Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] та [PERSON] (вона ж [PERSON] ), [INFO] , ІПН [NUMBER] у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана на підставі договору купівлі - продажу, який укладено між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] та [PERSON] (вона ж [PERSON] ) з іншої сторони 22.07.2019 року. У вказаній квартирі до цих пір зареєстровані колишні власники [PERSON] та [PERSON] . Вказані особи взагалі не проживають у квартирі з 2019 року. З вказаними особами позивач будь-якими родинними чи сімейними відносинами не пов"язаний та не зобов"язаний забезпечувати житлом колишніх власників квартири. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 16.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з"явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з"явилася. Надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили. Заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідачі фактично відмовилися надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені слідуючі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі - продажу від 22 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Каланчацького районного нотаріального округу Херсонської області, Подлєсних Наталія Григорівна та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 32491907, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . На даний час, у вказаній квартирі зареєстровані колишні власники [PERSON] та [PERSON] . Вказані особи взагалі не проживають у квартирі з 2019 року. З вказаними особами позивач будь-якими родинними чи сімейними відносинами не пов"язаний. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 150 ЖК, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи що відповідачі не проживають за зареєстрованим місцем проживання з 2019 року, необхідно визнати їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved