Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 37904 гривень 10 копійок, мотивуючи тим, що 08 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення належним чином не виконала, в результаті чого і виникла вищевказана заборгованість. Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник відповідача адвокат Левківський С.В. подав до суду відзив на позовну заяву, щодо задоволення позову заперечує. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк „ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що свідчать копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідки про видачу кредитних карток, довідки про зміну умов кредитування, виписки за договором. З копії статуту Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк", погодженого Національним Банком України 11 червня 2018 року вбачається, що згідно рішення Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року №519 було змінено тип банку з публічного та приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний Банк „ПриватБанк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного Акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк". У розрахунку заборгованості за договором позивач зазначив, що заборгованість відповідача станом на 19 травня 2020 року становить 37904 гривні 10 копійок, в тому числі: 0 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту, 25699 гривні 92 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 12204 гривень 18 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 0 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625, 0 гривень - нарахована пеня; 0 гривень - нарахована комісія. Перевіряючи законність та обґрунтованість вимог позивача, суд зважає на наступне. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи свою правову позицію, позивач посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», довідки про умови кредитування, а також на витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Оскільки наданий позивачем Витяги не підписані відповідачем, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), суд не вважає їх складовою Договору, а тому, дійшов переконання, що посилання відповідача на зазначені письмові докази, як на обґрунтування своїх вимог, є безпідставним. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник та яку, зважаючи на зміст позовних вимог та розрахунок заборгованості сплатив у повному обсязі), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Приймаючи до уваги, що надані позивачем суду докази не містить обов`язку відповідача сплатити заборгованість за простроченим тілом кредиту позивачем, а також те, що позивачем не зазначено норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, суд дійшов переконання про безпідставність позовних вимог в цій частині. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд вважає, що вимога про стягнення заборгованості за відсотками, які нараховані на прострочений кредит, також є безпідставною. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наданих позивачем доказів не вбачається, що фактично отримані відповідачем кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а тому, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процентів річних від простроченої суми є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Отже, суд дійшов переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. Позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 гривні, за правилами статті 141 ЦПК України зазначені кошти відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed