Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця», в якій просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію моральної шкоди, яка заподіяна [PERSON] спричиненням інвалідності за період з 2003 по 2014 роки у розмірі 11000000 грн. та покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 27 червня 2003 року, перебуваючи на останньому місяці вагітності вона була на прийомі у лікаря-гінеколога лікарні відповідача, за наслідком якого у дородовій картці позивача було зроблено запис про те, що вагітність складає 39-40 тижнів, головне передлежання плоду. 28 червня 2003 року об 00 год. 30 хв. позивач поступила до акушерського відділення та за оглядом чергового лікаря-гінеколога їй було діагностовано сідничне передлежання плоду. Після огляду позивача було направлено до родової зали, де лікарі почали стимулювати пологи. Не неодноразові прохання позивача про виклик завідуючого відділенням для проведення кесаревого розтину, оскільки плід великої ваги та знаходиться у сідничному передлежанні, черговий лікар відповіла, що дані факти не є приводом для кесаревого розтину. Через п'ять годин після початку пологів у ненародженої дитини почало знижуватися серцебиття та плід почав підійматися уверх, замість того, щоб виходити, у зв'язку із чим було викликано реанімаційне відділення та внаслідок кесаревого розтину була народжена дитина [PERSON], вагою 4 кг. Дитина тривалий час знаходилася у важкому стані, що було встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року, а також висновком експерта №403,404/12. У зв'язку з втратою часу при пологах та після них, новонароджена дитина отримала гостру гіпоксію мозку, яка вплинула на стан нервової системи, внаслідок чого дитина стала інвалідом дитинства з діагнозом дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія С80 та [PERSON] було присвоєно категорію інвалідності «дитина-інвалід підгрупи А». До критеріїв такої інвалідності відноситься ступінь втрати здоров'я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги). Зазначені критерії встановлення інвалідності та присвоєння дитині статусу дитина-інвалід свідчить про те, що [PERSON] нездатна до самообслуговування, до пересування, до орієнтації, до повного контролю своєї поведінки, має значні обмеження здатності до навчання тощо. Ці обмеження усвідомлюються дитиною та роки обізнаного життя дитини пройшли у розумінні, що вона не може самостійно пересуватися як інші діти, бути прийнятою до товариства дітей, як повноцінний учасник рівний серед інших. Позивач вважає, що моральні страждання дитина відчувала ще в утробі матері, коли почались перейми та дитина протягом семи годин відчувала задуху з кожними переймами, оскільки пуповина матері затягувалась на шиї дитини. На її думку, мозок та підсвідомість дитини відчували неймовірну тривогу та страх за своє життя. Такі страхи не зникають безслідно та виливаються у комплекси, з якими дитина живе потім усе життя. Все це є безумовно моральними стражданнями, які були заподіяні невиліковною хворобою, яка спричинена некомпетентними діями працівників лікарні. На час подання позовної заяви дитині виповнилося повних 11 років, тому розмір компенсації позивач оцінює в 11000000 грн., а саме по мільйону за кожний рік страждань її дитини. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2014 року відкрито провадження по справі за даною позовною заявою та призначено попереднє судове засідання. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року провадження по справі за даною позовною заявою було закрите, оскільки з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже було постановлено рішення суду. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, скасовано ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2015 року цивільну справу було прийнято до провадження судді Тітової І.В. та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року призначено у справі судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року виправлено описку, допущену у резолютивній частині ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року, постановленої у цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, зазначивши: «Проведення експертизи доручити Київському міському бюро судово-медичної експертизи». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2016 року апеляційну скаргу державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року про відмову у зупиненні провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» про відшкодування моральної шкоди повернуто заявнику. 16 лютого 2016 року відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року про призначення у справі судово-медичної експертизи. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року цивільну справу повернуто до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для виконання вимог ст. 293 ЦПК України. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року апеляційну скаргу повернуто відповідачу. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2016 року призначено у справі судово-медичну експертизу, проведення якої доручено державній установі «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» та зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2017 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. 19 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року скасовано та справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2016 року залишена без змін. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2016 року про призначення експертизи залишена без змін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року клопотання позивача про заміну відповідача у справі в порядку правонаступництва задоволено та замінено відповідача у цивільній справі з Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця» на правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року призначено у цивільній справі судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2018 року ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року про призначення експертизи у справі залишена без змін. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2018 року поновлено провадження у цивільній справі. 06 серпня 2018 року відбувся повторний автоматизований розподіл справи. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2018 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди прийнято до провадження судді Книш А.В. та призначено судове засідання. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2018 року провадження у справі на час проведення судово-психологічної експертизи зупинено. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2019 року поновлено провадження у цивільній справі. 19 березня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення та вважає їх безпідставними. На думку відповідача, позивачем не долучено до позовної заяви жодних письмових доказів, які можуть підтвердити факт, що внаслідок начебто неправомірних дій відповідача (лікарської помилки), які призвели до невиліковної хвороби дитини [PERSON], ускладнилось її фізичне становище, а також доказів, які зможуть надати можливість встановити ступінь емоційного стану дитини, індивідуально-психологічних проявів, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості. Тому вважає, що відсутність таких доказів унеможливлює встановлення глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей дитини або позбавлення нею можливості їх реалізації, ступінь вини відповідача, якщо його вина є підставою для відшкодування. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 11000000 грн. вважають немотивованими та такими, які ґрунтуються лише на особистих емоційних переживаннях позивача, пов'язаних з ушкодженням здоров'я її дитини. 22 березня 2019 року представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якій він зазначив, що психологічний стан та моральні страждання через фізичні вади мають встановлюватись фахівцями. Висновок №778/17-25 від 14 грудня 2018 року, свідчить про те, що проведення психологічної експертизи було доручене старшому судовому експерту четвертого кваліфікаційного класу, яка має вищу освіту другого рівня за ступенем магістра, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 14.1. «Психологічні дослідження» та стаж експертної роботи з 2009 року. Зазначає, що при проведенні психологічної експертизи, експертом були враховані висновки медичної експертизи № 403, 404/12, якими раніше встановлено причинно-наслідний зв'язок між лікарською помилкою та ушкодженням здоров'я [PERSON]. За результатами психологічного аналізу наданих матеріалів, аналізу психологічної інформації, повідомленої [PERSON] та її матір'ю, а також результатами психологічних вимірів експертом встановлено, що травма, отримана дівчинкою при народженні, зруйнувала адаптивний рівень її життєдіяльності. Тобто, внаслідок отриманої родової травми були зруйновані вітальні сфери життєдіяльності [PERSON], наповнившись інтенсивно діючими стресогенними факторами. Внаслідок цього, події, які досліджуються по справі, викликали та підтримують в [PERSON] прояви інтенсивних переживань морально-етичного змісту та руйнівного характеру, тобто завдає їй моральної шкоди. Тобто вважає, що моральна шкода заподіяна [PERSON] через моральні страждання є доведеною належними доказами. Крім того, зазначив, що висновок психологічної експертизи №778/17-25 від 14 грудня 2018 року містить розрахунок розміру моральної шкоди заподіяної [PERSON], який ґрунтується на діючих методиках та науковій літературі щодо визначення розміру моральної шкоди в математичних одиницях задля визначення їх кількісного еквіваленту. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представники відповідача Філіппова Н.А. та Андрюшкевич В.А. заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Філіппова Н.А. посилалася на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, додатково зазначила, що з висновками експертизи №292/16 від 02 грудня 2016 року відповідач не погоджується, оскільки експертиза була проведена з порушенням вимог чинного законодавства, при постановленні ухвал суду представник відповідача був відсутній, а тому сторона відповідача не змогла надати свої пропозиції щодо питань, поставлених експерту, оглянути пояснення викладачів дитини, які надавалися для огляду експерту. Крім того, представник відповідача просить визнати висновок експерта №778/17-25 від 14 грудня 2018 року та №292/16 від 02 грудня 2016 року недостовірними та недопустимими доказами, оскільки висновок експерта №292/6 від 02 грудня 2016 року був здійснений в порушення встановленого чинним законодавства порядку до набрання законної сили ухвалою суду від 21 липня 2016 року, висновок експерта в повному обсязі ґрунтується на інформації, матеріалах та фактах, висвітлених експертами в своєму висновку експерта №403,404/12 від 01 лютого 2013 року, та за участі одних і тих же експертів. Щодо висновку експерта №778/17-25 від 14 грудня 2018 року представник відповідача вказала, що в даному висновку не зазначено інформації місця проведення психологічного дослідження, час та дата проведення такого дослідження, що в свою чергу викликає сумнів щодо проведення безпосереднього дослідження дитини, встановлений експертом розмір грошової компенсації є необґрунтований, оскільки не можливо зрозуміти на який саме кількісний еквівалент необхідно звернути увагу суду. Вислухавши представника позивача [PERSON], представників відповідача Філіппову Н.А. та Андрюшкевич В.А., дослідивши наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. 28 червня 2003 року народилася [PERSON], матір'ю якої вказано позивача (т.1 а.с.5). Дитина [PERSON] є інвалідом дитинства з діагнозом дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія С80 та [PERSON] було присвоєно категорію інвалідності «дитина-інвалід підгрупи А» (т.1 а.с.8-12,13, т.2 а.с.247). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2013 року по справі №2-58/11, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року залишено без змін, позовні вимоги [PERSON] до державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця», третя особа - державне підприємство «Придніпровська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з державного закладу «Дорожня клінічна лікарня» станції Дніпропетровськ ДП „Придніпровська залізниця" на користь [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 113747 грн. 98 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 400000 грн. 00 коп., а разом - 513747 грн. 98 коп. Суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між тяжким захворюванням дитини [PERSON] та діями/бездіяльністю лікарів при прийнятті пологів у [PERSON] внаслідок яких і народилася хвора дівчинка (т.1 а.с.14-21, 43-48). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до висновку експерта №403,404/12, складеного судово-медичною комісією Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», захворювання дитини [PERSON] - дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія зі стійкими важкими руховими порушеннями знаходиться в причинному зв'язку з гіпоксією плоду у інтранатальний період. До наслідків, які настали призвела гіпоксія, яка розвинулась у плода перед проведенням кесаревого розтину та посилилася під час проведення цієї операції за рахунок продовження часу, що був затрачений на вилучення дитини. Тривалий час вилучення плода був затрачений за рахунок недостатнього розрізу на матці та на проведення додаткової релаксації, що можливо було б уникнути (т.1 а.с.22-30,172-187). Згідно висновку експерта №292/16, складеного судово-медичною експертною комісією Державної установи «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», у [PERSON] має місце ураження нервової системи у вигляді дитячого церебрального паралічу, спастико-гіперкінетичної форми з вираженими важкими порушеннями руху, обмеженням пересування, самообслуговування, що виникло внаслідок гіпоксії, яка розвинулася у плода до проведення кесаревого розтину та посилилася під час проведення цієї операції за рахунок подовження часу, що був затрачений на вилучення дитини. Це обумовлено дефектами надання медичної допомоги при веденні пологів у [PERSON], а саме: не проведенням кесаревого розтину після відходження навколоплідних вод, відповідно до вимог «Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги…» затверджених наказом МОЗ України від 27 липня 1998 року №226; не проведенням достатньої релаксації та достатнього розрізу на матці, що призвело до затруднення вилучення плода та посилення гіпоксії. Таким чином, між недоліками в наданні медичної допомоги та розвитком у [PERSON] дитячого церебрального паралічу існує причинний зв'язок. Ураження нервової системи у [PERSON] складає 100% постійної втрати загальної працездатності, що відповідає тяжким тілесним ушкодженням (т.2 а.с.24-40). Відповідно до характеристики на [PERSON], яка була надана асистентом вчителя [PERSON], опорно-руховий апарат дитини був порушений при народженні, у зв'язку з чим відсутнє самообслуговування, однак присутнє бажання робити все самостійно. Через це, періодично спостерігаються психоемоційні зриви, які проявляються у вигляді агресивної поведінки. Якщо [PERSON] відчуває на собі негативне відношення від учнів та вчителів, то вона замикається у собі та важко вивести її з такого стану (т.2 а.с.243). Керівником гуртку в бібліотеці «Я все можу» [PERSON] також було надано характеристику на [PERSON], відповідно до якої зазначає, що дитина знаходиться серед однолітків, однак вона більше спостерігає, аніж спілкується через те, що погано розмовляє. Виходить у неї не дуже багато через відсутність руху та вона засмучується, коли у неї щось не виходить. Коли до неї не приділяють уваги вона починає плакати та сердитися (т.2 а.с.244). Згідно характеристики на [PERSON], яка надана вчителем дефектологом [PERSON], коли [PERSON] перебуває серед однолітків, які не проявляють до неї упередженого ставлення, вона виявляє бажання спілкуватися. Однак, через порушення мови у дитини утруднена комунікація. Вона орієнтується в побуті, однак обмеження в самообслуговуванні викликають у неї напади відчаю та зниження мотивації (т.2 а.с.245). Відповідно до характеристики, наданою супроводжуючим волонтером [PERSON], у дитини виникають емоційні зриви, коли її не приймають оточуючі. Дитина мріє, що при певних зусиллях вона стане «як інші». Усі ці фактори періодично викликають депресію, печаль та страх у дитини за своє майбутнє, що іноді викликає у неї крик, плач та вона навіть застосовує до себе фізичну силу (т.2 а.с.246). З висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи №778/17-25 від 14 грудня 2018 року вбачається, що [PERSON] має такі особливості емоційного стану, індивідуально-психологічних проявів, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок лікарської помилки, що призвела до невиліковної хвороби дитинства - дитячого церебрального паралічу, подвійної геміплегії С80, які викликали та підтримують в [PERSON] прояви інтенсивних переживань морально-етичного змісту та руйнівного (такого, що спричиняє страждання) характеру. Це ушкоджує її особистість, тобто завдає їй моральної шкоди. Страждання (моральна шкода) [PERSON] мають причинно-наслідковий зв'язок з невиліковною хворобою дитинства - дитячим церебральним паралічем, подвійною геміплегією С80. Можливий розмір грошової компенсації за завдані їй страждання може становити від 576 до 1152 мінімальних заробітних плат, прийнятих на момент винесення рішення суду (т.3 а.с.11-17). За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, у правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція винуватості заподіювача шкоди: не позивач доводить наявність вини відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Частина перша статті 1167 ЦК України визначає загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди, за наявності яких виникає відповідне зобов'язання. До них належать: моральна (немайнова) шкода, протиправна дія (бездіяльність), причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)». Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи представника відповідача щодо визнання висновків експерта №778/17-25 від 14 грудня 2018 року та №292/16 від 02 грудня 2016 року недостовірними та недопустимими доказами судом до уваги не приймаються, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Будь-яких клопотань щодо призначення у справі судових експертиз представники відповідача в судовому засіданні не заявляли, як і не надали будь-яких інших належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження своїх заперечень. Отже, в судовому засіданні вину відповідача та причинно-наслідний зв'язок між тяжким захворюванням дитини [PERSON] та діями/бездіяльністю лікарів відповідача доведено належними та допустимими доказами, а тому враховуючи завданий дитині фізичний біль та страждання, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, її душевні страждання, характер та обсяг таких фізичних, душевних та психічних страждань, яких зазнала дитина, характер немайнових втрат, які тривають все життя дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. З врахуванням перелічених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, висновків, викладених в судово-психологічній експертизі №778/17-25 від 14 грудня 2018 року, суд вважає, що необхідним та достатнім за вказаних обставин розміром грошового відшкодування моральної шкоди є 4807296 грн. (4173 (мінімальна заробітна плата установлена на 2019 рік)*1152) гривень. Розподіляючи між сторонами судові витрати судом враховується наступне. Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі 761/11472/15-ц, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (у редакції станом на час подання позову до суду - 11 серпня 2014 року) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивачем зазначена ціна позову у розмірі 11000000 грн., а тому під час подання позовної заяви позивачем повинен був бути сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн. (1218 грн. (мінімальна заробітна плата установлена на 2014 рік)*3). Позивач на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції станом на час подання позову до суду) звільнена від сплати судового збору за подання позову. Враховуючи викладене, з відповідача за на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1596,90 грн. (3654*4807296/11000000), а також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 12870 грн., що складається з суми витрат, пов'язаних з проведенням експертизи (т.2 а.с.238).

Outcome: partial