Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про перерозподіл спадщини. На підставу своїх вимог спирається на те, що 28 жовтня 1998 року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області у віці 43 років помер рідний батько позивача [PERSON], про що 28.10.1998 року зроблено відповідний актовий запис №25, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СР № 107952, виданим повторно 20.02.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема земельна частка (пай) площею 2,12 в умовних кадастрових гектарах, розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області, належна покійному на підставі [PERSON] на право на земельну частку (пай) серії ЧР №047123 від 05.09.1996 року. Викладене підтверджується оригіналом [PERSON] на право на земельну частку (пай), а також інформацією відділу Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області згідно листа від 06.06.2016 року №31-28-0,2-1368/15-16, отриманим на звернення представника заявника в процесі оформлення спадкових прав позивача [PERSON]. [PERSON], [INFO], уродженка та постійна жителька села Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, є дочкою померлого [PERSON], та відповідно спадкоємицею першої черги за законом, яка після смерті батька вступила у володіння та управління спадковим майном. Обставини вступу у володіння та управління спадковим майном підтверджуються, зокрема наявністю володіння позивачем [PERSON] на право на земельну частку (пай), належним батькові-спадкодавцю, яким позивач-спадкоємець вступила у володіння безпосередньо після смерті на протязі шести місяців після смерті батька. Крім того, позивач на протязі шести місяців після смерті свого батька також вступила у володіння господарськими інструментами, які йому належали та іншим садово-городнім реманентом, що також є майном і є підтвердженням вступу у спадщину шляхом її фактичного прийняттям, що у свою чергу у відповідності до закону вважається прийняттям спадщини. За сукупністю викладених обставин, цілком підтвердженим є факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті свого батька [PERSON], який помер 28 жовтня 1998 року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Викладене повністю узгоджується з приписами ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, за якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.Крім [PERSON], спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є також його дружина (мати позивача) [PERSON], [INFO]. [PERSON] своєю заявою від 09.06.2016 року відмовилась від належної їй частки у спадщині на користь дочки [PERSON] [PERSON] сільською радою Маньківського району Черкаської області позивача повідомлено, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19.04.2016 року у справі №701/322/16-ц, земельну частку (пай), яка належала [PERSON] визнано безхазяйним майном та передано у власність територіальної громади с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області в особі [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області 2,0979 умовних кадастрових гектарів землі, яка належала [PERSON], померлому 28.10.1998 року в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Листом від 03.03.2017 року позивач звернулась до [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області із заявою повернути їй в натурі спадкове майно або сплатити грошову компенсацію згідно нормативно-грошової оцінки землі або дійсної ринкової вартості . Листом від 13.03.2017 року № К-23 від [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області отримано письмову відповідь на заяву позивача про повернення спадкового майна земельної частки (паю), яка належала [PERSON]. Даним листом позивача повідомлено, що сільська рада не заперечує право позивача на перерозподіл цієї спадщини у відповідності до ст. 1280 ЦК України. Однак, спадкове майно позивачу не повернуто, та оскільки спадкове майно виявилось переоформленим на відповідача, оформити право власності на нього в нотаріальному порядку позивач не має можливості. У звязку з цим, вимушена звертатись з даним позовом до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник [PERSON] сільської ради, в судове засідання не зявився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що 28 жовтня 1998 року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області помер рідний батько позивача [PERSON] (а.с.13). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема земельна частка (пай) площею 2,12 в умовних кадастрових гектарах, розташована в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області, належна покійному на підставі [PERSON] на право на земельну частку (пай) серії ЧР №047123 від 05.09.1996 року. Викладене підтверджується оригіналом [PERSON] на право на земельну частку (пай), а також інформацією відділу Держгеокадастру у Маньківському районі Черкаської області згідно листа від 06.06.2016 року №31-28-0,2-1368/15-16, отриманим на звернення представника заявника в процесі оформлення спадкових прав позивача [PERSON]. (а.с.25-28). Позивач є дочкою померлого [PERSON], та відповідно спадкоємицею першої черги за законом, яка після смерті батька вступила у володіння та управління спадковим майном. Обставини вступу у володіння та управління спадковим майном підтверджуються, зокрема наявністю володіння позивачем сертифікатом на право на земельну частку (пай), належним батькові-спадкодавцю, яким позивач-спадкоємець вступила у володіння безпосередньо після смерті на протязі шести місяців після смерті батька. Крім того, позивач на протязі шести місяців після смерті свого батька також вступила у володіння господарськими інструментами, які йому належали та іншим садово-городнім реманентом, що також є майном і є підтвердженням вступу у спадщину шляхом її фактичного прийняттям, що у свою чергу у відповідності до закону вважається прийняттям спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, за якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На час виникнення даних правовідносин (спадкодавець помер 28 жовтня 1998 року) була чинною Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року, зареєстрована в Міністерства юстиції України 07.07.1994 року за №152/361, яка також підлягає застосуванню до даних правовідносин у відповідності до ст. 5 ЦК України, ст. ст. 2, 8 ЦПК України. Главою 3 даної Інструкції визначено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Зокрема, п. 113 глави 3 визначено: Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям,що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Також судом встановлено, що крім [PERSON], спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є також його дружина (мати позивача) [PERSON], [INFO]. [PERSON] своєю заявою від 09.06.2016 року відмовилась від належної їй частки у спадщині на користь дочки [PERSON].(а.с.16). [PERSON] сільською радою Маньківського району Черкаської області позивача повідомлено, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 19.04.2016 року у справі №701/322/16-ц, земельну частку (пай), яка належала [PERSON] визнано безхазяйним майном та передано у власність територіальної громади с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області в особі [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області 2,0979 умовних кадастрових гектарів землі, яка належала [PERSON], померлому 28.10.1998 року в с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області (а.с.20-22). Листом від 03.03.2017 року позивач звернулась до [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області із заявою повернути їй в натурі спадкове майно або сплатити грошову компенсацію згідно нормативно-грошової оцінки землі або дійсної ринкової вартості.(а.с.29-30) Листом від 13.03.2017 року №К-23 від [PERSON] сільської ради Маньківського району Черкаської області отримано письмову відповідь на заяву позивача про повернення спадкового майна земельної частки (паю), яка належала [PERSON]. Даним листом позивача повідомлено, що сільська рада не заперечує право позивача на перерозподіл цієї спадщини у відповідності до ст. 1280 ЦК України. (а.с.31). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. За ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч. 5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано такі розяснення: Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За сукупністю викладених вище обставин, цілком підтвердженим є факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] після смерті свого батька [PERSON], який помер 28.10.1998 року в селі Дзензелівка Маньківського району Черкаської області. Судом встановлено, що про наявність позивача як спадкоємця після смерті [PERSON], сільська рада суду попередньо не повідомила, спадкове майно виявилось переоформленим на відповідача, оформити право власності на нього в нотаріальному порядку позивач не має можливості, тому позивач має право на перерозподіл цієї спадщини у відповідності до ст.1280 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Так, відповідно до ч. 2 ст. 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерлого до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Згідно ч. 2 ст.\~1280 ЦК України йдеться про ситуацію, коли спадщина була визнана судом відумерлою і перейшла до територіальної громади за наявності підстав, передбачених ст.\~1277 ЦК. України. Хоча перехід спадщини, визнаної судом відумерлою, не є спадкуванням і відповідні положення про спадкування на нього не поширюються, законодавець тим не менше визнав можливим застосувати і до цих випадків конструкцію перерозподілу спадщини. Умови і підстави перерозподілу при цьому не змінюються. Якщо майно збереглося в територіальної громади в натурі, не було передане чи відчужене іншим особам, то воно підлягає поверненню спадкоємцеві. У ст. 1280 ЦК зазначено, що грошова компенсація сплачується спадкоємцеві в разі продажу майна. Отже, перерозподіл спадщини є повторним розподілом спадщини між спадкоємцями. Юридичний результат цього явища полягає в тому, що створюється ефект повернення до спадкових правовідносин, які на момент перерозподілу спадщини припинилися. Ст. 8\~ЦПК України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 8). Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 8). Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (ч. 8 ст. 8). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (ч. 9 ст. 9). Ст. 16 ЦК України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав можуть бути визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обовязку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ч. 4 ст. 319 ЦК України визначає, що власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В даному випадку, відповідно до закону спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини. Як спадкоємець, позивач має право на набуття майна у власність в порядку спадкування, зобовязана утримувати майно, здійснити його державну реєстрацію, проте не може цього робити у звязку з відсутністю документа, який засвідчує її право власності та відсутністю можливості його отримати у звязку із смертю спадкодавця та передачею спадкового майна до комунальної власності територіальної громади, тому позов позивача підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved