Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном. Просила суд встановити порядок користування спільним частковим майном - легковим автомобілем НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] між співвласниками: [PERSON] та [PERSON] : - січень,березень, травень, липень, вересень, листопад місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном, вищезазначене майно і правовстановлюючий документ- свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , знаходяться в користуванні і перебуває за місцем реєстрації - [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , [ADDRESS] ; - лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном, вищезазначене майно і правовстановлюючий документ - свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , знаходяться в користуванні і перебуває за місцем реєстрації [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , [ADDRESS] - до моменту спільного продажу або придбання [PERSON] 1/2 частки [PERSON] легкового автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] .; стягнути з [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.( сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок); стягнути з [PERSON] суму за надання правничої допомоги в розмірі - 1000,00 грн.( одна тисяча гривень). 02 листопада 2020 року ухвалою суду було прийнято до провадження уточнені позовні вимоги [PERSON] , що складаються з наступного: зобов"язати [PERSON] надавати транспортний засіб легковий автомобіль НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] та правовстановлюючі документи на транспортний засіб [PERSON] - в січень, березень, травень, липень, вересень, листопад місяць кожного року з моменту набрання законної сили рішення суду про встановлення порядку користування спільним майном. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Зі згоди позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що відповідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року було визнано договір купівлі - продажу автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року виписку, державний номер [NUMBER] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 жовтня 2015 року недійсним в 1/2 частки в спільній сумісній власності подружжя (а.с.13-15). Відповідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року було визнано за [PERSON] , право власності на 1/2 частину автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , що зареєстрований на ім`я [PERSON] в порядку розподілу спільно нажитого майна подружжя.(а.с.16-18). 21 липня 2017 року продавець вище зазначеного автомобіля - [PERSON] незаконно заволодів та добровільно не повернув автомобіль. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року було витребувано автомобіль марки НYUNDAI ACCENT, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 15 жовтня 2015 року, із чужого незаконного володіння [PERSON] , яке набрало законної сили після розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - 13.09.2018 року. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріалами справи підтверджується, що спірне майно - названий автомобіль зараз знаходиться в володінні відповідача [PERSON] , чим порушені права позивача та закон. Статтею 41 Конституції України визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч.І ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та. місце знаходження майна. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, своїми діями відповідач - [PERSON] позбавила права володіння та користування [PERSON] належним майном - 1/2 частки автомобіля НYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] . Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивачем було реалізовано своє право на доказування і одночасно виконано обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторона відповідача в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Таким чином вимоги позовної заяви про встановлення порядку користування спільним майном ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Матеріали справи містять квитанцію від 20 вересня 2019 року про сплату [PERSON] судового збору у розмірі 768 гривень 40 копійок(а.с.2) та копію квитанції до прибуткового касового ордера №41 від 23.09.2019 року про оплату [PERSON] правової допомоги у розмірі 1000 гривень 00 копійок(а.с.22). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір та оплата послуг правової допомоги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved