Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з даним позовом вказуючи, що 07 травня 1996 року вони отримали свідоцтво № 879 про право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки, яка видана Іршанською селищною радою, за вказаною адресою зареєстровані він з дружиною, син - [PERSON] його бувша дружина - [PERSON] та внуки - [PERSON] та [PERSON]. З грудня 2014 року відповідач відсутня за місцем реєстрації і проживає в [INFO], а зобовязання щодо оплати комунальних послуг і по догляду за квартирою виконують вони. На даний час відповідач з їх сином розлучені, вона має іншу сім'ю, добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляється. Відповідач не проживає більше року в будинку № 13 кв. 10 по вул. Гулія смт. Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області, а тому безпідставно знаходиться на реєстраційному обліку. Позивачі просять суд визнати , що [PERSON] втратила право користування житлом за адресою [ADDRESS]. Відповідач зверталась в суд з зустрічним позовом вказуючи, що 12.03.2002 року вона з [PERSON] зареєструвала шлюб в Іршанській селищній раді, актовий запис № 6. В цю квартиру вона вселилась за згодою відповідачів та їх бажанням, як невістка. З цього часу батьки передали їм цю квартиру для проживання, а самі переїхали жити в с. Малені Коростенського району Житомирської області. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка - [PERSON] [INFO] та син - [PERSON] [INFO]. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 24.12.2013 року їх шлюб розірвано. Дітей - [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з нею. Після розірвання шлюбу батьки вигнали її з дітьми з вказаної квартири, замінили на дверях замок, вона не змогла потрапити та проживати в цій квартирі. Добровільно вона не залишала квартиру, а була змушена залишити її під тиском позивачів. Відповідач просить суд відмовити в позові [PERSON] та [PERSON] до неї про втрату права користування квартирою № 10 по вул. Гулія 13, смт. Іршанськ, Володарсько-Волинського району Житомирської області за безпідставністю; вселити її та її неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] - 2 - Сергійовича [INFO] в квартиру [ADDRESS] Ухвалою суду 19 травня 2016 року первісний та зустрічний позови об'єднані в одне провадження. Позивач-відповідач 1 в судовому засіданні первісний позов підтримав, зустрічний не визнав та пояснив, що в грудні 2014 року відповідач-позивач не захотіла жити з його сином, сказала що їде від них, самовільно залишила квартиру, ключі від квартири віддала сину, приїхали її батьки забрали речі і вона стала проживати в [INFO] разом з батьками. Весною 2015 року відповідач-позивач переїхала в Іршанськ, зняла квартиру де проживає до даного часу. Декілька раз відповідач-позивач приходила в квартиру і забирала свої речі, які залишились, при цьому жодного разу не говорила вселитись в дану квартиру. Він не заперечує, щоб у квартирі проживали його внуки [PERSON] та [PERSON] Представник позивачів-відповідачів 1, 2 в судовому засіданні первісний позов підтримав, зустрічний не визнав та пояснив, що сімейні відносини з сином власників квартири відповідач-позивач припинила, вона добровільно залишила квартиру, забрала свої речі, наданий акт обстеження матеріально-побутових умов не є належним доказом. Відповідач-позивач первісний позов не визнала, зустрічний підтримала та пояснила, що вона з бувшим чоловіком проживала в квартирі після укладання шлюбу, зі згоди власників її прописали. Батьки чоловіка проживали в [INFO]. В грудні 2013 року шлюб між ними було розірвано, дітей залишили проживати з нею. Після розірвання шлюбу проживала в квартирі один рік. В грудні 2014 року чоловік прийшов п'яний, вчинив сварку і вона з дітьми забрала частину речей і поїхала проживати до своїх батьків в с. Чоповичі Малинського району. В травні 2015 року переїхала проживати в смт. Іршанськ, де зняла квартиру. Разів чотири приходила в квартиру, її пускав бувший чоловік і вона забирала свої речі. Зверталась з вимогами до позивачів-відповідачів про вселення в квартиру. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, Іршанська селищна рада у своєму листі зустрічний позов підтримує, справу просить розглядати без їх участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] в грудні 2014 року сама залишила квартиру [ADDRESS] , так як неодноразово висловлювалась, що не буде проживати з бувшим чоловіком [PERSON], який її не влаштовував, з квартири її ніхто не виганяв, а вони були шоковані, що [PERSON] забрала дітей з школи та дитячого садочку. Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає за слідуючих підстав. Стаття 47 Конституції України\~гарантує кожному право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але і можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Положення п.1 ст.8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. Згідно\~ст.155 ЖК України\~жилі будинки (квартири ), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст.150 ЖК України, ст.ст.317,383ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише із підстав , передбачених законом Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16,\~319,\~321\~ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Дана постанова Верховного Суду України згідно вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. - 3 - У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом разом з ним. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже , зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що позивачам-відповідачам відповідно до свідоцтва про право власності на житло №879 від 07.05.1996 року на праві власності належить квартира № 10 по вул Гулія 13 в смт. Іршанськ Володарсько-Волинського району Житомирської області та вони зареєстровані в даній квартирі з 02.06.1977 року, відповідач-позивач зареєстрована в даній квартирі з 22.05.2003 року. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 24 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дітей залишено проживати з матір'ю. Після розірвання шлюбу відповідач-позивач продовжувала проживати в [INFO] до грудня 2014 року і після чергової сварки з бувшим чоловіком забрала частину особистих речей та разом з дітьми виїхала проживати до своїх батьків в с. Чоповичі Малинського району. В травні 2015 року відповідач-позивач зняла квартиру в смт. Іршанську та разом з дітьми проживає в найманій квартирі до даного часу. Після залишення квартири у грудні 2014 року відповідач-позивач неодноразово приходила в дану квартиру та забирала особисті речі. Позивачі у своїх позовних вимогах не ставлять питання про втрату права користування житлом неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Вказані обставини підтвердили сторони в судовому засіданні. З часу залишення квартири - грудень 2014 року до часу отримання позовної заяви про втрату права користування житлом - лютий 2016 року, а це більше одного року, відповідач-позивач не вживала ніяких заходів щодо збереження або захисту свого права на проживання у спірній квартирі. З заявою до правоохоронних органів та місцевого самоврядування щодо подальшого проживання в даній квартирі не зверталась, позов до суду про усунення перешкод у користуванні житлом не подавала, питання щодо вселення у спірну квартиру не порушувала. Посилання останньої, що вона зверталась з вимогами до позивачів-відповідачів про вселення в квартиру не підтверджено доказами відповідно до ст.60 ЦПК України. Відповідач-позивач в судовому засіданні не довела та не надала суду належних та допустимих доказів, що вона примусово була позбавлена права користування житлом та приймала заходи щодо збереження та захисту свого права на проживання в даній квартирі. Викладені обставини свідчить про втрату інтересу відповідача-позивача щодо даного житла . На даний час відповідач - позивач не є членом сім'ї власника квартири, не проживає в даній квартирі більше року, позивачі-відповідачі позов про вселення в квартиру не визнають, тому не має права на користування вказаним житлом. За викладених обставин позов про втрату права користування житлом є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а позов про вселення в квартиру є безпідставним та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача-позивача на користь позивачів- відповідачів судові витрати у виді судового збору в сумі 551, 20 грн.

Outcome: approved