Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 27 лютого 1986 року її колишньому чоловіку було видано ордер №09819 на право зайняття жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , з сім`єю із трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 23 листопада 1999 року шлюб з чоловіком розірвано, і з того часу він знявся з місця реєстрації за вказаною адресою. В даній квартирі окрім неї зареєстрований її син [PERSON] , проте з 01 січня 2002 року в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає. На неодноразові прохання позивача знятися з реєстрації відповідач не реагує. 08.05.2019 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але [PERSON] відзиву так і не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 27 лютого 1986 року колишньому чоловікові позивача [PERSON] був виданий ордер на жиле приміщення №09819 на право зайняття жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , з сім`ї із трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). 23 листопада 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міськвиконкому Харківської області 23 листопада 1999 року (а.с.7). Як зазначив позивач, після розірвання шлюбу [PERSON] знявся з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Із довідки Комунального підприємства "Житлова управляюча компанія" Лозівської міської ради Харківської області" від 13.03.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З 01 січня 2002 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, особистих речей та майна, яке йому належить в квартирі немає, участі у сплаті комунальних платежів не приймає, благоустроєм квартири не займається. Факт не проживання відповідача по справі за адресою: [ADDRESS] підтверджується актами, складених сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9,10,11). Неодноразові усні вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі за місцем реєстрації не проживає більш ніж шість місяців, житлове приміщення звільнив з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved