Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У листопаді 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення. В позовній заяві позивачка вказала, що їй на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 41,1 кв. м в м. Чортків Тернопільської області. На даний час у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] 18 травня 2017 року [PERSON] направила на адресу останньої вимогу про добровільне звільнення спірної квартири рекомендованим листом з повідомленням, однак [PERSON] зазначений лист відмовилась отримувати, і 22.06.2017 року він був їй повернутий. Факт реєстрації та проживання відповідачки у належній [PERSON] квартирі без відповідної правової підстави та відмова у її звільненні в добровільному порядку порушує її право власності (володіння, користування, розпорядження) на квартиру, унеможливлює влаштування особистого життя. Тому позивачка просить зобов'язати [PERSON] усунути їй перешкоди в користуванні майном - однокімнатною квартирою [ADDRESS] шляхом виселення із вказаної квартири. В грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів, набутих шахрайським шляхом, відкриття кримінальної справи щодо [PERSON], яка згідно ухвали Чортківського районного суду від 12 березня 2018 року вважається неподаною та повернута [PERSON] Ухвалою Чортківського районного суду від 17 травня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви та повернення до стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою Чортківського районного суду від 5 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] про зупинення провадження в справі за його безпідставністю. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги заперечують, посилаючись на незаконність набуття позивачкою права власності на спірну квартиру, недотримання порядку попередження про звільнення цієї квартири, а тому просять в задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з однокімнатної квартири, яка знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом, виданим 8 лютого 2017 року приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, затвердженого виконуючим обов'язки начальника Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 79854285 від 8 лютого 2017 року. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року у справі № 608/1175/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в позові [PERSON] було відмовлено. Однак, рішенням колегії в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2015 року рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 32 000 доларів США, що еквівалентно 798 720 гривень та 1660 гривень судового збору. Законність та обгрунтованість рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2015 року підтверджено ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року, якою касаційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2015 року залишено без змін. Таким чином, позивачка на підставі вищезазначених судових рішень набула право власності на квартиру по [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON]. 18 травня 2017 року позивачка направила на адресу [PERSON] вимогу про добровільне звільнення квартири [ADDRESS], загальною площею 41,1 кв. м в м. Чортків Тернопільської області рекомендованим листом з повідомленням. Однак, зазначений лист 22 червня 2017 року був повернутий [PERSON] у відділенні зв'язку, що підтверджується конвертом. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У справі Європейського суду "Кривіцька та Кривіцький проти України" заява № 30856/03 від 02 грудня 2010 року, враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі у процесі прийняття рішення. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності". Зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законом метою. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказана норма передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом виселення. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. При цьому, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 та № 6-2931 цс16 від 15 травня 2017 року. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про виселення відповідачки [PERSON], яка проживає в спірній квартирі, оскільки позивачка як власник цієї квартири має право користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, передбачені законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Outcome: approved