Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Крім того, після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 березня 2002 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, тривалі непорозуміння та суперечки. З квітня 2018 року сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарства, не пов`язані спільним побутом. Сторони окремо проживають. Шлюб існує формально. Позивач надала заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та слухання справи за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся судом про місце і час слухання справи. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну її зберігання. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст. 280 ЦПК України та за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 16 березня 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, про що складено актовий запис № 96. Від шлюбу у подружжя є неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що з весни 2018 року сторони окремо проживають; не підтримують шлюбних стосунків. Сторони не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Кожен із них тривалий час живе власним життям. Шлюб існує формально. Подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між сторонами втрачено почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім`ї. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим. Однак, не підлягають задоволенню вимоги про залишення позивачу прізвища « [PERSON] » з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» у разі розірвання шлюбу в судовому порядку рішення суду, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відмітка про розірвання шлюбу за рішенням суду робиться в паспортах або паспортних документах осіб, шлюб між якими розірвано, у разі їх звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.16 зазначеного Закону, державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) проводиться стосовно громадян України відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зміну прізвища. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved