Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за нею право особистої власності на квартиру [ADDRESS] . В порядку поділу рухомого майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 48 000,00 грн. в якості компенсації вартості спільного майна подружжя автомобіля ВАЗ, моделі 21140, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , залишивши вказаний автомобіль у власності та користуванні [PERSON] , припинивши на нього право спільної власності. Обгрунтовує свої вимоги тим, що 04.06.2004 року між продавцем [PERSON] , позивачкою [PERSON] та її батьком [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Вказана квартира придбана позивачкою за особисті кошти та кошти свого батька [PERSON] , які вони одержали від продажу попередніх квартир. Зокрема, відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 22.11.2001 року позивачка [PERSON] та її батько [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] . Після смерті батька позивачки [PERSON] позивачка успадкувала Ѕ частину № 178 у будинку [ADDRESS] . Іншою Ѕ частиною квартири позивачка [PERSON] володіє на праві титульного власника однак, зважаючи на придбання квартири у шлюбі з відповідачем, останній заявляє свої права на ј частину квартири, хоча жодної трудової участі чи фінансування у купівлі нерухомості не брав. Станом на червень 2002 року відповідач разом із позивачкою працювали і працюють наразі державними службовцями у Фонді державного майна України. Відповідач на той час мав не значний дохід, який не дозволяв йому придбати нерухомість. Крім того, позивачем разом із відповідачем набуто у спільну власність легковий автомобіль ВАЗ, моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , позивачка [PERSON] має право керування. Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем немає домовленості чи шлюбного договору щодо користуванням автомобілем та з огляду на використання відповідачем автомобілем у своїх власних інтересах та фактичне залишення його собі після розірвання шлюбу позивач просить стягнути з відповідача половину вартості спільного автомобіля. Ухвалою суду від 08.02.2021 відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, суду пояснив, що під час шлюбу сторін було придбане рухоме і нерухоме майно, зокрема частина спірної квартири та інша квартира, яка не фігурує по даній справі та авто. Оскільки, відповідач фактично користується спільним авто, тому позивачка просить про виплату їй компенсації за свою частку в ньому, яка згідно відповідного звіту складає 48 000(сорок вісім тисяч) грн. Щодо спірної квартири [ADDRESS] , то представник позивача пояснив, що 1/2 частка цієї квартири була куплена за особисті кошти позивачки, інша 1/2 частка цієї квартира була придбана її батьком після смерті якого вона цю частку успадкувала. А саме, нею та її батьком була продана належна їм на праві власності квартира в [ADDRESS] та в той самий день куплена інша в [ADDRESS] ) для їх сім"ї а саме: позивачки, відповідача та їх сина, пізніше продана ще квартира матері позиваки та куплена нею з батьком спірна наразі в Святошинський район вм.Києві. Відповідач в судове засідання не з`явився, вдруге подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, доказів поважності не прибуття в судове засідання не надав, відзиву на позовну заяву в визначені ЦПК України строки та порядок не подавав, хоча ухвала про відкриття з усіма додатками була ним отримана 23.03.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с. 44), 16.03.2021 року в приміщені суду [PERSON] ознайомився з матеріалами цивільної справи про що свідчить власноручно написана заява (а.с. 43). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши у сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30.10.1993 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2018 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що 11.10.2000 року матір позивача [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 7 581,73 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 22.11.2001 року [PERSON] та [PERSON] в якості продавців продали, а [PERSON] в якості покупця купив двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Вартість продажу квартири склала 137280 грн., що складає 26000 доларів США, які одержали продавці від покупця до підписання цього Договору. Згідно п. 2 Договору ј частина відчуженої квартири належала особисто [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, ѕ частини квартири в рівних долях батьку позивачки [PERSON] , позивачці [PERSON] та сину позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майно. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 22.11.2001 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] ) в таких частинах: [PERSON] - 2/5 частини квартири, [PERSON] - 2/5 частини квартири, [PERSON] - 1/5 частина квартири. Купівля квартири вчинено за 52000 грн. 30.11.2001 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за 9 800 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 04 червня 2002 року [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожний квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира складається з однієї кімнати, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,00 кв.м. Договір посвідчено державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Грушею О.В., зареєстровано в реєстрі за №11-4944 від 04.06.2002 р. Відповідно до пункту 5 Договору продаж квартири вчинено за 62540 грн., що складає 11 800 доларів США, які продавець повністю одержала від покупців до підписання цього договору. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2004 року спадкоємицею майна гр. [PERSON] , померлого [INFO] , є дочка померлого [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2002 року. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Враховуючи, що спірна квартира набута 04.06.2002 року, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС). Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Позивачка у позові зазначає, що спірна наразі 1/2 частка квартири [ADDRESS] , хоч і оформлена в період їх з відповідачем шлюбу проте така була куплена нею у розмірі 1/2 частки за її особисті кошти, які вони отримала від продажу квартири [ADDRESS] ) та продажу 30.11.2001 року квартири [ADDRESS] , а інші 1/2 частка цієї спірної квартири була придбана її батьком після смерті якого вона цю частку успадкувала. Отже, наразі спірним майном є 1/2 частка квартири [ADDRESS] придбана 04.06.2002 року згідно договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] . Так, згідно наданих суду доказів вбачається, що в один день була продана квартира позивачки та її батька і сина [ADDRESS] ) за 137280 грн., що складає 26000 доларів США та того ж самого дня куплена інша в [ADDRESS] за 52000 грн. на трьох осіб: позивачку [PERSON] , відповідача [PERSON] та [PERSON] .. Через вісім днів, а саме 30.11.2001 року позивачка продала квартиру [ADDRESS] яку успадкувала після смерті своєї матері та 04.06.2002 року разом з батьком купили по 1/2 частці квартири [ADDRESS] за 62 540 грн. Таким чином, позивачка підтвердила належними та допустимими доказами, що частка спірної квартири придбана в період шлюбу за особисті кошти [PERSON] . В даному випадку суд зважає і на те, що доказів зворотнього суду надано не було, будь-яких заперечень з цього приводу відповідачем не завлено, відповідного відзиву не направлено, про докази не вказано і про їх витребування, надання тощо не вказано. Таким чином, встановлено, що спірна квартира, а саме 1/2 частка квартири [ADDRESS] на праві особистої власності належить [PERSON] , тоді як інша 1/2 частка цієї ж квартири їй належить згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті її батька. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 23.11.2006 р. позивачем разом із відповідачем набуто у спільну власність легковий автомобіль ВАЗ, моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] . Згідно звіту ТОВ «Ріелтер-Україна» від 27.10.2020 року про оцінку майна - КТЗ ВАЗ-21140, державний номерний знак: [NUMBER] , 2006 р.в., ринкова вартість об`єкту оцінки складає 96 000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя (ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України). Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, спільним майном подружжя, яке підлягає поділу є автомобіль марки ВАЗ, моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] . Щодо способу поділу спільного майна подружжя, суд враховує бажання кожної із сторін щодо його розподілу та вважає за необхідне його виділити в натурі відповідачу, враховуючи що він ним фактично користується, тобто визнати за відповідачем право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ, моделі 21140, 2006 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак: [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , виділивши йогойому в натурі з виплатою позивачу компенсацію його частки вартості, яка складає 48 000(сорок вісім тисяч) грн. згідно звіту ТОВ «Ріелтер-Україна» від 27.10.2020 року про оцінку майна - КТЗ ВАЗ-21140. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2090,70 грн.

Outcome: approved