Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просила: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка становить грошову суму коштів у розмірі 417070 грн. 97 коп. Відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.06.2014 року а.с.27), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що за рішенням Березанського міського суду Київської області від 03 липня 2007 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 14 травня 2007 року до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (яке набрало законної сили). Проте, відповідач, зі своєї вини, не виконував належним чином свої вказані зобов"язання по сплаті аліментів, у зв"язку з чим, за період з 15.05.2007 року по 01.03.2014 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 40192 грн. 30 коп., з урахуванням сплачених відповідачем 6266,60 грн., а розмір неустойки (пені) виходячи з одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 15.05.2007 року по 01.03.2014 року складає суму 417070 грн. 97 коп., яку відповідач повинен сплатити позивачу на підставі вимог діючого законодавства. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Огульно заперечувала проти суми пені, не надавши розрахунків, які б підтверджували вказані заперечення. Заперечувала батьківство відповідача по відношенню до вказаної дитини. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проаналізувавши наведені дані, дослідивши всі інші матеріали справи, в тому числі: зміст рішенням Березанського міського суду Київської області від 03 липня 2007 року (копія а.с.10, автентичність якої сторонами не заперечується), а також копії: виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження, вимоги та розрахунку заборгованості за вказаними аліментними зобов»язаннями, складеного державним виконавцем за період з 15.05.2007 року по 01.03.2014 року (копії а.с.12-15, при цьому, конкретно визначених заперечень щодо відповідності їх оригіналу сторонами не надано), суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. За рішенням Березанського міського суду Київської області від 03 липня 2007 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 14 травня 2007 року до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (яке набрало законної сили). Крім того, у вказаному рішенні встановлено, що сторони ([PERSON] та [PERSON]) від спільного шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.10), і вказана обставина не підлягає доведенню відповідно до вищенаведених положень ст.61 ЦПК України. З положень ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ). З положень ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до положень ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням державного виконавця під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи. При цьому, відповідач не оскаржував дії старшого державного виконавця Хільченка Р.В. ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві щодо наданого розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними аліментними зобов»язаннями (а.с.15). Крім того, сторона відповідача не надала власного розрахунку вказаної заборгованості та щодо суми неустойки. При цьому, з наданих стороною відповідача копій фіскальних чеків вбачається, що призначення платежу - аліменти вказано лише в чеках: від 19.05.2009 року на суму 100 грн. (а.с.81), від 16.11.2009 року на суму 100 грн. та від 03.04.2009 року на суму 100 грн. (а.с.82), від 13.08.2009 року на суму 100 грн. та від 14.12.2009 року на суму 100 грн. (а.с.83), від 11.02.2011 року на суму 100 грн. (а.с.88), від 25.07.2011 року на суму 130 грн. (а.с.90), від 14.12.2012 року на суму 150 грн. та від 11.09.2012 року на суму 150 грн. (а.с.93), від 11.03.2013 року на суму 150 грн. (а.с.94), від 12.08.2013 року на суму 150 грн., від 25.05.2013 року на суму 150 грн. та від 15.04.2013 року на суму 150 грн. (а.с.95), від 10.10.2013 року на суму 150 грн. (а.с.96), що в загальній сумі вочевидь значно менше, суми - 6266,60 грн. (про фактичне отримання якої від відповідача зазначає позивач в обгрунтуванні позову), при цьому в чеках, копії яких надані стороною відповідача, відсутнє найменування відправника, а також ім»я та по батькові отримувача (як і інші його конкретно визначені реквізити), а в інших чеках відсутнє ще і призначення платежу, що не дає можливості визнати такі чеки належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене, а також, що з наданих стороною відповідача копій трудових договорів та довідок про доходи відповідача щодо фактичного їх виконання ФОП [PERSON] (а.с.99-102, 104-107, 109-114) вбачається, що вони надані за відпрацювання неповного робочого часу - лише 4 дні на місяць, в тому числі у вихідні дні - в неділю (крім довідки ПАТ «Елміз» (а.с.103), в якій вказані дані щодо отримання відповідачем грошових сум - заробітної плати, які узгоджуються з даними щодо фактичного отримання відповідачем заробітної плати за період з листопада 2011 року по січень 2012 року, які зазначені у вказаному розрахунку державного виконавця Хільченка Р.В. ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, при цьому, інших даних щодо основного міста роботи відповідачем не надано), суд вважає, встановленим, що відповідач, зі своєї вини, не виконував належним чином свої зобов"язання, встановлені за рішенням Березанського міського суду Київської області від 03 липня 2007 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 14 травня 2007 року до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (яке набрало законної сили), у зв"язку з чим, за період з 15.05.2007 року по 01.03.2014 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 40192 грн. 30 коп. (з урахуванням сплачених відповідачем 6266,60 грн.), яка встановлена у розрахунку заборгованості 5/19 (14) старшого державного виконавця Хільченка Р.В. ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві на виконання вказаного судового рішення, а розмір вказаної неустойки (пені) правильно визначений позивачем виходячи з одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 15.05.2007 року по 01.03.2014 року, і заперечення сторони відповідача з цього приводу є необгрунтованими та недоведеними, в тому числі, будь-якими розрахунками. Так, з положень ч.1 та ч.2 ст.196 Сімейного Кодексу України вбачається, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, проте - розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Крім того, відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, власні життєві потреби відповідача згідно з розміром прожиткового мінімуму, розмір вказаної заборгованості за аліментами, відсутність даних щодо конкретних збитків від її наявності, суд вважає, що розмір неустойки належить зменшити, а тому позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме належить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], неустойку (пеню) у розмірі 10000 грн., і огульне посилання сторони відповідача на матеріали виконавчого провадження - без зазначення будь-яких конкретних документів відповідного виконавчого провадження не спростовують такого висновку суду, та на думку суду направлені на затягування судового розгляду справи всупереч вищенаведеним вимогам ст.157 ЦПК України. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити. Суд вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. належить стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial