Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У квітні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 06.02.2010 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 121. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що не проживає з Відповідачем однією сім'єю, не ведуть спільного господарства з 2010 року, не підтримують шлюбних відносин з січня 2014 року. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без участі позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги. Встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06.02.2010 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 121. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Як зазначає Позивач, вона з Відповідачем не проживає однією сім'єю, не ведуть спільного господарства з 2010 року, не підтримують шлюбних відносин з січня 2014 року, спору щодо поділу спільного сумісного майна між подружжям не має. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, з обставин, які склалися на даний час між сторонами, дійсні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що сім'я між позивачем та відповідачемфактично розпалася, збереження сім'ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім'ю не можливо. Суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 18, 105, 110 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved