Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На даний час дитина постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS], АРК. Протягом останніх двох років вона неодноразово здійснювала спроби вивезти дитину на територію материкової України з метою відпочинку, оздоровлення та відвідування родичів на період нетривалого часу, проте, відповідач щоразу необґрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить надати дозвіл [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі АР Крим до материкової частини України у період з 22 лютого 2018 року по 18 березня 2018 року, з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року, з 01 вересня 2018 року по 15 жовтня 2018 року, з 25 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року. Під час судового розгляду представник позивачки уточнила позовні вимоги та просила надати дозвіл [PERSON] на оформлення документу для виїзду за межі Автономної Республіки Крим до материкової частини України неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON] та на виїзд за межі Автономної Республіки Крим до материкової частини України неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її батька [PERSON] у період з 22 лютого 2018 року по 18 березня 2018 року, з 01 червня 2018 року по 15 липня 2018 року, з 01 вересня 2018 року по 15 жовтня 2018 року, з 25 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомити за останньою відомою адресою не має можливості, оскільки, поштові відправлення УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та повертаються у зворотному напрямку. Відомості про рух справи розміщенні на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Неповнолітня [PERSON] на даний час постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS], АР Крим. Мати дитини має можливість та бажання оздоровлювати дитину за межами АР Крим на території материкової України. Крім того, на материковій частині України проживають родичі позивачки та неповнолітньої [PERSON], яких також необхідно відвідувати. Як встановлено при розгляді справи, між сторонами виникають непорозуміння щодо надання дозволу батьком на виїзд дитини до материкової частини України. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. 16.09.2015 року була прийнята постанова Кабінету Міністрів України за № 722 «Про внесення змін до Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», зокрема згідно п. 3, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16 річного віку , здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїздного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України , затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16 річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред"явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїздного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чив супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Крім того, відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: - якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; - якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; - у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій; - свідоцтва про смерть другого з батьків; - рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; - рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; - рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 6 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, чітко закріплено обов'язок судового органу здійснювати все можливе для забезпечення права дитини приділити належну увагу думкам висловленим дитиною. Так відповідно до ст. 6, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння судовий орган:упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію;у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини;надає можливість дитині висловлювати її думки;приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Згідно із ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає згоду на виїзд дитини за межі АР Крим до материкової частини України, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди від відповідача на виїзд дитини за межі АР Крим на даний час малоймовірна, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Крім того, суд вважає, що спілкування неповнолітньої [PERSON] з близькими родичами сприятиме моральному та духовному розвитку дитини, а перебування дитини в санаторіях чи на території Карпат, сприятиме її оздоровленню. Разом з тим, позивачка просить надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі АР Крим до материкової частини України у період з 22 лютого 2018 року по 18 березня 2018 року, однак відповідні вимоги є неактуальними на час винесення рішення суду, а тому не підлягають задоволенню. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо надання дозволу позивачці на оформлення документу для виїзду за межі АР Крим до материкової частини України без згоди батька, а також виїзд неповнолітньої дитини за межі АР Крим до материкової частини України без згоди батька є частково обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial