезпечила, направила на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи вищевикладене, а також те, що провадження у справі було відкрито 01 березня 2017 року, а судом вжито достатніх заходів для забезпечення відповідачу [PERSON] можливості реалізувати свої процесуальні права у даній справі, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності та за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 26 травня 2003 року [PERSON] (дід позивача та відповідача [PERSON]С.) склав заповіт, посвідчений Першою львівською державною нотаріальною конторою та зареєстрований у реєстрі за № 4-1700, згідно з яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалось, в тому числі належну йому на праві власності квартиру № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові, заповів в рівних частках позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] Матеріалами справи встановлено, що 25.07.2003 [PERSON] подарував позивачу як онуку 1/2 частини належної йому вище згаданої квартири. 15 листопада 2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 337586 виданим 20.11.2013. Вирішуючи даний спір, судом береться до уваги те, що на час смерті діда, позивач був неповнолітнім. На момент смерті спадкодавця [PERSON] до складу спадщини майна входила належна йому 1/2 частина квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові, іншим співвласником 1/2 частини цієї квартири був позивач. З"ясовано, що відповідач [PERSON], громадянин [PERSON] Федерації, 23 січня 2015 року звернувся з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки такий пропущений. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2015 по цивільній справі № 464/608/15-ц вказаний позов задоволено та визначено [PERSON] додатковий строк - три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась 15.11.2013 після смерті [PERSON] На підставі вказаного судового рішення, [PERSON] львівською державною нотаріальною конторою 02.10.2015 видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку з 1/2 частини квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові, яке зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1-1124. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину від 02.10.2015 відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на 1/4 частину квартири в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 11444486. 11 листопада 2015 року [PERSON] відчужив 1/4 частину квартири [ADDRESS] відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 1/4 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Встановлено, що справа за позовом [PERSON] про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (в інтересах позивача діяв за довіреності [PERSON]М.) судами розглядалась неодноразово, остаточно рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2017 року скасоване рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2015, в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] відмовлено. Таким чином, рішенням апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] є таким, що не прийняв спадщини після смерті діда [PERSON]. Як передбачено частиною першої ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Приведені обставини вказують на те, що видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину від 02.10.2015 на 1/2 частку з 1/2 частини квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові, яке зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1-1124 слід визнати недійсним, оскільки таке видане особі, яка визнана в судовому порядку такою, що не мала права на спадкування, що узгоджується з положенням ст. 1301 ЦК України, згідно якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи недійсність свідоцтва про право на спадщину, відповідно державна реєстрація права власності [PERSON] на спірну 1/4 частини квартири, яка відбулась на підставі цього свідоцтва підлягає скасуванню. Наслідком проведення незаконної державної реєстрації права власності на 1/4 частини квартири за [PERSON], є відсутність факту законного набуття ним зазначеного майна, що робить неможливим подальше користування, розпорядження цим майном, зокрема, його відчуження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Таким чином, оскільки [PERSON] не набув право власності на ? частку з 1/2 частини спірної квартириу законний спосіб, таке право було набуте ним на підставі рішення суду, котре 24.01.2017 скасоване, що вказує на те, що договір купівлі-продажу від 11.11.2015 слід визнати недійсним як такий, що укладений не власником. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] стосовно обрання позивачем невірного способу захисту свого порушеного права, оскільки така позиція суперечить положенню ч.3 ст. 215 ЦК України, в силу якої, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові, оскільки така реєстрація відбулась на підставі недійсного правочину. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] не набув права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], тому суд погоджується з позивачем, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, котрий прийняв спадщину після смерті діда [PERSON], в тому числі і на 1/2 частку з 1/2 частини квартири № 39 в будинку № 15 на вул. Сихівська у м. Львові. Тому за позивачем слід визнати право власності на цю 1/4 частину згаданої квартири. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд,

Outcome: approved