Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Сторони перебувають в шлюбі з 15 вересня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, посилаючись на ті обставини, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила позов задовольнити, на пропозицію щодо примирення відмовилась. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в частині стягнення аліментів на утримання дружини зазначив, що розмір визначений позивачем є значним , тому просив стягувати аліменти на утримання дружини в розмірі 500,00 грн. Судом встановлено, що 15 вересня 2012 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1423. [INFO] у сторін народився син [PERSON]. З пояснень сторін вбачається, що конфлікт в сім"ї триває вже тривалий період часу. Сторони проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи ступінь конфліктних відносин і причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів для примирення подружжя - не доцільно, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Всебічно з'ясувавши обставини справи, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви і причини розлучення, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо розлучення підлягають задоволенню, оскільки сторони не змогли створити нормальну сім'ю, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, підтримки і взаємодопомоги у родині немає, проживають окремо, відсутні морально - правові основи шлюбу, тому спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач є батьком дитини і нарівні з матір'ю зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття. Домовленість сторін щодо виконання цього обов'язку відсутня, а тому суд стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України жінка, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини - до досягнення дитиною трьохрічного віку, а у разі коли дитина має вади фізичного або психічного розвитку до шестирічного віку, а тому суд стягує аліменти на утримання дружини. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, судом враховано, що відповідач працездатний та здатний надавати таку допомогу, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, має постійне місце роботи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином суд стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved