Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], з 10.04.2018 року по 17.04.2018 року. В обгрунтування вимог позивач вказала, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненню заходів позивачем, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон для участі в музикальному заході. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи Кур"ята В.Ц. просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.07.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зі змісту довідки директора Комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу музичної школи №1 ім. Б.М.Лятошинського від 27.02.2018 року вбачається, що [PERSON] навчається в музичній школі в 4 класі по спеціальності «сольний спів» і є учасником Зразкового хору «Глорія» та запрошений для участі в VI Міжнародному хоровому конкурсі дитячих та юнацьких хорів, який пройде у м. Мальчезіне (Італія) з 10 по 17 квітня 2018 року. Перетинатиме кордон через пункт пропуску «Чоп» на автобусі «Setra-315», державний номер [NUMBER]. [PERSON] має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER], виданий 22.12.2017 року Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд. Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання держаного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З наведеного можна зробити висновок, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одногоз батьків. На підставі викладеного та беручи до уваги, що вказаний виїзд за кордон дитини спрямований на забезпечення її прав, можливості всебічного розвитку під час перебування на Міжнародному хоровому конкурсі дитячих та юнацьких хорів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved