Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулася у суд із позовом до відповідача про визнання заборгованості та стягнення 4491.67 доларів США суми вкладу по вкладу на розрахунковому рахунку № [NUMBER] у ТВБВ №10018/050 м. Охтирка, посилаючись на положення ст.ст. 509, 526, 610 ЦК України, а також на підставі ст.\~625\~ЦК України та 3% річних за 28 років, за період із 1992 року по 01.01.2020 в сумі 3773 доларів США та моральну шкоду в сумі 350000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у неї в Ощадбанку мався рахунок на якому станом на 1991 рік були кошти в сумі 6703,99 крб., станом на 20.06.2002 6653,99 грн., станом на 13.07.2012 5814,17 грн., що підтверджується ощадною книжкою. Станом на сьогоднішній день позивач має один компенсаційний рахунок № [NUMBER] в ТВБВ №10018/050 м. Охтирка залишок 5814,17 грн. Банк не виплачує кошти чим завдає їй збитки та моральні страждання. Відповідач у відзиві на позов та представник відповідача у судовому засіданні, проти позову заперечував, зазначаючи що у позивача маються компенсаційні рахунки на вклади відкриті позивачем в період СРСР, тому в даному випадку підлягає застосуванню положення Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", а не положення ЦК України про банківській вклад. Згідно вказаного Закону компенсації підлягають грошові кошти, які визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. У 2018 р. та 2019 р. ЗУ «Про Державний бюджет» не передбачали виплату вказаних коштів, тому підстави для задоволення позову -відсутні. Ухвалою суду провадження у справі відкрито, призначено судове засідання, замінений відповідач його правонаступником. Суд заслухавши пояснення позивача його представника, які повністю підтримали заявлені вимоги з підстав викладених у позові, представника відповідача, який заявив про безпідставність вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги по справі задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що у філії ТВБВ №10018/050 м. Охтирка позивач має компенсаційний рахунок. На компенсаційному рахунку № [NUMBER] маються залишки коштів в розмірі 5814,17 грн., що підтверджується ощадною книжкою та не оспорюється сторонами. Вказані грошові кошти не є депозитним вкладом, а є компенсаційними коштами за вкладом, що відкритий позивачем в Ощадбанку СРСР, обов`язок з виплати якої взяла на себе Держава Україна. Відповідно ч. 1 ст.\~1\~Закон України\~"Про\~державні гарантії\~відновлення заощаджень\~громадян України" на підставі цього Закону встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст.\~6\~Закону України\~"Про\~державні гарантії\~відновлення заощаджень\~громадян України" компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться в грошовій формі за рахунок Державного бюджету України починаючи з 1997 року та інших формах відповідно до діючого законодавства. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Відповідно до статті 2 Закону держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. Установи Ощадного банку України на виконання вимог статті 5 Закону провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, видали вкладникам ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету, в тому числі і позивачу. Суми, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання до Ощадного банку України не вносились, зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання статті 1 Закону. У Законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Відповідно до статті 7 Закону заощадження підлягають поверненню поетапно, залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Перелік груп вкладників і порядок проведення виплат проіндексованих грошових заощаджень встановлюються Кабінетом Міністрів України. Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» та Законом України\~«Про Державний\~бюджет на\~2020\~рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено. Рішенням Конституційного\~Суду України\~від 10\~жовтня 2001\~року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України\~«Про державні\~гарантії відновлення\~заощаджень громадян\~України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України. Установивши при розгляді справи, що Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, у 2019 та 2020 р. статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позову. Вказана позиція узгоджується із практикою ВС викладеної у постановах №№ 398/3100/16, 201/1158/16. За відсутності підстав для стягнення коштів на компенсаційних рахунках позивача, підстави для стягнення процентів, 3% річних, індексу інфляції, пені, збитків та моральної шкоди - відсутні, враховуючи їх похідний характер. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що до спірних відносин не застосовуються положення ЦК України про банківський вклад, що виходить із роз`яснень Верховного суду України від 15.03.1999 року №1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». При цьому посилання позивача на положення ст.ст. 509, 526, 610 ЦК України, якими врегульовані положення щодо правових наслідків порушення зобов`язання, щодо банківського вкладу не регулюють спірні відносини між сторонами, оскільки у даному випадку мова йде не про відповідальність за невиконання чи неналежне виконання укладеного між вкладником та Банком договору, а про повернення відновлених в установленому порядку заощаджень. Оскільки судом не встановлено порушення банком прав позивача, то відсутні також підстави для стягнення на її користь моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed