Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка постійно та на день смерті проживала в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за вказаною адресою. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповідала своїй дочці - [PERSON] . Позивачка як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, подавши заяву до нотаріуса у визначений законом строк і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку належну спадкодавцеві. Інших спадкоємців немає. Проте, оформити право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] позивач у нотаріуса не може через відсутність правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності спадкодавця на будинок. Тому вона вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судове засідання позивачка та представник відповідача не з`явилися і надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивачка позов підтримує та просить його задовольнити, а відповідач - територіальна громада в особі Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області позовні вимоги визнає. Відзиву на позов не подавали. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , що засвідчено копією свідоцтва про смерть, є матір`ю [PERSON] , що підтверджено відповідним свідоцтвом (а.с.6,8). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). [INFO] [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно дочці, [PERSON] , що підтверджується заповітом, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, реєстраційний номер 103 (а.с.7). [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті матері [PERSON] (а.с.10). Станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] мешкала [PERSON] - голова двору, що підтверджується довідкою від 11.03.2020 року №63 виданою Вороньківською сільською радою Бобровицького району Чернігівської області (а.с.12). З інформації, що міститься у довідці від 17.08.2020 року №171 виданої виконавчим комітетом Вороньківської сільради Бобровицького району Чернігівської області, видно, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті та протягом шести місяців після смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований. 18.07.1991 року [PERSON] було складено заповіт (а.с.11). Довідкою № 83 ФОП « [PERSON] » від 13.05.2020 року підтверджується, що право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.13). Згідно постанови державного нотаріуса Бобровицької районної державної нотаріальної контори від 01.09.2020 року, [PERSON] , яка є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , оскільки за життя спадкодавець не провів реєстрацію права власності на будинок. (а.с.18). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у визначені Законом способи захисту. Відповідно до приписів статтей 1216,1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з приписами ст. 1223 ЦК України право спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Зважаючи на викладене та враховуючи, що позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами спадкодавцем не отримувався, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що іншим шляхом захистити право позивача на спадщину неможливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону.

Outcome: approved