Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] Від подружнього життя у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2007 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Неповнолітнього сина [PERSON] залишено на утриманні матері. Після розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, у вихованні сина, відповідачка почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Розпорядженням Києво-Святошинської РДА від 01 серпня 2014 року встановлено його участь як батька у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] 50% календарних днів під час літніх канікул. Проте вважає такий висновок Києво-Святошинської РДА не досить доцільним, оскільки на даний час проживає в м.Ужгород, тому для того, щоб доїхати, забрати сина та повернути до м.Ужгород потрібно три доби, а це майже половина весняних чи осінніх канікул. Як альтернатива вважає раціональним за рахунок весняних та осінніх канікул збільшити час перебування із сином в зимній канікулярний період до 100%. Проте [PERSON] продовжує йому чинити перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає, що незаконними діями відповідачка порушила його права щодо виховання та розвитку сина. Тому просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] через засоби поштового, мобільного телекомунікаційного звязку, встановити йому наступний режим у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] 50% у літній канікулярний період та 100% у зимній канікулярний період; зобовязати [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] відповідно до графіку, встановленого судом. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання третя особа не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 13 вересня 2003 року між [PERSON] було зареєстровано шлюб в Ужгородському міськвідділі РАГСу Закарпатської області. Від подружнього життя у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області серія І-ФМ №006274. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 лютого 2007 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується також свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-ФМ №013037. Згідно вищевказаного рішення малолітнього [PERSON], [INFO], залишено на утриманні матері [PERSON] Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини. З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров"я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч. 2\~ст. 159 СК України\~суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації №505 від 01 серпня 2014 року та за №667 від 13 жовтня 2014 року встановлено участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] 50% канікулярного періоду. Відповідно до ч. 6\~ст. 19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації є обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини, а тому вважає за доцільне визначити саме такий спосіб участі батька у спілкуванні з малолітнім сином. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач, як батько, має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, враховуючи особисту прихильність сина до позивача, психологічну прив"язаність й бажання бути батьком у житті дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його сина [PERSON] Враховуючи викладене вище, психологічну характеристику дитини, суд приходить до висновку про встановлення регламенту зустрічей батька [PERSON] з сином [PERSON] в порядку, визначеному Розпорядженнями Києво-Святошинської районної державної адміністрації №505 від 01 серпня 2014 року та за №667 від 13 жовтня 2014, а саме 50% канікулярного періоду. Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для [PERSON] буде повністю відповідати інтересам [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] про зобов"язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з сином також підлягають задоволенню, оскільки були доведені ним під час розгляду справи. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial