Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

У листопаді 2016 позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідачів [PERSON], в особі законного представника [PERSON], Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: Служба у справх дітей та сім"ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [PERSON], є співвласницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], право власності на яке підтверджується Реєстраційним посвідченням видане Київським бюро технічної інвентаризації №163 від «03» червня 1995 року. На сьогоднішній день, в даному будинку зареєстровано дві особи: її дочка [PERSON], 1984 р.н., та онука [PERSON]. 2014 р.н., що підтверджується Довідкою № 963 від 14.09.2016 року, виданою Виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. [INFO] помер її син [PERSON], після його смерті невістка разом з онучкою виїхали з її будинку та переїхали на постійне місце проживання до Рівненської області, Здолобунівський район. Вже більше року [PERSON] та її онучка [PERSON] не проживають в її будинку, а постійно мешкають за місцем реєстрації [PERSON]. Натомість, весь час після смерті сина, її онука [PERSON] зареєстрована в належному їй будинку. Місце реєстрації [PERSON]- матері [PERSON] - [ADDRESS]. Після смерті її сина, його було знято з місця реєстрації [ADDRESS], а отже, на разі, за місцем реєстрації моєї неповнолітньої онучки [PERSON] не реєстрований ні один з її батьків. Як власник частини домоволодіння має намір продати його, але не може це зробити, оскільки в її помешканні зареєстрована малолітня дитина. Це в свою чергу, порушує її право власності та право на вільне розпорядження власністю. А тому, вважає, що її малолітня онука [PERSON] має бути зняти з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація [PERSON], [INFO], в домоволодінні, яке належить їй на праві власності, обмежує її в праві розпорядження своєю власністю, оскільки відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2002 р. №296/5, за наявності реєстрації місця проживання в будинку неповнолітньої дитини, вона не може укладати правочини щодо цього нерухомого майна без відповідної на те згоди органу опіки та піклування. Отже, така реєстрація перешкоджає позивачу продати своє нерухоме майно та призводить до сплати комунальних послуг в збільшеному розмірі. Будучи зареєстрованою у її будинку [PERSON] не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно домоволодіння і, відповідно, будучи знятою з реєстрації в домоволодінні, ніяких майнових прав не втрачає. Зняття з реєстрації не порушує прав неповнолітньої дитини, так як вона фактично проживає за іншою адресою. Даний факт підтверджується Актами депутата Гатненської сільської ради, Тромси Олександра Степановича, від 28.09.2015 р. та від 08.09.2016 р. про те, що [PERSON] та [PERSON] з 24.09.2015 року виїхали проживати за місцем реєстрації [PERSON] На підставі вищевказаного просила суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності. Зобов'язати Гатненську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання з»явився, позов не визнав, просив відмовити. Представник відповідача Гатненської сільської ради у судове засідання не з'явилися, направили до суду заяву про слухання справи у відсутності їх представника. Представник третьої особи: у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав: У ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], є співвласницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], право власності на яке підтверджується Реєстраційним посвідченням видане Київським бюро технічної інвентаризації №163 від «03» червня 1995 року. Як встановлено судом в даному будинку [INFO] помер її син [PERSON], після його смерті невістка разом з онучкою виїхали з її будинку та переїхали на постійне місце проживання до Рівненської області, Здолобунівський район. Вже більше року [PERSON] та її онучка [PERSON] не проживають в її будинку, а постійно мешкають за місцем реєстрації [PERSON]. Натомість, весь час після смерті сина, її онука [PERSON] зареєстрована в належному їй будинку. Місце реєстрації [PERSON]- матері [PERSON] - [ADDRESS]. Після смерті її сина, його було знято з місця реєстрації [ADDRESS], а отже, на разі, за місцем реєстрації моєї неповнолітньої онучки [PERSON] не реєстрований ні один з її батьків. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК україни власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. З огляду на вищевикладене, та

Outcome: partial