Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по провулку Новий, № 22 в м. Болграді Одеської області. Позивач посилається на те, що він є власником зазначеного житлового будинку. Відповідач [PERSON] була зареєстрована у належному йому - позивачу будинку 12 квітня 1990 року з його - позивача згоди після реєстрації шлюбу між ним - позивачем та відповідачем. Вони з відповідачем проживали разом до 2002 року, після чого відповідач виїхала за межі України на заробітки. З 2002 року по теперішний час відповідач не проживає у вищезазначеному будинку. 23 грудня 2009 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Реєстрація відповідача в зазначеному будинку є перешкодою в розпорядженні належним йому - позивачу нерухомим майном. Тому він вимушений звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі в судовому засіданні та задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст. 74 ч.9 ЦПК України шляхом розміщення оголошення в газеті «Одеські вісті» № 56(4879) від 19 липня 2016 року, причину неявки до суду не повідомила, заперечення проти позову не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Житловий будинок по провулку Новий, № 22 в м. Болграді Одеської області належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого 17 листопада 1999 року державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області по реєстру за № 5268 (а.с.3) та договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 16 січня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області , по реєстру за № 141 (а.с.4). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу з позивачем та за згодою колишнього власника будинку - матері позивача [PERSON] , яка померла 08 лютого 1998 року, була зареєстрована у вказаному житловому будинку 12 квітня 1990 року, що підтверджується домовою книгою на цей будинок (а.с.6-8), адресною довідкою Болградського РС ГУДМС України в Одеській області № 1724 від 29.05.2016 року (а.с. 15). Тобто судом встановлено, що відповідач вселилась у зазначений будинок на правах члена сім"ї власника будинку. Судом також встановлено , що у 2002 році відповідач виїхала за межі України на заробітки та з цього часу у спірному будинку не проживає. 23 грудня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.5). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідач [PERSON], яка є колишньою дружиною позивача, у спірному будинку, який на теперішній час належить на праві власності позивачу, зареєстровна, але фактично в будинку не проживає з 2002 року. За викладених обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у вказаному будинку без поважних причин подан один рік, суд відповідно до вимог ст. 405 ЦК України вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved