Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом 24.03.2016, де зазначила, що вона працювала на посаді головного бухгалтера Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та наказом № 39-ос від 04.03.2016 була звільнена з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України. Посилаючись на грубе порушення з боку відповідача норм чинного трудового законодавства, зокрема ст.ст.41, 148, 149 КЗпП України, в частині накладення стягнення за порушення вчинені в 2013-2015 роках, недотримання порядку звільнення (попереднього відібрання пояснення), позивач просила: «Визнати незаконним та скасувати наказ № 39-ос від 04.03.2016 Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» про звільнення [PERSON] з посади головного бухгалтера Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» за п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків з 04.03.2016. Поновити в роботі [PERSON] на посаді головного бухгалтера Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України». Стягнути з відповідача Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» середньомісячний заробіток за вимушений прогул та кошти, що були невиплачені мені в день звільнення. Стягнути з відповідача на мою користь моральну шкоду 1 000 000 грн. Усі судові витрати стягнути з відповідача». Ухвалою суду від 31 березня 2016 року провадження у справі за позовом [PERSON] було відкрито. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали з викладених у ньому підстав. Представники відповідача позов не визнали. Просили відмовити у його задоволенні за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України». Наказом № 39-ос від 04.03.2016 позивача було звільнено з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України. У наказі про звільнення позивача зазначено: «Комісією по перевірці нарахування заробітної плати та премій, створеною на виконання наказу Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 05 лютого 2016 року № 19-ос «Про створення комісії по перевірці нарахування заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку» були виявлені факти грубого порушення норм чинного законодавства з питань оплати праці, положень Колективного договору і Положення про преміювання та інші додаткові виплати працівникам Центру, що призвело до безпідставного нарахування протягом 2013-2015 років премій у великих розмірах працівникам відділу бухгалтерського обліку та нанесення матеріальної шкоди Центру в особливо великих розмірах. Зокрема, було встановлено, що головним бухгалтером Центру [PERSON] протягом 2013-2015 років в порушення п.2.7 Положення про преміювання та інші додаткові виплати не подавались списки працівників відділу бухгалтерського обліку на преміювання з пропозиціями розміру преміювання, а суми премій, зазначених у наказах, для окремих працівників незаконно змінювались в бік підвищення, що призвело до заподіяння збитків Центру в особливо великих розмірах - 1 357,4 тис. грн. та викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. З метою часткового погашення заподіяної матеріальної шкоди 08.02.2016 головним бухгалтером Центру [PERSON] та іншими працівниками Центру по квитанціях на рахунок одержувача ДУ «Житомирський ОЛЦ ДСЕСУ» було внесено 315 777,87 грн., зокрема, головним бухгалтером Центру [PERSON] 14 652,80 грн., що підтверджує факт заподіяння нею шкоди, зловживання службовим становищем та грубе порушення трудової дисципліни і положень посадової інструкції. На підставі вищевикладеного та з метою недопущення вказаних фактів у подальшому, НАКАЗУЮ: [PERSON] - головного бухгалтера Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» - звільнити з займаної посади за п.1 ст.41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов'язків) з 04.03.2016. Старшому інспектору з кадрів Юхимчук І.П. видати [PERSON] трудову книжку із записом про звільнення. Відділу бухгалтерського обліку провести кінцевий розрахунок. Враховуючи те, що на момент звільнення [PERSON] не відшкодована в повному обсязі заподіяна шкода, грошова компенсація за 5 календарних днів не використаної щорічної відпустки за період роботи з 02.01.2016 по 04.03.2016 та кінцевий розрахунок підлягають зарахуванню для часткового погашення заподіяних матеріальних збитків. Підстава: акт перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016, акт про відмову від надання пояснення». Як вбачається з наведеного наказу про звільнення позивача, її було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виразилось в тому, що вона будучи головним бухгалтером Центру, протягом 2013-2015 років в порушення п.2.7 Положення про преміювання та інші додаткові виплати не подавала списки працівників відділу бухгалтерського обліку на преміювання з пропозиціями розміру преміювання, а суми премій, зазначених у наказах, для окремих працівників незаконно змінювала в бік підвищення, що призвело до заподіяння збитків Центру в особливо великих розмірах - 1 357,4 тис. грн. та викривлення фінансової та податкової звітності до органів Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, персоніфікації громадян. Підставою звільнення в наказі заначено акт перевірки нарахувань заробітної плати та премій працівникам відділу бухгалтерського обліку від 22.02.2016, акт про відмову від надання пояснення. Відповідно до частини 1 статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків головним бухгалтером підприємства. Як вбачається з наведеного наказу про звільнення позивача, відповідач звільнив її не за одноразове грубе порушення трудової дисципліни а за порушення, які носили тривалий характер (протягом 2013-2015 років), про що зазначено в самому наказі. Звільнення за пунктом 1 статті 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням, а тому допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень. Відповідно до статті 148 КЗпП України, Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не можу бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В наказі про звільнення позивача та акті від 22.02.2016, яким було зафіксовано виявлені порушення трудової дисципліни не зазначено точної дати вчинення порушення трудової дисципліни. В ході розгляду справи, 26.09.2017, відповідачем було надано суду наказ № 169-ос від 25.09.2017 «Про внесення змін до наказу від 04.03.2016 № 39-ос «Про звільнення [PERSON].», в якому крім іншого зазначено, що «Відповідно до плану антикорупційних заходів Центру на 2016 рік наказом № 19-ос від 05.02.2016 була створена комісія по перевірці виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 № 65 „Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" і порядку нарахування заробітної плати з урахуванням умов колективного договору та чинного законодавства України працівникам Центру. На вимогу членів комісії надати для перевірки первинні документи нарахування заробітної плати працівникам Центру головний бухгалтер [PERSON], зловживаючи своїм службовим становищем, відмовилася надавати будь-які документи, що стосувалися даного питання та заборонила це робити бухгалтерам з розрахунку заробітної плати відділу бухгалтерського обліку [PERSON] і [PERSON], які були в її безпосередньому підпорядкуванні та протягом усієї перевірки перешкоджала роботі комісії, чим грубо порушила свої посадові обов'язки зазначені в розділу II посадовій інструкції та п.13 Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи затвердженого пстановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2011 року № 59. Все це не давало можливості членам комісії провести перевірку та точно встановити збитки, які були заподіяні Центру, що стало підставою для звернення до Держсанепідслужби України провести перевірку бухгалтерської служби Центру». Таким чином, через 1 рік і 6 місяців після звільнення, відповідачем було внесені зміни до оскаржуваного наказу в частині підстав звільнення, із зазначенням, що одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни було не надання на вимогу членів перевіряючої комісії первинних документів нарахування заробітної плати працівникам центру та перешкоджання роботі комісії. При цьому, у вказаному наказі також не зазначено точної дати скоєння порушення. Внесення змін до оскаржуваного наказу через 1,6 років порушило право позивача на захист, оскільки відбулося поза строками, встановленими статтею 148 КЗпП України. При цьому, в супереч п.1 ст.149 КЗпП України, у позивача не відбиралось пояснення по суті допущеного порушення. Крім цього, всупереч статті 81 ЦПК України, відповідачем не надано доказів вчинення відповідачем порушення трудової дисципліни у вигляді перешкоджання роботі комісії. Враховуючи встановлені порушення, допущені відповідачем при звільненні позивача, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. Частинами 1, 2 ст.235 КЗпП визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З довідки від 06.12.2016 про середню заробітну плату [PERSON], її середній заробіток становив 303,45 грн. в день (січень - 8040,00 + лютий - 4109,96 грн. : (19+21 днів) = 303,749 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу за 465 робочих днів в сумі 141 243,26 грн. Суд частково задовольняє позов в частині стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного. Стаття 237-1 КЗпП містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом зазначеного положення Закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Зважаючи на те, що позивач був звільнений з роботи з порушенням встановленого законом порядку та приймаючи до уваги, що вказане порушення його законних прав призвело до моральних страждань, суд вважає, що такими діями відповідача йому завдано моральну шкоду. У відповідності до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, і визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Врахувавши обставини справи, характер та глибину моральних страждань позивача, їх тривалість та доведеність в суді, суд вважає достатнім і допустимим для відшкодування моральної шкоди буде сума в 10 000 грн. Суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача недовиплачених сум при звільненні, оскільки суду не надано доказів про розмір вказаних сум. Не заявлялося сторонами і відповідних клопотань про витребування таких доказів. Суд відмовляє у задоволенні позову до [PERSON], як до неналежного відповідача по заявленим вимогам.

Outcome: partial