Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач у лютому 2015 року звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Чернівці» про визнання дій незаконними, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилався на те, що наказом від 06.07.2007 року його було прийнято на посаду вантажника багажу відділу маркетингу та організації перевезень КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці». В подальшому згідно наказу №65 о/с від 23.11.2011 року був призначений на посаду вантажника багажу комерційного відділу і організації перевезень. 13.10.2014 року наказом №55 о/с по підприємству позивача було звільнено з займаної посади за згодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України. Проте, відповідач ні в день звільнення, ні згодом не видав позивачу належно оформлену трудову книжку, не провів з ним розрахунок та не сплатив належні позивачу кошти. Так, позивач вказує, що заборгованість підприємства по заробітній платі перед ним складає 7090 грн. 94 коп. Зазначену суму по даний час йому виплачено не було з мотивів відсутності грошових коштів. Також вказував на те, що з моменту звільнення та по час подання уточнюючих позовних вимог позивачу було затримано належні при звільненні кошти тривалістю 121 днів. Розмір середньоденний заробітної плати за підрахунками становить 60 грн. 30 коп. Таким чином попередній розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку виходить з добутку часу затримки - 121 день та середньоденної заробітної плати - 60 грн. 30 коп. що складає 7296 грн. 30 коп. Остаточно позивач просив суд: -визнати незаконними дії КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» щодо зміни істотних умов праці із встановленням неповного робочого часу позивачу, працюючому на посаді вантажника багажу комерційного відділу і організації перевезень за наказами «Про встановлення неповного робочого часу на квітень 2013 року» від 29.03.2013 року №1.6-50 та іншими по день звільнення; -стягнути на користь позивача з КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» несплачену заробітну плату в якості розрахунку при звільненні в сумі 7090 грн. 94 коп.; -стягнути на користь з КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7296 грн. 30коп. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшла заява, в даній заяві просить суд справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився. Від нього до суду надійшла заява, в якій просить суд позов задовольнити частково, стягнути з КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» заборгованість по заробітній платі в сумі 7625 грн. 20 коп. та заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1507 грн. 50коп, в решті позову просить суд відмовити. Також просить суд розглядати справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] 06.07.2007 року було прийнято на посаду вантажника багажу відділу маркетингу та організації перевезень КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці». В подальшому згідно наказу №65 о/с від 23.11.2011 року був призначений на посаду вантажника багажу комерційного відділу і організації перевезень. Зазначені обставини підтверджуються копією його трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи (а.с.7). Наказом №55 о/с 13.10.2014 року по підприємству позивача було звільнено з займаної посади за згодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.7,13). Також судом встановлено, що відповідач 29.03.2013 року видав наказ №1.6-50, згідно якого призупинив з 01.04.2013 року виплату працівникам КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» всіх доплат встановлених Галузевою угодою і Колективним договором, здійснювати оплату тільки за посадовий оклад і вислугу років та встановив на квітень 2013 року для заступників директора, начальників відділів та служб КП "Міжнародний аеропорт "Чернівці", робочий час у розмірі 40% від місячної норми робочого часу - 70,0 год.,а для працівників інших категорій робочий час в розмірі 50% від місячної норми робочого часу - 87,5 год., зокрема і для позивача. Головного бухгалтер а зобов'язано здійснювати нарахування заробітної плати згідно встановлених посадових окладів за фактично відпрацьований час (а.с.44). Судом також встановлено, що дія наказу № 1.6-50 від 29.03.2013 року «Про встановлення неповного робочого часу на квітень 2013 року» позивачем продовжена по жовтень 2014 року наказами по підприємству та з 01.01.2014 року норма робочого часу підлягала постійному коригуванню (а.с.45-62). Положеннями Галузевої угоди на 2010 - 2012 роки між Міністерством транспорту та зв'язку України, Фондом державного майна України, Асоціацією "Аеропорти України" цивільної авіації та профспілками працівників цивільної авіації України, яка згідно п. 2.11.1 діє до укладання нової такої Угоди, передбачено також окрему гарантії і компенсації працівникам. Так п. 4.8, 4.10 вказаної Угоди на роботодавця покладено наступні обов'язки: - вживати заходів щодо недопущення звільнення працівників з ініціативи власника, перед якими не погашена заборгованість із заробітної плати та інших виплат; - за працівниками, які працюють в режимі неповного робочого часу, зберігаються права, пільги та гарантії, передбачені колективними договорами. В галузі оплати праці сторони домовились згідно п. 5.3 Угоди встановити мінімальну тарифну ставку (посадовий оклад) робітника першого розряду у розмірі не менш 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Величина тарифних ставок за кожним із розрядів 6-ти розрядної тарифної сітки визначається в діапазоні 1-1,95 (1 р. - 1,0; 2 р. - 1.15; З р. -1.32; 4 p.- 1,51; 5 p.- 1,72; 6 p.-1,95). При цьому згідно умов п. 6.4 Угоди сторони домовились узгоджувати з профспілковою стороною будь-які зміни тривалості робочого дня (тижня), режиму праці і відпочинку на підприємстві, в окремих підрозділах, для категорій або окремих працівників та попереджувати працівників про такі зміни за два місяці до їх запровадження (крім екстремальних випадків). Аналогічними є умови Колективного договору КП «Міжнародний аеропорт «Чернівці» на 2014-2015 роки від 05.06.2014 року. Згідно п. 5.1.1. вказаного вище договору сторони домовилися встановити мінімальну тарифну ставку (посадовий оклад) робітника першого розряду у розмірі не менш 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Величина тарифних ставок за кожним із розрядів 6-ти розрядної тарифної сітки визначається в діапазоні 1-1,95 (1 р. - 1,0; 2 р. - 1.15; З р. -1.32; 4 p.- 1,51; 5 p.- 1,72; 6 p.-1,95) (а.с.66). Також відповідно до п. 6.1 Колективного договору сторони домовились узгоджувати з профспілковою стороною будь-які зміни тривалості робочого дня (тижня), режиму праці і відпочинку на підприємстві, в окремих підрозділах, для категорій або окремих працівників та попереджувати працівників про такі зміни за два місяці до їх запровадження (крім екстремальних випадків) (а.с.68). У відповідності до вимог ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» та ст. 18 КЗпП України умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали, та на всіх працівників таких підприємств. З огляду на викладені положення галузевої угоди, колективного договору та законодавства про працю накази «про встановлення неповного робочого часу на квітень 2013 року» від 29.03.2013 року №1.6-50 та за іншими датами є незаконними, оскільки не доводяться до працівників за два місяці до їх прийняття, а також в зв'язку з невідповідністю строку на який може встановлюватися неповний робочий день умовам колективного договору діючого на підприємстві і обмеженням у виплаті доплат і надбавок, які встановлені галузевою угодою і колективним договором. Таким чином, по теперішній час відповідачем позивачу не сплачено заробітну плату за останні місяці роботи і не проведено розрахунок при звільненні із мотивацією відсутності грошових коштів, занижено розмір моєї заробітної плати і незаконно проведено зміну істотних умов праці із встановленням неповного робочого часу без згоди позивача. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 було надано офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 1 цього Кодексу та роз'яснено, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як було встановлено судом при звільненні [PERSON] Комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт «Чернівці» не було проведено розрахунку, що підтверджується довідкою № 31 від 31.03.2015 року, виданою відповідачем, з якої вбачається, що заборгованість по заробітній платі підприємства перед колишнім працівником [PERSON] становить 7090 грн. 94 коп. (а.с.83). Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд також враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у п.20 постанови №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь не виплаченої при звільненні заробітної плати у розмірі 7090 грн. 94 коп. та середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 7296 грн. 30 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що проведений позивачем розрахунок середнього заробітку за весь час затримки при звільненні відповідачем будь-якими доказами спростований не був. Як було встановлено судом, підприємством було порушено право працівника на отримання в день звільнення всіх сум, що належали йому. Таким чином, суд вважає встановленим факт порушення законних прав позивача у сфері трудових відносин.

Outcome: approved