Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Своїм позовом до суду Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Крижопільської РДА просив винести рішення, яким відібрати малолітніх[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Вказав, що на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, служби у справах дітей Крижопільської райдержадміністрації з 16 травня 2017 року перебувають малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], неповнолітня [PERSON], [INFO], з підстави ухилення матері [PERSON] від виконання обов'язків з виховання дітей. [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми, а також співмешканцем [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] З матір'ю дітей працівниками служби у справах дітей проводилась робота щодо подолання негативних явищ у сімейному середовищі, відмови від шкідливих звичок та створення належних умов для проживання дітей, про що складено довідки від 16.03.2017 року, обстежувались умови проживання сім'ї, однак, змін не відбулося. [PERSON] продовжує вести аморальний спосіб життя, разом зі співмешканцем вживає алкогольні напої, не приділяє належної уваги вихованню та забезпеченню потреб дітей. Питання про стан утримання та виховання дітей в сім'ї матері [PERSON], жительки [ADDRESS] виносилось на розгляд комісії з питань захисту прав дитини від 04.10.2016 № 10, за результатами якого прийнято рішення районному центру соціальних служб взяти сім'ю під соціальний супровід, в разі погіршення ситуації в сім'ї, службі у справах дітей вжити заходів щодо вилучення дітей та влаштування їх до сімейних форм виховання. За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської райдержадміністрації від 28.04.2017 № 4/2 прийнято рішення районному центру соціальних служб продовжувати соціальний супровід сім'ї, УСЗН припинити виплати державних соціальних допомог в зв'язку з нецільовим використанням коштів батьками, в разі погіршення ситуації в сім'ї, службі у справах дітей вжити заходів щодо вилучення дітей з сім'ї та влаштування дітей до сімейних форм виховання. Неповнолітня [PERSON] неодноразово залишала місце постійного проживання. Мати зі співмешканцем постійно зловживають спиртними напоями, ніде не працюють, перебиваються випадковими заробітками. Будинок, у якому проживає сім'я знаходиться в занедбаному стані, грубка потребує ремонту. Паливом сім'я забезпечена, проте в недостатній кількості. Діти не забезпечені одягом, взуттям, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни та іншими речами першої необхідності в достатній кількості. При відвідуванні сім'ї, з матір'ю проводилися бесіди, її попереджали про недопустимість проживання дітей в умовах, що складаються, але становище не покращилося. Матір відмовляється лікуватися від алкогольної залежності та продовжує пиячити. Вихованням дітей у сім'ї ніхто не займається. Діти не забезпечені матеріально, часто залишаються без їжі. На зауваження фахівця із соціальної роботи мати не реагує, стверджує, що їй безпідставно припинили виплати державних допомог. На думку односельців, перспективи у покращенні умов проживання дітей немає. Мати [PERSON] на співпрацю не йде, порадами та зауваженнями ігнорує. Також в листах, які надійшли до служби у справах дітей від РЦСССДМ від 27.04.2017 року, 19.06.2017 року, 10.02.2017 року, 28.08.2017 року повідомляється, що умови проживання в будинку незадовільні, з матір'ю проживає співмешканець [PERSON], який ніде не працює, разом з [PERSON] вони розпивають спиртні напої, вчиняють бійки, що може становити загрозу життю та здоров'ю дітей. Питання про стан утримання та виховання дітей в сім'ї [PERSON], про вчинення насильства в сім'ї [PERSON] та про нецільове використання коштів державної соціальної допомоги виносилось на розгляд опікунської ради від 12.08.2017 № 3, за рішенням якого було визначено термін, за який мати повинна усунути всі недоліки, проте ситуація в сім'ї не змінилась До служби у справах дітей надійшло повідомлення від РЦ СССДМ від 25.04.2017 року, в якому повідомлялось про те, що неповнолітня [PERSON], [INFO] постраждала від сексуального насильства. Проте через кілька днів маги [PERSON] повідомила працівників служби про те, що звертатись з заявою до правоохоронних органів для проведення розслідування та притягнення до відповідальності особи, яка вчинила над її донькою насильство вона з донькою не буде. Враховуючи викладене орган опіки та піклування Крижопільської РДА просить відібрати дітейу матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та тимчасово передати дітей на утримання органу опіки та піклування Крижопільської РДА. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Суду пояснила, що [PERSON] від лютого 2018 року в неї не проживає. Діти проживають з нею в [ADDRESS] За цією адресою проживає також баба - [PERSON], мати - [PERSON], брат - [PERSON], які проживають в старій хаті, а вона і троє дітей в новій хаті. Вона заробляє кошти наймаючись до людей на обробіток городів. Дітям купує їжу по мірі можливості, зробила ремонт грубки. Виплат від держави не отримує з 28 квітня 2017 року. Неповнолітня, [PERSON], [INFO], суду пояснила, що вона, матір, брат та сестра проживають в новій хаті, а баба, прабаба та дядько в старій хаті. Вона навчається в Крижопільському ВПУ на бухгалтера. На городі садять картоплю, буряк, моркву, мають запас круп. Також в них є коза та кури. Мама їх не ображає і не хоче щоб її відібрали. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Судом встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], неповнолітня [PERSON], [INFO] перебувають на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, служби у справах дітей Крижопільської райдержадміністрації з 16 травня 2017 року, з підстави ухилення матері [PERSON] від виконання обов'язків з виховання дітей. [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] [PERSON] навчається в Крижопільському ВПУ, [PERSON] навчається в сьомому класі Голубецької школи. В суді представником позивача не доведено, що залишення дітей у відповідача є небезпечним для життя, здоров"я і морального виховання дітей, і що таке відібрання буде найбільшим чином відповідати інтересам самих дітей. Зокрема, встановлено що відповідачем з лютого 2018 року дещо покращено умови проживання дітей (відремонтовано грубку) , змінилось саме відношення відповідача до дітей та поведінка останньої , яка перестала проживати в будинку з [PERSON], який негативно впливав на відповідача. Не доведено зловживання відповідачем алкогольними напоями, оскільки суду не надано даних про перебування останньої на обліку як хронічного алкоголіка, а також потребу в лікуванні від алкоголізму. Неналежне забезпечення відповідачем матеріально-побутових дітей пояснюється бідністю відповідача, так і тим, що за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської райдержадміністрації від 28.04.2017 № 4/2 прийнято рішення районному центру соціальних служб продовжувати соціальний супровід сім'ї, УСЗН припинено виплати державних соціальних допомог на дітей. Судом враховано думку дітей , які категорично висловились проти відібрання їх від матері. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. В п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідачка на даний час працює по найму, зробила ремонт у будинку, не вживає спиртних напоїв, бажає повернути дітей, а тому підстав вважати, що вона злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, немає, а вжиті заходи дали позитивний результат. Вирішуючи даний спір суд враховує наступне. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Рішенням Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення набути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків; пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Верховний Суд України в постанові у справі № 6-154цс 13 від 05.02.2014 року зробив наступний висновок: відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, установлені п.2 ч.1 ст.164 СК України, відсутні. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відібрання дітей у відповідача [PERSON] відносно її дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом відібрання дітей від їх матері та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відібрання дітей без позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей не знайшов своє підтвердження. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed