Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача 9 641, 64гр. заборгованості за житлово-комунальні послуги, з яких: 8294, 76гр. основної заборгованості, 531, 72гр. річних та 815, 16 гр. інфляційних витрат. Посилається в позові на те, що малолітній син позивача [PERSON] є відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно з довідкою ф№3 в квартирі, окрім власника, зареєстрована його мати - відповідач у спарві. Протягом тривалого часу відповідач не вносить плату за утримання будинку та прибудинкової території, а також за надані житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим у період часу з квітня 2008 року до грудня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 8294, 64 гр. Т.я. добровільно сплатити суму заборгованості відповідач відмовляється, просить задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з"явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином в порядку, встановленому законом. Про причину неявки суд до відома не поставила. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов»язок наймача /власника/, як споживача житлово-комунальних послуг, вносити плату за їх надання, визначено ст.20 Закону України »Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. Встановлено, що малолітній [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 2009 року є власником квартири [ADDRESS]. Згідно з довідкою ф.№3 від 18 червня 2015 року, окрім малолітнього власника квартири, в квартирі зареєстрована його мати - відповідач у справі. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Частиною 2 ст. 31 ЦК України визначено, що малолітня особа не несе відповідальності за заподіяну нею шкоду. Таким чином, відповідальність за виниклу заборгованість по утриманню майна малолітнього власника, а також за надані житлово-комунальні послуги, має нести відповідач. Судом встановлено, що з квітня 2008 року відповідач не вносять плату за утримання будинку та прибудинкової території, а також надані житлово-комунальні послуги, в зв»язку з чим станом на 01 січня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 8294, 76 гр. / а.с. 5 - 9/ Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з того, що відповідач такі платежі не вносить протягом тривалого часу, утворилась заборгованість, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими. Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч.1 ст.509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З приведеного позивачем розрахунку, наданого до суду та перевіреного судом, убачається, що розмір річних складає 531, 72гр., а інфляційних витрат - 815, 16 гр. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач, належно повідомлена про час розгляду справи, своїм правом не скористалася, проти вимог позивача заперечень не подала і наявність боргових зобов»язань перед позивачем не спростувала. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним. Враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку і про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243, 60гр. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved