Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

У квітні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що його батьку [PERSON] за життя належав житловий будинок №8 по провулку Варшавському в м. Запоріжжі. 13 жовтня 2004 р. [PERSON] помер, заповіту не залишив. На момент смерті разом з ним проживала його дружина і мати Позивача - [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги та за фактом проживання разом з чоловіком на момент його смерті, що прийняла спадщину, однак не встигла за життя її оформити. 25 лютого 2015 р. мати Позивача померла, заповіту не залишила. 06 серпня 2015 року, у встановленому ст. 1269 ЦК України порядку, Позивач подав заяву про прийняття спадщини після померлої матері. Крім позивача, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв. Після прийняття спадщини, Позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначений вище будинок, однак отримав відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Посилаючись на те, що в інший, позасудовий спосіб, захистити майнові права спадкоємця неможливо, Позивач просить визнати за ним на підставі ст.ст. 11,16, 317, 319, 1216, 1297, 1268, 1269, 1270 ЦК України право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою м. Запоріжжя, провулок Варшавський, 8. В судове засідання позивач не зявився, представником адвокатом [PERSON] подано заяву про розгляд справи без участі позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про можливість провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що 14 травня 1960 р. батько Позивача, [PERSON] на підставі договору із виконкомом Запорізької міської ради депутатів трудящихся про надання в безстрокове користування земельної ділянки, отримав земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку. 25 грудня 1967 р. Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено первинну інвентаризацію зазначеного будинку. Як розяснюється у п. 3.1. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Досліджуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що земельна ділянка надана [PERSON] для будівництва у встановленому на той час порядку. Дозвіл на будівництво отриманий, про що свідчать умови як зазначеного договору, про надання земельної ділянки, так і рішення виконавчого комітету, на підставі якого такий договір укладений. Крім того, будинок споруджувався за розробленим проектом, копію якого долучено до матеріалів справи. 25 грудня 1967 р. Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено первинну інвентаризацію будинку і цей документ засвідчує закінчення будівництва, а його дата є датою його закінчення. Оскільки будинок побудований до 05 серпня 1992 року, то відповідно до розяснень, що містяться у листі Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст.\~2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, термін «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» вживається у значенні офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст. 3 зазначеного Закону:\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення . Вказаний висновок також викладений в постанові Верховного Суду України\~\~від 13 червня 2012 р. по справі № 6-54цс12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для врахування усіма судами України. Відповідно до ч. 1 ст.\~58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.\~5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. На час будівництва зазначеного будинку, питання виникнення права власності регулювалися постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на придбання та будівництво індивідуальних житлових будинків», згідно з п. 2 якої підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був факт будівництва ним будинку на підставі відведеної йому ділянки. Інструкція про порядок реєстрації будинків і будинковолодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р. передбачала, що правовстановлюючим документом був, зокрема, нотаріально посвідчений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. При цьому вказаною інструкцією, а також іншими діючими на той час нормативними актами не було передбачено, що право власності виникало після його реєстрації. З метою повного і всебічного розгляду цієї справи, суд 12 травня 2017 р. витребував у ТОВ «ЗМБТІ» (правонаступник ОП «ЗМБТІ», що обслуговувало м. Запоріжжя відповідно до наказу Управління Комунального господарства Запорізького облвиконкому № 389 від 20 листопада 1985 року «Про організацію роботи по обліку житлового фонду в міській та сільській місцевостях) правовстановлюючі документи на вказаний будинок. У відповідь на запит ТОВ «ЗМБТІ» надало в якості правовстановлюючого документу копію зазначеного вище договору із виконкомом Запорізької міської ради депутатів трудящихся про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку 14 травня 1960 р. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що будинок побудований на відведеній у встановленому порядку для цього земельній ділянці, він відповідає вимогам державних протипожежних, санітарних норм, і на нього оформлене право власності за діючими на момент будівництва правилами. 13 жовтня 2004 р. [PERSON], помер, що підтверджується, копією свідоцтва про смерть. У відповідь на увалу суду від 06 квітня 2017 р. Пятою державною нотаріальною конторою надано інформацію відповідно до якої, спадкові справи після померлого 13 жовтня 2004 р. [PERSON], не заводились, інформація про наявність заповітів - відсутня. Разом цим, суд звертає увагу, що з померлим на момент смерті, проживалайого дружина і мати Позивача [PERSON], що підтверджується будинковою книгою. Також шлюбні відносини вказаних осіб підтверджуються свідоцтвом про шлюб, копія якого долучена в матеріали справи. У звязку з проживанням разом з померлим з однією адресою, його дружина в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину, проте фактично, не встигла її оформити. 25 лютого 2015 р. померла мати позивача, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 06 серпня 2015 року, у встановленому ст. 1269 ЦК України порядку, Позивач прийняв спадщину після померлої. Крім позивача, спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв. Це підтверджується матеріалами спадкової справи №28/2015, відкритої [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, номер у спадковому реєстрі 57780265, засвідчена копія якої надана у відповідь на ухвалу суду від 06 квітня 2017 р. 14 вересня 2015 р. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, у оформленні спадщини у нотаріальному порядку йому було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Зазначене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною 14 вересня 2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2\~ст. 1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.\~ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст.\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3\~ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1\~ст. 1298 ЦК України\~встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1\~ст. 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб захисту узгоджується з передбаченим\~ст. 16 ЦК України\~та спрямований на захист спадкових прав Позивача. Окремо суд звертає увагу на відсутність будь-яких самовільних прибудов чи споруд за вказаною у позові адресою, що підтверджується новим технічним паспортом від 19 квітня 2016 р., що був виготовлений ТОВ «ЗМБТІ» за результатами інвентаризації, копія якого надана в матеріали справи. \~\~ На підставі вище наведеного та

Outcome: approved