Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Слобожанське РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В ході розгляду справи позивач уточнив позовну заяву в якій послався, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ»), надалі - позивач, та [PERSON], був укладений Кредитний договір №074/21-И, за яким Позивач видав відповідачу-1 кредитні кошти у розмірі 75 000,00 доларів США (сімдесят п'ятдесят тисяч доларів США 00 центів) з виплатою 17 процентів річних. Позичальник зобов'язується щомісяця здійснювати погашення позичкової заборгованості наданими кредитними ресурсами згідно графіка зниження розміру заборгованості додаток №1 цього договору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON], який також представляв інтереси третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідим, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідим, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши доводи представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ»), надалі - позивач, та [PERSON], був укладений Кредитний договір №074/21-И, за яким Позивач видав відповідачу-1 кредитні кошти у розмірі 75 000,00 доларів США (сімдесят п'ятдесят тисяч доларів США 00 центів) з виплатою 17 процентів річних. Згідно п. 4.3 Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця, у термін до « 10» числа кожного місяця, згідно Додатка №1. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за період користування Кредитними ресурсами. Відповідач-1 всупереч вимогам Договору та цивільного законодавства свої договірні зобов'язання перед Позивачем належним чином не виконує. Відповідач-1 не здійснює своєчасне повернення сум отриманого кредиту, сплату сум, нарахованих за користування кредитними коштами процентів та комісії у встановлені Кредитним договором та Договорами про зміни до нього терміни. У зв'язку з тим, що з боку Відповідача-1 були порушені вищевказані зобов'язання повернення кредиту, сплати процентів та комісії за його користування, виникла прострочена заборгованість, яка станом на 04.04.2014 р. склала згідно розрахунків разом 74921,16 доларів США (869167,87грн.). Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, згідно з пунктом 6.1. Кредитного договору, за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Відповідач-1 сплачує Позивачу пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення та штраф при кожному випадку прострочки повернення кредитних ресурсів. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення особою строків платежів, передбачених п.п. 3,2., З.4., 4.З., 4.4., 4.6. Кредитного Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених Кредитним договором. Загальна сума пені згідно розрахунків Позивача станом на 04.04.2014 р. складає 2028002,31грн. Строкова заборгованість Відповідача-1 перед Позивачем за кредитом, процентами за користування кредитом станом на 04.04.2014 р. становить згідно наданих розрахунків 54933,85 доларів США (633229,36грн.). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитодавець) має право вимагати токового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Станом на 04.04.2014 р. зобов'язання Відповідача-1 за Кредитним договором складає 3534463,26грн. (три мільйони п"ятсот тридцять чотири тисячі чотириста шістдесят три гривень 26 коп.) і невиконання Відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором і стягнення Позивачу збитків. В якості забезпечення виконання Відповідача-1 основного зобов'язання за Кредитним договором, між Позивачем та Відповідачем-1 був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON]. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є двокімнатна квартира, загальною площею 24,1 кв м, розташована по [ADDRESS], реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21722543. Вимоги Позивача задовольнити свої вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягненняня на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України «Про іпотеку», положеннями Іпотечного договору та Цивільного кодексу України (ст. ст. 589,590). Так, згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.З ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Остаточні вимоги Позивач виклав у редакції уточненої позовної заяви, де прохав в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] к ПАТ «Банк «фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» по кредитному договору №074/21-Й від 25.07.2008 р. в розмірі 3 534 463,26 грн. та розраховуються з прострочена заборгованість за кредит у сумі - 20 312,50 доларів США (що еквівалентно 235 647,34 грн. по курсу НБУ станом на 04.04.2014р.). Строкова заборгованість по кредиту у сумі - 53 710,42 доларів США, прострочена заборгованість по процентам у сумі - 1223,43 доларів США, прострочена заборгованість по процентам у сумі - 54 608,66 доларів США (що еквівалентно 633 520,53 грн. по курсу НБУ станом на 04.04.2014р.). Звернути стягнення на предмет іпотеки - Однокімнатну квартиру, загальною площею 24,1кв.м., що розташована по [ADDRESS], реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21722543, шляхом надання АТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною 279 000,00грн.. Відповідач-2 заперечував проти заявлених вимог, про що надав письмові заперечення на позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», де вказує, що Позивач заявляє вимогу про стягнення з неї пені, хоча відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність до цієї вимоги складає один рік, поважності чому він пропустив цей строк на його відновлення та відповідного клопотання не мається. Крім цього, штраф та пеня не можуть бути більш подвійної облікової ставки НБУ відповідно до ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Також, Відповідач-2 у своїх запереченнях посилається на те, що Позивач в своєму позові наділяє його статусом майнового поручителя. При цьому Відповідач-2 посилається, що вимогами ст.559 ЦК України, а саме ч.4 встановлені підстави для припинення поруки: «Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки». Ніяких письмових вимог до нього з боку позивача, як до часу подання позову до суду та передбачено законом, так і до наступного часу до нього з боку банку заявлено не було. Матеріали справи не мають таких доказів на підтвердження вимог у передбачений законом термін. У межах строку, що встановлений нормою ч.4 ст.559 ЦК України, має бути пред'явлений позов до поручителя. Якраз такі строки, в межах яких має бути пред'явлено позов та непред'явлення позову, в межах яких тягне припинення права, в науці називають обмежувальними (преклюзивними). Ці строки не підлягають призупиненню. Вони не перериваються. На недопустимість захисту права після спливу обмежувальних (преклюзивних) строків вказував Вищий арбітражний суд (п.5 роз'яснення «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням кредитних договорів»). Пропуск такого роду строку виключає можливість захисту права, хоч би цей строк було пропущено з поважних причин. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, як вказано у ст.72 ЦПК України, встановленого законом. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таку вимогу, про застосування спливу позовної давності до відносин, які склались між ним та позивачем, на захист яких він звернувся до суду в його особі, Відповідач-2 і заявив у цих запереченнях. За правилами ст.ст.204,328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин є правомірним, якщо його недійснить прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України. В свою чергу, за правилами ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник майна має право витребувати це майно у добросовісного набувача лише у разі, якщо майно: було загублено…; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як убачається з матеріалів справи, майно не було загублено, не було викрадене, єдине посилання в позові є, що на погляд позивача, Відповідач-2 набула статусу майнового поручителя, що не підтверджено документально та є лише припущенням Позивача. Відпоовідно до ч.З ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку гарантовано положеннями Конституції України та ст.55 Закону України «Про іпотеку». Згідно пунктів 8.4.3., 8.4.6., 8.4.8. Іпотечного договору: Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання зобов'язань за Кредитним договором, забезпечених Іпотечним договором, вони не будуть виконані належним чином; Право звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває також, якщо Іпотекодержатель заявить Іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, пунктом 8.4.15. Іпотечного договору встановлено, що Позивач має право обирати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки, визначені положеннями ст. 38 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, і Закон України «Про іпотеку» і положення Іпотечного договору передбачають такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання Іпотекодержателю права продажу Предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупця на підставі рішення суду, за ціною, яка встановлюється на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Ухвалою Господарського суду Харківської області скасовано заборону за згодою Іпотекодержателя (Позивача) згідно листа ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. На підставі рішення суду звернуто стягнення на предмет Іпотеки, гроші отримано 20.07.2011 року Іпотекодержателем - Позивачем. Між третьою особою та Відповідачем-2 укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с.42-43,87). Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України «особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом.». У п.8 ч.1 ст.346 ЦК України зазначається «право власності припиняється у звернення стягнення на майно за зобов*язаннями власника». Згідно наданих матеріалів справи, відбулось стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки - Однокімнатну квартиру, загальною площею 24,1кв.м., що розташована по [ADDRESS], реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21722543, проти цього факту Позивач не заперечував, надав свою згоду (лист №10020/75211 від 02.04.11р. - а.с.37,38), гроші від її продажу згідно квитанцій 20.07.2011р. банком було отримано (т.1 а.с.201). Відповідно до витягу з державного реєстру іпотек №38505395 від 29.10.2012р. приватного нотаріусу [PERSON] по вказаній квартирі за параметрами запиту в державному реєстрі іпотек відсутня. Крім того, посилання Позивача, що Відповідач-2 є майновим поручителем за договором іпотеки не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Так, згідно наданого листа філії «Слобожанське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вих..№10022/5332 від 18.11.2013р. вказано, що [PERSON], (ІПН [NUMBER]), станом на 18.11.2013р. не є клієнтом, позичальником та поручителем по кредитам філії «Слобожанське регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Також, згідно дослідженого Кредитного договору зі змінами та доповненнями, іпотечного договору, Відповідач-2 ніколи не була майновим поручителем, застережень про це відповідні документи (Договори) не містять. Відповідно до статті 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією особи (ліквідація фізичної особи - боржника є підставою для відмови у зверненні стягнення на майно поручителя), а згідно зі статтею 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого ним зобов'язання. Суд зазначає, що п.3 ч.1 ст.593 ЦК України встановлює, що Право застави припиняється у разі реалізації предмета застави; Окрім того суд вважає необхідним зазначити, відповідно до вимог ст.64 ЦПК України письмові докази подаються до суду в оригіналах та до початку судового розгляду під час попереднього судового засідання, та відповідно до ст.131 ЦПК України, засвідчує документи у присутності сторін по ст.138 ЦПК України. Таким чином, докази надані суду не в оригіналі або для огляду в оригіналах та не засвідчені, згідно ч.2 ст.131 ЦПК України не можуть бути враховані судом при вирішенні справи по суті та суд не в праві в своєму рішенні обґрунтовувати на таких доказах своє рішення, а саме: ухвала Господарського суду Харківської області по справі №Б-50/285-10 від 05.01.2011р. (а.с.24); постанова Господарського суду Харківської області по справі №Б-50/285-10 від 03.02.2011р. (а.с.25); ухвала Господарського суду Харківської області по справі №Б-50/285-10 від 18.03.2011р. (а.с.30); договір купівлі-продажу від 02.04.2011р. квартири (а.с.33), зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за №758 протокол №1 проведення аукціону від 17.03.2011р. (а.с.35) договір купівлі-продажу квартири від 08.07.2011р. (а.с.41), зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за №640, бланк ВРК 824444; витяг з державного реєстру правочинів №10108595 (а.с.43); постанова вищого господарського суду України від 03.08.2011р. по справі №Б-50/285-10 (а.с.36); Більше того, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у старій та новій редакції (статті 14 і 23 відповідно) передбачає, що вимоги заставних кредиторів вносяться до реєстру кредиторів окремо, і надає спеціальний статус заставному кредитору у процедурі банкрутства. Матеріали справи не налічують доказів внесення відомостей до реєстру кредиторів. Зазначаючи наступне, суд приходить до висновку, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі філії «Слобожанське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Outcome: dismissed