Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

Позивачі [PERSON]І та [PERSON], що також діє в своїх інтересах та в інтересах інваліда дитинства [PERSON], звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування жилим будинком №32 по вул. Макіївська в м. Маріуполі, яким просили виділити їм в користування жилі кімнати 1-3, площею 6,3 кв.м, 1-2, площею 14,3 кв.м та 1, площею 8,75 кв.м, а інші залишити відповідачці; зобовязати [PERSON] не перешкоджати їм обладнати виділену площу додатковим газовим опалювальним пристроєм. Заявлені вимоги обґрунтували тим, що у спірному будинку постійно проживають та зареєстровані як члени сімї колишнього власника [PERSON], який був рідним батьком померлого чоловіка [PERSON] Відповідачка зареєстрована за іншою адресою, а у спірний будинок вселилася лише у 2001 році, після укладення [PERSON] у 1994 році договору дарування будинку на її користь. З того часу відповідачка встановила власний порядок користування будинку, який їх не влаштовує та перешкоджає користуватися в повному обсязі комунальними послугами, а також обладнати частину будинку, де вони проживають, додатковим опалювальним пристроєм, що порушує їх права та законні інтереси. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що вона є власником спірного домоволодіння на підставі договору дарування від 01.08.1995 року, укладеного її рідним батьком [PERSON], який у 1999 році помер. Після його смерті, без її згоди, у домоволодіння вселився її рідний брат - [PERSON] разом з дружиною та дітьми, що є позивачами за первісним позовом. 13 жовтня 2011 року її брат [PERSON] помер. На її вимогу члени його родини відмовились виселитися з будинку та продовжують проживати в ньому до теперішнього часу, посилаючись на свою реєстрацію у домоволодінні. Оскільки вона є власником домоволодіння, а [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] не є членами її родини, просила суд в порядку захисту її права власності усунути перешкоди у користуванні спірним будинком, зобовязати відповідачів [PERSON], яка діє також в інтересах [PERSON], [PERSON] звільнити житловий будинок № 32 по вулиці Макіївській в місті Маріуполі від належного їм майна, передавши їм ключі, виселити останніх із домоволодіння та визнати такими, що втратили право користування ним. В суді позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на тривалий період часу проживання у спірному домоволодінні однією родиною з колишнім власником та реєстрацію за його згодою з 1988 року, як членів сімї, про що відповідачці було відомо, а тому право власності з їх боку ніяким чином не порушується. Після смерті її чоловіка [PERSON] вони від відповідачки отримали в січні 2015 року телеграму з вимогою виселитися з будинку, однак іншого житла вони не мають, а її дитина [PERSON] є інвалідом І групи безстроково, спільно несуть витрати по сплаті комунальних послуг, підтримують свою частину будинку у належному стані, а тому позовні вимоги [PERSON] вважають необґрунтованими. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] просили у задоволенні основного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на його безпідставність. Зустрічний позов просили задовольнити, обґрунтовуючи вимоги правовими нормами, що захищають права власності в частині користування та розпорядження належним майном. Представник третьої особи за первісним позовом ПАТ з газопостачання та газифікації Маріупольгаз в судове засідання не з?явився, направивши на адресу суду письмові пояснення, з яких слід, що у спірному будинку є технічна можливість для встановлення додаткового газового опалювального приладу за умови розроблення проектної документації на його установку. Також для цього потрібно укласти договір з ПАТ «Маріупольгаз» на поставку природного газу. (а.с.33, 48) Представник третьої особи за зустрічним позовом - органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради, в судове засідання не з?явився, надаши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому просив при ухваленні рішення враховувати інтереси недієздатного [PERSON]. Вислухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог за основним позовом та обґрунтованість зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння № 32 по вул. Макіївській в місті Маріуполі, на підставі договору дарування, укладеного 01 серпня 1995 року між нею та [PERSON], що посвідчений державним нотаріусом другої Маріупольської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-2405. Право особистої власності [PERSON] на вказане домоволодіння зареєстроване на підставі договору у Ждановському бюро технічної інвентаризації 17.03.1998 року (а.с. 73-74). З копії облікової книги для прописки громадян вбачається, що у спірному домоволодінні на час розгляду справи проживають та зареєстровані [PERSON] з 04.09.1993 року постійно, її донька [PERSON] та син [PERSON], і відповідачка за первісним позовом [PERSON], що також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні (а.с. 6-10, 14-17, 54). Також з записів у обліковій книзі для прописки громадян вбачається, що в будинку з 23.07.1986 року був зареєстрований [PERSON], з яким відповідачкою [PERSON]було укладено шлюб 09.01.1988 року, та який згідно свідоцтва про смерть 07.10.2011 р. помер (а.с. 7, 28). З матеріалів справи встановлено, що на час реєстрації [PERSON], та його дружини [PERSON] власником домоволодіння був його батько - [PERSON], який 02.07.1999 року помер (а.с. 24-25, 27). Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім?ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім?ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім?ї власника житлового будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім?ї на користування цим будинком. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під час судового розгляду встановлено та визнано сторонами, що у належному [PERSON] на праві власності будинку мешкають дві окремі родини родина [PERSON] та родина [PERSON], які не пов?язані між собою спільним побутом та не ведуть разом спільне господарство, кожна з родин має свій окремий бюджет і самостійно веде своє господарство. Тому, виходячи з положень ст..64 ЖК України, позивачі за основним позовом [PERSON] та [PERSON] не відносяться до членів сім?' власника будинку [PERSON]. При цьому, під час судового розгляду справи встановлено, що проживання сім"ї Нжниковських в будинку [PERSON] та користування належною [PERSON] на праві власності земельною ділянкою створює перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні належним їй будинком та земедбною ділянкою. До того ж, [PERSON] категорично відмовляється надавати документи для оформлення субсидії [PERSON], яка отримуючи мінімальну пенсію за віком, не має можливості навіть утримувати належне їй майно та сплачувати комунальні послуги. Приймаючи до уваги наведені норми законодавства та враховуючі встановлені судом обставини, а саме, що з 1995 року власником спірного домоволодіння є відповідачка [PERSON], а позивачі за первісним позовом не є членами її сім?ї та вселилися до спірного домоволодіння і були зареєстровані за адресою: [INFO] як члени сім?ї колишнього власника [PERSON], який був рідним батьком [PERSON] та [PERSON], тобто, як дружина та діти рідного сина власника, який на час розгляду справи помер, суд приходить до висновку про припинення прав користування будинком позивачами за первісним позовом та відсутність законних підстав для задоволення заявлених до [PERSON] позовних вимог. Посилання позивачів за основним позовом на положення ст..156 ЖК України в частині того, що припинення сімейних відносин із власником житла не припиняє право користування жилим приміщенням членами його родини, є в даному випадку неспроможним, оскільки вимоги ч.4 ст.156 ЖК встановлюють правовідносини між власником житла та членом його сім?ї, та не регламентують житлові правовідносини між новим власником та членом сім?ї попереднього власника. Наведені обставини є також підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки матеріли справи свідчать, що [PERSON], як власнику, з боку позивачів дійсно завдаються перешкоди у користуванні належним їй житлом та на її вимогу виселитися з будинку останні добровільно відмовились (а.с. 29-30, 76-77), а тому суд вважає, що її права на належне на праві власності житло потребують захисту та приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в повному обсязі, приймаючи рішення про визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, їх виселення та зобовязання останніх звільнити жилий будинок від належного їй майна та передати ключі власнику [PERSON] При цьому суд вважає, що відсутність у відповідачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та наявність у відповідача у [PERSON] статусу недієздатної особи, що обумовлено інвалідністю не є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову, як і показання допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], зміст пояснень яких суттєво на обставини, що мають значення для справи не впливають. На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 379, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved