Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з нею - матір'ю [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та в обґрунтування позову зазначила, що 17 вересня 2011 року було зареєстровано шлюб з відповідачем, від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з відповідачем та його батьками. З 01 січня 2016 року з відповідачем шлюбні відносини припинили , проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає , що шлюб містить формальний характер і підлягає розірванню. У зв'язку з тим, що тимчасово виїжджала за кордон, син залишився проживати з батьком, по приїзду з сином бачитись не дають, чим позбавляють її участі у спілкуванні і вихованні сина, змушена була викликати представників кримінальної поліції у справах неповнолітніх Кіровоградського МВ ВП ГУ НП у Кіровоградській області, а також звернулася до служби у справах дітей в особі Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про порушення її прав, а тому просить задовольнити позов . В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково в частині розірвання шлюбу , подав зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з ним, оскільки відповідач тривалий час знаходилася за кордоном, не утримувала дитину та не займалася його вихованням. Після повернення в м. Кропивницький відповідач безперешкодно спілкується з дитиною, але син категорично відмовляється від спілкування, дуже сильно плаче, не хоче залишатися з матір'ю. У зв'язку з такими обставинами звернувся до служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради з заявою про надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ним. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини було прийняте рішення вважати за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір'ю, [PERSON] До прийняття судом рішення про визначення місця проживання дитини з метою налагодження контакту матері з сином, встановлений порядок зустрічей матері з сином через день з 16.00 до 19.00 та 10.00 щосуботи до 10.00 щонеділі, який сторони виконують. За цей тривалий час спілкування з матір'ю, дитина почала звикати до матері, але визначення її місця проживання з мамою де разом з нею проживають її старша донька , сестра з дітьми буде суперечити інтересам дитини, а тому просить задовольнити зустрічний позов повністю, а в задоволенні позову позивачки відмовити. Представник Служби у справах дітей підтримала висновок служби щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 17.09.2011 року (а. с. 20). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 9). Згідно довідки № 254 від 04.10.2017 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були зняті з реєстрації 26.01. 2017 року (а. с. 88). Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не припускається. Відповідно до ст. 19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини». Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї». Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Позивач звернувся до служби у справах дітей та суду згідно ст. 159 СК України відповідно до якої , якщо той з батьків, з ким проживають діти, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представників покази свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову [PERSON] частково в частині розірвання шлюбу, оскільки на час винесення рішення у справі сторони не дійшли спільної думки щодо можливості збереження сім'ї. При цьому, сторони за час розгляду справи в суді належним чином виконували висновок Служби у справах дітей щодо зустрічей матері з дитиною для налагодження контакту дитини з матір'ю, проходили курс психодіагностики та психокорекційної роботи з дитиною в Центрі психології та розвитку, виконували рекомендації даного Центру, що свідчить про зацікавленість батьків , їх активну участь у соціальному житті сина. Висновок Центру містить зазначення, що батьки поміняли внутрішнє ставлення та поведінку щодо прагнень у вихованні сина. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку , що обоє батьків належним чином, на час винесення рішення у справі, виконують батьківські обов'язки щодо участі у вихованні дитини , батько не чинить перешкод матері у спілкуванні з дитиною, у зв'язку з чим мати з'явилася в житті дитини, Службою у справах дітей прийнято рішення вважати за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю. Але , враховуючи вищевикладене та висновок Центру психології , суд дійшов висновку, що процес налагодження контакту матері з сином не завершено, дитина має звикнути до появи в його житті матері , її місця проживання, різка зміна місця проживання дитини, при тому, що у дитини сформований чіткий образ батька і опори в його особі не відповідатиме рекомендаціям психологів та не відповідатиме інтересам дитини. При прийнятті рішення, суд також враховує, той факт , що з матір'ю та її старшою дитиною в одному житлі проживають і інші особи її сестра та діти , що позбавляє дитину можливості в повній мірі відчути модель сім'ї та участі матері в його житті. Враховуючи зазначене , суд дійшов висновку щодо доцільності, саме на даний час, залишення дитини за місцем її постійного проживання , визначивши місце проживання дитини з батьком. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а тому зустрічний позов підлягає задоволенню. Судові витрати залишити по фактично понесеним сторонами.

Outcome: partial