Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини . В позові зазначила, що 04 березня 2006 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб в Хороцівській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №02. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спершу їх шлюбні відносини складались нормально, але з часом стали змінюватися в гіршу сторону. Відповідач часто перебуває в службових відрядженнях і це створює в їх стосунках певний дискомфорт . В останній раз, як відповідач перебував у відрядженні, у неї змінилися життєві плани, після чого вона з відповідачем не підтримує стосунки на протязі трьох місяців. Бажає створити нову сім"ю з іншим чоловіком і має намір виїхати за межі України, так як майбутній чоловік іноземець і в силу специфіки його характеру та життєвої позиції він не хоче її з дитиною. Їх сім"я з відповідачем остаточно перестала існувати, на примирення не згідна, шлюб розривається вперше. Крім того вважає, що відповідач є добрим батьком, матеріально забезпечений, який бажає виховувати їх спільну дочку [PERSON],[INFO], на підставі чого просить за їх спільною згодою залишити проживати дитину із відповідачем. Просить суд задовольнити її вимоги. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і посилаючись на вказані обставини, просить шлюб розірвати і залишити дитину проживати із батьком, зважаючи на їх домовленість про це, та відсутність між нею та відповідачем спору про місце проживання дитини. На примирення не згідна Відповідач і його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю і не заперечували проти розірвання шлюбу та у визначенні місця проживання дитини з відповідачем. На примирення не згідний. Дитина в даний час проживає з ним. Заслухавши сторони,представника, дослідивши докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Вирішуючи цей спір суд виходить із норм чинного законодавства України, якими регулюється порядок розірвання шлюбу. В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами 04 березня 2006 року був укладений шлюб, зареєстрований у виконкомі Хороцівської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №02. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO]. Сторони визнають ті обставини, що вони спільно не проживають більше трьох місяців і не підтримують сімейних стосунків, що у відповідності до вимог ст.61 ЦПК України окремому доказуванню не підлягає. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. А відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Статтею 174 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов і в цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зважаючи на встановлені обставини і правовідносини, суд знаходить, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу між сторонами, підлягають задоволенню. На примирення сторони не погоджуються, тому на думку суду дана сім"я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім"ї буде суперечити інтересам сторін, оскільки відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи вимогу позивача про залишення проживання дитини із батьком, то суд виходить із того, що відповідності до вимог ст.ст.160- 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а в суді вирішується тільки спір між батьками з цього питання, якщо вони проживають окремо. Статею 3 ЦПК України встановлено , що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що сторони дійсно проживають окремо, але спору між ними з приводу місця проживання їх дитини немає. Згідно ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків обо одного із них, з ким вона проживає. З огляду на це, та внаслідок відсутності спору про місце проживання дитини, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про залишення дитини на проживання із батьком.

Outcome: partial