Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] про що видано свідоцтво про право особистої власності від 27 жовтня 1987 року на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 220 від 14 жовтня 1987 року. Право власності зареєстроване в Коломийському МБТІ за реєстровим № 26. Окрім нього в будинку зареєстровані його діти : [PERSON] і [PERSON] та колишня дружина - [PERSON], відповідачі по справі, які з 2011 року фактично в будинку не проживають і не несуть жодних витрат по утриманню та оплаті комунальних послуг за житло, у якому рахуються зареєстрованими. У зв"язку з виниклими обставинами, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житлом. Відповідачі, будучи належно повідомленими судом про час і місце розгляду справи по останньому відомому місцю проживання, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд до відома не поклали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку. Вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] про що видано свідоцтво про право особистої власності від 27 жовтня 1987 року на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 220 від 14 жовтня 1987 року. Право власності зареєстроване в Коломийському МБТІ за реєстровим № 26 (а.с.7). Із довідки Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району № 763 від 03 серпня 2018 року вбачається, що у даному будинку окрім позивача, зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с8). Із пояснень позивача вбачається, що його діти та колишня дружина з 2011 року в спірному житлі не проживають та не несуть жодних витрат по утриманню та оплаті комунальних послуг, їх речі в будинку відсутні. Актом обстеження № 239/02-24/05, складеним 03 серпня 2018 року комісією в складі представників Ліснохлібичнської сільської ради, встановлено, що відповідачі, в належному позивачу будинку зареєстровані, однак не проживають, їх особисті речі в ньому відсутні (а.с.9). Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] які зазначили, що відповідачі будинок позивача покинули добровільно і з того часу минуло ряд років. Знають, що даним житлом вони не цікавляться, в його утриманні участі не беруть. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що відповідачі втратили право користування житлом у будинку позивача. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 191, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved