Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, пояснивши, що 20.12.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за яким позивач передала, а відповідачі отримали у власність 5 624 540 грн., що еквівалентно на день укладення договору 200 000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем була представлена розписка від 20.12.2018 року на суму 5 624 540 грн., якою було підтверджено факт передачі позивачем відповідачам вказаної суми. За вказаним договором відповідачі зобов`язались повернути борг до 31.12.2019 року. Але до вказаної дати борг повернуто не було. На вимогу позивача відповідачі грошові кошти не повернули, чим порушили умови договору позики. Пунктом 6 вказаного договору передбачено, що у випадку не повернення вчасно суми позики на вимогу позикодавця позичальники сплачують суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 120% річних від простроченої суми. Станом на 1.01.2020 року відповідачі частково сплатили позивачу суму вказаного боргу в розмірі 14 000 доларів США. Тому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 4 405 633 грн. 20 коп. боргу договором позики, 5 286 759 грн. 80 коп. - 120%-річних згідно п.6 договору позики разом з сумою судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що між позивачем та відповідачами дійсно був підписаний договір позики, але фактично перемовини по отриманню коштів [PERSON] вів виключно з чоловіком позивача [PERSON] , який і є власником цих коштів. Так як [PERSON] постійно перебуває за межами України, тому від його імені договір позики підписала його дружина [PERSON] , яку відповідачі не знають. Крім того, така велика сума [PERSON] була передана під інвестиційну діяльність, а не як позика, що замовчує позивач, що може не поставити під сумнів її майбутню вигоду. Також [PERSON] було повернуто не тільки 14 000 доларів США, а і всі 186 000 доларів США позиченою суми, але [PERSON] власнику цих коштів. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, включаючи і направлення SMS-повідомлення на його мобільний телефон, яке ним було отримано 27.11.2020 року о 10-54 годин, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у його відсутність не звертався. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у її відсутність не зверталась. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав. Як зазначає ч.1 та ч.3, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. У відповідності до ч.1, ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 20.12.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за п.1 якого позивач передала, а відповідачі отримали у власність 5 624 540 грн., що еквівалентно на день укладення договору 200 000 доларів США (а.с.7). На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем була представлена розписка від 20.12.2018 року, за змістом якої [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що отримали солідарно 5 624 540 грн., що еквівалентно 200 000 доларів США, від громадянки [PERSON] 20.12.2018 року (а.с.8). Таким чином, даною розпискою відповідачі підтвердили факт передачі позивачем відповідачам вказаної суми. За п.2 вказаного договору відповідачі зобов`язались повернути борг позивачу до 31.12.2019 року (а.с.7). Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначила представник позивача, на день розгляду справи відповідачі повернули позивачу тільки 14 000 доларів США із 200 000 доларів США взятих у позику. Як зазначає ч.1, ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року наголошує, що „Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Але до вказаної дати 31.12.2019 року борг позичальників позикодавцю повернуто не було. За змістом п.7 договору позики після повернення суми позики в повному обсязі і виконання позичальниками всіх своїх зобов`язань по даному договору, позикодавець зобов`язується повернути позичальникам їх розписку. Як встановлено судом, оригінал розписки від 20.12.2018 року знаходиться у позивача, пред`явленої суду представником позивача, що свідчить про не виконання умов договору позики позичальниками, відповідачами по справі. Як передбачає ч.1, ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На момент звернення до суду заборгованість відповідачів перед позивачем складає 4 405 633 грн. 20 коп., яка складається з 186 000 доларів США, так як представник позивача підтвердила повернення позичальниками 14 000 доларів США. Аналізуючи докази, зібрані по справі, суд приходить до висновку, що оскільки позивач, надавши договір позики у вигляді розписки та самого договору позики, виконала зі свого боку умови договору позики від 20.12.2018 року, а відповідачі, отримавши вказану суму не повернули їх повну суму позивачу у вказаний строк, тому зазначений розмір 4 405 633 грн. 20 коп. підлягає стягненню у судовому порядку. Ствердження представника відповідача про те, що між позивачем та відповідачами дійсно був підписаний договір позики, але фактично перемовини по отриманню коштів він вів виключно з чоловіком позивача [PERSON] , який і є власником цих коштів, так як останній постійно перебуває за межами України, тому від його імені договір позики підписала його дружина [PERSON] , яку відповідачі не знають, крім того, така велика сума [PERSON] була передана під інвестиційну діяльність, а не як позика, що замовчує позивач, що може поставити під сумнів її майбутню вигоду, також [PERSON] було повернуто не тільки 14 000 доларів США, а і всі 186 000 доларів США позиченою суми, але [PERSON] власнику цих коштів, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються описаними вище доказами. У відповідності до ч.1, ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. За приписами ч.1-2, ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом п.6 договору позики у випадку не повернення вчасно суми позики на вимогу позикодавця позичальники сплачують суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 120% річних від простроченої суми. Станом на 1.01.2020 року відповідачі частково сплатили позивачу суму вказаного боргу в розмірі 14 000 доларів США. Оскільки відповідачі не сплатили позивачу суми боргу за договором позики, тому з них солідарно на користь позикодавця [PERSON] необхідно стягнути 5 286 759 грн. 80 коп. - 120% річних за користування чужими грошовими коштами в поза встановлений договором позики строк, передбачений п.6. Ствердження представника відповідача про те, що вказані відсотки є незаконними і не справедливими, суд не може покласти в основу рішення, оскільки відповідачі добровільно підписали текст договору позики, ознайомившись з його текстом, умовами та наслідками і погодились з його змістом. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки задоволено позов судом в повному обсязі, тому з відповідачів в рівних частках з кожного на користь позивача необхідно стягнути 10 510 грн. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved