Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі свого представника звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] вони проживали певний час однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилася донька [PERSON], батьківство відповідача щодо якої встановлено судовим рішенням. Проте фактично після народження дитини відповідач покинув її з дитиною. З того часу донька проживає разом з матір'ю, а з батьком, відповідачем по справі [PERSON], вона з того часу ніколи не бачилася, не спілкувалася, ніяких відносин не підтримувала. Відповідач весь цей час проживає окремо, ніде не працює, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує. Крім того позивач зазначила, що з часу народження дитини відповідач ніяких стосунків з донькою не підтримував і не підтримує, жодного разу не поцікавився за які кошти виховується дитина. З 09 жовтня 2012 року, за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.07.2013 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, але цей свій обов'язок він також не виконує належним чином. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.07.2015 року становить 25449,81 гривень. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач жодним чином не піклується про доньку, не приймає ніякої участі у її вихованні, фактично дитину не бачив, не спілкується з нею, жодного разу самостійно не висловлював наміру зустрітися з дитиною, не дзвонить, не виявляє зацікавленості у її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не проявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Позивач ввважає, що відповідач нехтує своїми обов'язками щодо виховання дитини. Представник позивача в судовому засідання позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, до суду не з'явився, будь-яких заяв до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, просив розглядати справу без участі представника Управління та при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини. Надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів суд вважає можливим ухвалити заочне рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку представника позивача, допитавши свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року змінено рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 липня 2013 року та визнано, що [PERSON], [INFO] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 21.11.2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 136, батьком дитини [PERSON], [INFO], записаний [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.07.2013 року, залишеним в силі в цій частині рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2014 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2012 року до повноліття дитини. Відповідно до довідки Дільниці № 33 КП «Жилкомсервіс» від 09.12.2014 року, [PERSON] зареєстрована і проживає разом з матір'ю [PERSON] Відповідач не займається вихованням малолітньої доньки, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не сплачує аліменти. Так, згідно інформації Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 336 Харківської міської ради», [PERSON], КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 336 Харківської міської ради» не відвідував, дитину з дитячого садка ніколи не забирав, не був присутнім на святах і батьківських зборах. Вихованням дитини займаються її мати та бабуся. Згідно відповіді КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» від 30.03.2015р. № 264, належний догляд за дитиною здійснюється матір'ю. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ, станом на 01.07.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 25449,81 гривень. Судом вивчався висновок департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей від 24.11.2015 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. При цьому посилаються на те, що дитина проживає разом з матір'ю, яка створює для доньки належні умови для всебічного розвитку. Батько [PERSON] мешкає за іншою адресою. На неодноразові виклики на співбесіду до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради не з'явився, жодних пояснень не надав, що підтверджує його байдуже ставлення до дитини. Інформацією, отриманою з КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» та КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 336 Харківської міської ради» підтверджено факт піклування за дитиною виключно матір'ю. Матеріально [PERSON] дитину не утримує. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача і бабусею малолітньої дитини в судовому засіданні пояснила, що дійсно її донька з відповідачем проживали разом певний час. Проте, спільне життя їх не склалося, і після народження онуки відповідач пішов від її доньки, залишивши її одну з немовлям. Де він фактично мешкав, чим займався, де працював їм не було відомо, оскільки ніяких відносин вони не підтримували і в подальшому з цього приводу не спілкувалися ані з відповідачем, ані з його ріднею. З часу народження доньки відповідач жодним чином не шукав можливості спілкуватися з нею, ніколи не дзвонив з цього приводу [PERSON], не вітав з днем народження доньку, на дарував подарунки. Відповідач ніколи не цікавився де і як навчається його дитина, чим займається і цікавиться, чого потребує. За весь цей час він жодного разу не допоміг матеріально на утримання доньки. Не зважаючи на наявне судове рішення, яким встановлено батьківство відповідача щодо доньки [PERSON], дитину він все одно не визнає. Згідно положень абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Згідно положень п. 15 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, все це є ознаками ухилення від виконання батьківських обовязків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ст. ст. 150, 157 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності зі ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням ,визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини . Вислухавши сторони по справі, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги дитині, участі у вихованні малолітньої дочки не бере. Відповідач не має бажання виконувати свої батьківські обов'язки. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач систематично протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], тобто ухиляється від їх виконання. Належних та допустимих доказів існування обставин, які перешкоджають участі відповідача в вихованні дитини, відповідачем суду не надано. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини, суд враховує також інтереси малолітньої дитини, необхідність забезпечення нормального психоемоційного стану дитини та створення сприятливих умов її нормального розвитку. Відповідно до ст.155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав щодо малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору 245,60 грн. та 121,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved