Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач у березні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу на виїзд на тимчасово окуповану територію України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому надано статус внутрішньо переміщеної особи, наразі він проживає у м.Суми разом із спільною з відповідачем дитиною - сином [PERSON], [INFO], а також здійснює його утримання, в той час як відповідач по справі - [PERSON] проживає з молодшою донькою у м.Саки АР Крим, яка наразі є тимчасово окупованою територією. Протягом останніх двох років позивач намагається умовити відповідача надати йому нотаріально посвідчену згоду на перетин лінії розмежування неповнолітнім сином у його супроводі, та без супроводу матері, однак остання до таких прохань відноситься безвідповідально, жодних дій на вирішення даної проблеми не вжила, пояснюючи це браком часу та відсутністю належних умов для звернення до нотаріуса. Враховуючи викладене, позивач змушений звертатись до суду із даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд надати неповнолітньому [PERSON], [INFO], дозвіл на неодноразовий короткостроковий в'їзд до тимчасово окупованої території України на визначений проміжок часу (до [INFO] року) у супроводі його батька, [PERSON], без згоди та супроводу матері [PERSON] Ухвалою судді від 21.03.2018 було відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 17.04.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судове засіданні не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач у позовній заяві було заявлено клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам п.19 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, а також ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Будь-яких клопотань заяв з приводу поважності причин неявки до суду, а бо ж щодо перенесення слухання справа від відповідача на адресу суду не надходило. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сумської міської ради судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, разом з тим від останнього на адресу суду надійшов лист з проханням здійснювати розгляд судової справи за відсутності їхнього представника. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 21.06.2003 по 20.10.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6-зворотня частина, 9). Сторони по справі мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно наданої копії довідки №906 від 19.01.2018 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактичне місце проживання значиться як - [ADDRESS], к.1 (а.с.11). Відповідно до копії довідки №0000460361 від 19.01.2018 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], в той час як його фактичним місцем проживання є : [ADDRESS], к.1. При цьому згідно поданої довідки позивач зазначений в якості законного представника, що супроводжує малолітню дитину (а.с.8). При цьому, з матеріалів справи вбачається що неповнолітній [PERSON] є кадетом Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» імені І.Г.Харитоненка, що підтверджується відповідним посвідченням за №Р/58 від 01.09.2017 року (а.с.12). Як вказує позивач у своїй позовній заяві, більше двох років він намагається умовити відповідача надати йому нотаріально посвідчену згоду на перетин лінії розмежування їхнім неповнолітнім сином у його супроводі та без супроводу матері, що на даний час є необхідною умовою для перетину адміністративного кордону неповнолітнім, однак до позитивних результатів вирішення даного спору вони не дійшли, оскільки відповідач пояснює свою бездіяльність з цього приводу браком часу, та не можливістю звернутися до нотаріуса. При цьому позивач вказує, що у м.Саки АР Крим він має житловий будинок, за яким необхідно періодично наглядати та проводити ремонт, в Криму проживають їхні з сином родичі та знайомі, та найголовніше в м.Саки проживає його молодша донька та рідна сестра сина сторін по справі - Діана, а тому спілкування сина з членами своєї сім'ї матимуть позитивний вплив на його фізичний та емоційний стан, та укріплювали б сімейні зв'язки. Разом з цим позивач звертає увагу на той факт, що надання дозволу на в'їзд спільного з відповідачем сина тільки наблизить до їхнього спілкування, та забезпечить право останньої як матері спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. 16.09.2015 року була прийнята постанова Кабінету Міністрів України за № 722 «Про внесення змін до Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», зокрема згідно п. 3, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16 річного віку , здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїздного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України , затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16 річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред"явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїздного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Крім того, відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій; свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так відповідно до ст. 6, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган:упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію;у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Згідно із ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Так, з поданого позивачем позову випливає, що відповідачем не надано у встановленому порядку згоду на в'їзд дитини до АР Крим при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди від відповідача на виїзд дитини за межі АР Крим на даний час малоймовірна, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право матері на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Крім того, суд вважає, що спілкування неповнолітнього [PERSON] з близькими родичами сприятиме моральному та духовному розвитку дитини. З огляду на викладені обставини, суд вважає за необхідне надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO], на неодноразовий короткостроковий в'їзд до тимчасово окупованої території України на визначений проміжок часу до [INFO] року у супроводі його батька - [PERSON], без згоди та супроводу матері - [PERSON], оскільки як було встановлено при розгляді справи на звернення позивача щодо надання нотаріальної згоди відповідачем було проігноровано. На підставі викладеного,

Outcome: approved