Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що має з відповідачем спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а домовленості щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного утримання дитини, вона змушена звернутися з даним позовом до суду, так як права та обов'язки батьків по утриманню неповнолітньої дитини є рівними за законом. Прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 727 гривень 50 копійок, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а зазначений розмір аліментів буде відповідати ? частині встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір якого з 01 січня 2016 року становить 1 455 гривень, оскільки для нормальної життєдіяльності кожної людини такого віку щомісячно необхідно витратити не менше зазначеної суми, так як дитині необхідні харчування, одяг та інші речі для забезпечення фізичного та духовного розвитку. Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.16), у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності,оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє представник з усіма повноваженнями сторони у справі згідно договору на представництво від 16 березня 2016 року (а.с.17-19). Представник позивача - [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи згідно розписки (а.с.16), в судове засідання надала суду письмову заяву (а.с.21), за якою прохала розглядати справу у відсутність її та позивача, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та прохала їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення та вручення судової повістки відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання по [ADDRESS] (а.с.12), яке зазначено і позивачем в позовній заяві як місце проживання відповідача (а.с.1), в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, а також не подав як заперечень проти позову, так і доказів, що їх обґрунтовують. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі ст. 224 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, та за письмовою згодою представника позивача - в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст. 180-182 СК України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а ст.184 цього Кодексу передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. В п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого згідно свідоцтва про народження є відповідач [PERSON] (а.с.4) та який згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 01 березня 2016 року (а.с.6) і довідки виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року №721 (а.с.5) проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні було встановлено, що сторони на день розгляду справи судом проживають окремо, в різних населених пунктах, про що свідчать відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпроопетровській області про зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання відповідача, яке зазначено і в позовній заяві (а.с.1,12) та зазначені вище акт обстеження житлово-побутових умов від 01 березня 2016 року про фактичне місце проживання позивачки (а.с.6), довідка виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року №721 (а.с.5), згідно яких спільна неповнолітня дитина сторін проживає з позивачкою, в той же час, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина позивачці добровільно не надає, хоча зобов'язаний це робити за законом, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України у твердій грошовій сумі, оскільки він не має постійного місця роботи та має мінливий, нерегулярний дохід, а участі в утриманні сина без судового рішення не приймає. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який на день розгляду справи судом є працездатною особою за віком, але не має постійного місця роботи та має мінливий, нерегулярний дохід, стан здоров'я як неповнолітньої дитини, так і платника аліментів та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 727 гривень 50 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що за розміром відповідатиме участі як відповідача, так і позивача у матеріальному забезпеченні дитини на рівні ? частини встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01 січня 2016 року встановлено у розмірі 1455 гривень, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, витрат позивачки на утримання сина сторонами суду не надано, а наявності інших утриманців у відповідача судом не встановлено. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved