Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач у квітні 2014 року звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача 163 808, 62 коп., з яких: 133 000, 00 гр. депозитного вкладу, 25409, 68гр. відсотків, 4435, 47гр. інфляційних витрат та 963, 48гр. річних. В судовому засіданні позивач зменшив суму позовних вимог і просить стягнути з відповідача 4435, 47гр. інфляційних витрат та 963, 48гр. річних. Посилається в позові на те, що 25.01.2013 року між ним та відповідачем був укладений Договір банківського вкладу № 251-2013 ДН /Ф. На виконання умов договору квитанціями від 25.01.2013 року, 12.06.2013 року, 26.06.2013 року, 01.07.2013 року, 08.07.2013 року він вніс на депозитний рахунок 133000,00 гр. Відповідно до п. п. 2.3 та 3.1.3 термін дії договору становить 370 днів, а відсоткова ставка 24, 50% річних. Пунктом 3.1.4 відповідач зобов»язався виплатити йому суму депозитного вкладу та відсотки по ньому, однак після закінчення терміну договору його умови не виконав, грошові кошти йому не повернув. В зв»язку з тим, що після звернення до суду відповідач виплатив йому суму вкладу та відсотки за умовами договору, просить стягнути з нього лише інфляційні витрати та річні. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу/депозиту/ одна сторона/банк/, що прийняла від другої сторони /вкладника/ або для неї грошову суму/вклад/,що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Встановлено, що 25.01.2013 року між сторонами був укладений Договір банківського вкладу № 251-2013 ДН /Ф. На виконання п. п. 2.1 та 3.2.2 договору позивач квитанціями від 25.01.2013 року, 12.06.2013 року, 26.06.2013 року, 01.07.2013 року, 08.07.2013 року вніс на депозитний рахунок 133000,00 гр. Відповідно до п. п. 2.3 та 3.1.3 термін дії договору становить 370 днів, а відсоткова ставка 24, 50% річних. Пунктом 3.1.4 відповідач зобов»язався виплатити позивачу суму внеску та відсотки, нараховані на внесок, на першу вимогу вкладника на умовах укладеного між ними договору. 28.02.2014 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення суми вкладу та відсотків по ньому. Позивач у судовому засіданні пояснив, що його вимога банком виконана не була, вклад та відсотки по ньому повернуті не було. Крім того, позивач у судовому засіданні пояснив, що сума вкладу та відсотки за користування коштами були повернуті йому під час знаходження справи в суді. / а.с. 4 - 16 / Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з ч.ч.1,5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що після спливу терміну дії договору депозитний вклад та відсотки по ньому відповідачем повернуті не були. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного з позивачем Договору банківського вкладу, а тому його вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з цих обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та річних. При зверненні до суду позивачем надано розрахунок річних та інфляційних витрат, що підлягають стягненню з відповідача, правильність якого перевірена судом. Така позиція щодо застосування ст. 625 ЦК України у правовідносинах, що виникли з приводу порушення зобов»язання викладена і в рішеннях Верховного Суду України, постановлених у порядку перегляду судових рішень у зв»язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права і згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх судів України. Виходячи з цього, вимоги позивача є обґрунтованими.

Outcome: approved