Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Промекономбанк» про розірвання договору та стягнення суми. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2015 року цивільну справу за позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Промекономбанк» про розірвання договору та стягнення суми направлено до Шевченківського районного суду міста Києві за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2015 року дану цивільну справу було прийнято до свого провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Промекономбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 14437/840, відповідно до умов якого позивач внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 22000,00 дол. США. За укладеним Договором відповідач зобов'язався суму на рахунку та нараховані відсотки виплатити за першою вимогою клієнта. Однак, Банк належним чином не виконав умови Договору та не повернув внесені на рахунок кошти і не виплатив нараховані відсотки. Позивач посилається на те, що на неодноразові звернення до Банку щодо виконання умов укладених між сторонами Договору банківського вкладу № 14437/840 відповідач не реагує і внесені за Договором кошти не повертає. Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що невиконання з боку Банку умов укладених між сторонами договору завдало їй моральної шкоду, яку вона оцінює в 20000,00 грн. Крім того, позивач також просила стягнути з відповідача пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуги на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», що складає 102300 дол. США. В ході розгляду справи позивач надала до суду клопотання про збільшення позовних вимог, а саме просила суд розірвати договір банківського рахунку № 14437/840 від 17.01.2014 року, стягнути з відповідача на користь позивача суму грошового внеску в розмірі 22000,00 дол. США, пеню в розмірі 143220,00 дол. США, пеню за невиконання платіжних доручень в розмірі 710,00 дол. США та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, від представника позивача надійшло до суду клопотання, в якому він просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. В раніше поданих запереченнях заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у банку запроваджена тимчасова адміністрація, а виплата сум вкладів проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб передбаченим чинним законодавством. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 17.01.2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Промекономбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 14437/840, відповідно до умов якого позивач внесла на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 22000,00 дол. США (а.с. 4-5). Відповідно до п. 3.4.1 зазначеного Договору Банк зобов'язався суму на рахунку та нараховані відсотки виплатити за першою вимого Клієнта, з урахуванням вимоги зазначеної в п.3.1.2 даного договору. Внесення коштів позивачем на рахунок підтверджується копією квитанції № 20363 від 17.01.2014 року (а.с. 6). Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 22.01.2014 року, 18.03.2014 року, 04.04.2014 року [PERSON] зверталась до Банку із заявами про розірвання договору банківського вкладу та повернення їй належних коштів за договором (а.с. 9, 10, 11). Згідно із довідкою від 16.05.2014 року, станом на 16.05.2014 року в КФ ПАТ «КБ «Промекономбанк» у [PERSON] залишок на поточному рахунку [NUMBER] становить 22000,00 доларів США (а.с. 12). Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за Договором банківського рахунку, укладеним між сторонами та не повернув внесені позивачем кошти. Разом із тим, постановою Правління Національного банку України від 21.05.2014 року № 296 ПАТ «КБ «Промекономбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. В силу положень ч. 5 ст. 36 зазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 39 Закону, одним із способів виведення неплатоспроможного банку з ринку є відлучення всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобов'язаний повідомити боржників і кредиторів про передачу активів і зобов'язань приймаючому банку шляхом розміщення узагальненої інформації на офіційних сайтах Фонду, неплатоспроможного банку, приймаючого банку. Зазначена інформація була доведена до відома вкладників шляхом її публікації 26.08.2014 р. на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також до відома вкладників була доведена інформація про те, що вони можуть з 27.08.2014 р. звертатись до установ ПАТ «Фідобанк» з метою отримання грошових вкладів та нарахованих відсотків. З огляду на викладені обставини, з моменту укладення Договору між ПАТ «КБ «Промекономбанк» та ПАТ «Фідобанк» про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «КБ «Промекономбанк» останній не є належним відповідачем у даному спорі в частині сплати грошових коштів в розмірі 17049,57 доларів США. Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. У разі якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за результатами розгляду суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Проте, з норми частини 1 статті 33 Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року було виключено правило, за яким у разі, якщо позивач не погоджується на заміну неналежного відповідача, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. За буквальним розумінням змісту норми частини 1 статті 33 Цивільного процесуального кодексу України, яка чинна на час ухвалення судового рішення, вбачається, що суду не надається право залучати без клопотання позивача належного відповідача до справи у якості співвідповідача. Разом із тим, клопотань про залучення у справі співвідповідачів, відповідачів та третіх осіб представником позивача не заявлялось. Щодо вимог в частині суми коштів, що не була передана ПАТ «КБ «Промекономбанк» на користь ПАТ «Фідобанк», суд зазначає наступне. Оскільки в Банку було введено тимчасову адміністрацію, а на час розгляду справи судом - розпочато процедуру ліквідації, то до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються не норми ЦК України, а спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім того, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15 зазначено, що: "Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Суд ці положення Закону не врахував, не звернув уваги на те, що Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення Банку з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача залишку грошових коштів за вкладом, що не були передані ПАТ «Фідобанк», задоволенню також не підлягають. Як і не підлягають до задоволення похідні вимоги про стягнення пені в розмірі 143220,00 дол. США, пені за невиконання платіжних доручень в розмірі 710,00 дол. США та моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. Що вимог позивача про розірвання договору банківського рахунку слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Пунктом 5.1. договору передбачено, що даний договір є безстроковим та вступає в силу з моменту підписання його сторонами. Дія договору припиняється за згодою сторін чи по ініціативі однієї з сторін шляхом надання письмового повідомлення. Договір вважається розірваним після повного врегулювання сторонами фінансових взаємовідносин за даним договором. Оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови договору, а позивач звертався із вимогами про повернення вкладів та розірвання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial