Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

У квітні 2021 року АТ „Державний експортно-імпортний банк України" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 20.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством „Державний експортно - імпортний банк України", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 8272793820. Згідно з п. п. 2.4., 2.6., 2.11 додаткової угоди № 1 від 22.09.2017 року Кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 5 000,00 грн., під 30 % річних. Відповідно до п. п. 2.1, 2.6, 6.2. Кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно, в порядку передбаченому Кредитним договором повернути Банку кредит та сплати проценти за його користування. З липня 2018 року відповідач фактично перестав сплачувати кредит та нараховані проценти, у зв`язку з чим станом на 25.02.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 4102,53 грн., з них: 1995,98 грн. - заборгованість за основним боргом за період з 31.07.2018 року по 25.02.2021 року; 1552,34 грн. - заборгованість за процентами; 4,80 грн. - пеня за прострочення сплати основного боргу; 2,24 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; 139,00 грн. - 3 % за прострочення сплати основного боргу за період з 31.07.2018 року по 25.02.2021; 58,28 грн. - 3 % за прострочення сплати процентів за період з 23.05.2018 року по 30.12.2020 року; 246,07 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати основного боргу за пери з 31.07.2018 року по 25.02.2021 року; 103,82 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати процентів за період 31.07.2018 по 25.02.2021 року. Позивач посилаючись на викладене, просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 4 102, 53 грн., судовий збір у розмірі 2270 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.09.2017 року між Публічним акціонерним товариством „Державний експортно - імпортний банк України", правонаступником якого є Акціонерне товариство „Державний експортно-імпортний банк України", та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 8272793820. Згідно з п. п. 2.4., 2.6., 2.11 додаткової угоди № 1 від 22.09.2017 року Кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 5 000,00 грн., під 30 % річних. Відповідно до п. п. 2.1, 2.6, 6.2. Кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно, в порядку передбаченому Кредитним договором повернути Банку кредит та сплати проценти за його користування. З липня 2018 року відповідач перестав сплачувати кредит та нараховані проценти, у зв`язку з чим станом на 25.02.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 4102,53 грн., з них: 1995,98 грн. - заборгованість за основним боргом за період з 31.07.2018 року по 25.02.2021 року; 1552,34 грн. - заборгованість за процентами; 4,80 грн. - пеня за прострочення сплати основного боргу; 2,24 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; 139,00 грн. - 3 % за прострочення сплати основного боргу за період з 31.07.2018 року по 25.02.2021 року; 58,28 грн. - 3 % за прострочення сплати процентів за період з 23.05.2018 року по 30.12.2020 року; 246,07 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати основного боргу за пери з 31.07.2018 року по 25.02.2021 року; 103,82 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати процентів за період 31.07.2018 по 25.02.2021 року. Позивач звертався до відповідача із вимогою про повернення кредиту, але на час подання позову, заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved