Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 лютого 2011 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] Шлюбні відносини між ними припиненні більше року. У відповідача інша сім'я з якою він проживає. Дитина постійно проживає з позивачем та перебуває на самостійному утриманні позивача. Між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості відносно порядку сплати та розміру на утримання сина. [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ухиляється від виконання своїх обов'язків, так як проживання дитини з одним з батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов'язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати. Враховуючи викладене позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання сина до досягнення дитиною повноліття з моменту звернення до суду. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд про задоволення позову. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо сплати аліментів на утримання сина, однак заперечував щодо розміру який просить позивач. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до висновку, що позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) було зареєстровано шлюб (а.с.4). Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за №661 та видане відповідне свідоцтво (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», «Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення». Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, при призначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з наведеного, вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 19.09.2016 року. Позивач не позбавлена можливості у разі зміни матеріального стану відповідача звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а також про стягнення додаткових витрат, пов'язаних із необхідністю придбання ліків або відвідування розвиваючих занять та забезпечення літнього відпочинку дитини у спеціалізованих санаторно-курортних закладах у зв'язку із станом здоров'я. Суд звертає також увагу на те, що відповідач дійсно не утримує дитину, не знає про його стан здоров"я, хоча є працездатною особою. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат і вважає за необхідне стягнути з відповідача згідно зі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial