Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 21.03.1984 року старшим державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON] на ім"я [PERSON] та [PERSON] та його дублікат, зареєстрований в реєстрі 01.04.2013 року за №1854603 в частині права на спадкування 1/3 частини житлового будинку, що знаходиться в м. Житомирі, по вул. Піонерській, 11. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що права позивача як спадкоємця порушено у звязку з тим, що на час оформлення спадкових прав на спадщину після смерті батька оформили відповідачі, проте до кола спадкоємців мало б бути включено і її, оскільки на дату смерті батька, за шість місяців до смерті та протягом шести місяців після смерті вона була зареєстрована разом з ним за однією адресою. В судових засіданнях позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в їх задоволенні за відсутністю підстав, а також просила застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] помер 18.09.1983 року. Рішенням Богунського районного народного суду м. Житомира від 25.10.1983 року встановлено факт батьківства [PERSON], який помер 18.09.1983 року відносно [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що встановлення такого факту необхідно заявникам (в тому числі і позивачу [PERSON]Б.) для оформлення спадщини після смерті батька. Відповідно до дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.03.1984 року [PERSON] та [PERSON] є власниками спадкового майна у рівних частинах, що знаходиться в м. Житомирі, по вул. Піонерській, 11. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.07.2011 року, зокрема, відмовлено в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Рішення набрало законної сили 10.10.2011 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.03.2013 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Дане рішення набрало законної сили 04.04.2013 року. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно абзацу 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК (435-15) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно постанови державного нотаріуса Другої Житомирської державної нотаріальної контори [PERSON] від 09.11.2016 року за №879/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину будинку №11/16, що знаходиться у м. Житомирі, на вул. Радивилівській (Піонерській). Постанова мотивована тим, що до нотаріальної контори звернулась лише одна спадкоємиця, тоді як відповідно до ст. 1300 ЦК України, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести відомості до свідоцтва про спадщину за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину. На вимогу одного із спадкоємців зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду. Посилання позивача на те, що вона за шість місяців до смерті та протягом шести місяців після смерті батька була зареєстрована разом з ним за однією адресою не може бути належним свідченням того, що позивачем прийнято спадщину. Законодавством, що діяло на момент смерті [PERSON] передбачалось дві підстави, відповідно до яких визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину та які визначені в ст. 549 ЦК УРСР України, а саме: - якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; - якщо спадкоємець подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до\~ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи, що позивач не будучи позбавлена можливості протягом встановленого законодавством терміну, не вчинила дій щодо прийняття спадщини, існує рішення суду, яким встановлено, що причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не є поважними, в задоволенні позовних вимог про встановлення факту фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном [PERSON] відмовлено. Беручи до уваги, що судом не встановлено підстав, які б свідчили, що відповідачами порушено право позивача на спадщину, оскільки свідоцтва про право на спадщину були видані відповідачам відповідно до законодавства, чинного на той момент, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed