Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 03.08.2012 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого вона передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 20 000 євро, які відповідач зобов»язалася повернути в строк до першої вимоги. 11.06.2018 року вона надіслала письмову вимогу відповідачу про повернення отриманої позики. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовилася повернути позичені кошти за договором позики, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд про стягнення з відповідача на її користь 612 400.00 грн. а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6 124.00 грн. Ухвалою судді від 09.07.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. В судове засідання представник позивача не з»явився, надіславши письмову заяву в якій в повному обсязі підтримав вимоги позову та просив суд про їх задоволення. Не заперечував проти заочного розгляду справи і постановлення судом заочного рішення. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Судові повістки відповідачу направлялись за її зареєстрованим у встановленому порядку місцем знаходження, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 03.08.2012 року було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого вона передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 20 000 євро, які відповідач зобов»язалася повернути в строк до першої вимоги. 11.06.2018 року позивач надіслала письмову вимогу відповідачу про повернення отриманої позики. В зв»язку з тим, що в добровільному порядку відповідач відмовилася повернути позичені кошти за договором позики, позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила суд про стягнення з відповідача на її користь 612 400.00 грн. а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6 124.00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає другій стороні ( позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Вищевказаний договір позики від 21.04.2013 року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Як вбачається з умов договору позики, відповідач у справі отримала в користування від позивача суму в розмірі 20 000 євро, що згідно курсу НБУ станом на 26 червня 2018 року згідно курсу НБУ складає 612 400 грн., які і підлягають стягненню з неї на користь позивача. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved