Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 07 лютого 2008 року [PERSON] було надано кредит в сумі 13000 гривень у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. Оскільки відповідачем належним чином не виконані зобов"язання за кредитним договором, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 34341 грн. 80 коп. Представник позивача надав суду заяву про підтримання позовних вимог, про розгляд справи у його відсутність. Відповідач - [PERSON] позовні вимоги визнала частково, вказуючи на те, що згідна із заборгованістю по кредиту в розмірі 6130 грн., але вважає , що відсотки нараховані в завищеному розмірі та по її підрахункам, заборгованість по процентам складає - 1287 грн. , також вказувала на те, що одночасне нарахування пені та штрафу не допускається, крім того, просила звільнити від сплати судового збору, як інваліда 2 групи (а.с.46-50). Відповідач надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Позивач надав відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що відповідач не має спеціальних знань для компетентного розрахунку заборгованості, а судово-бухгалтерська експертиза не проводилася, крім того штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази надані сторонами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв`язок між собою, відповідно до ст..89 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.( ч. 1ст. 1054 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що 07 лютого 2008 р. сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 07.02.2008 року (а.с.7), [PERSON] звернулася до позивача щодо отримання кредиту. Відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді; своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування; також відповідач погодилася, що її заява разом з памяткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами складають договір про надання банківських послуг. Наданий Банком розрахунок заборгованості (а.с.5-10 )свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконувала. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 10 січня 2019 року заборгованість відповідача становить 34341 грн. 80 коп., яка складається із наступного: заборгованість за кредитом - 6130 грн. 12 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17443 грн., заборгованість за пенею - 8657 грн. 17 коп., штраф /фіксована частина/- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1611 грн. 51 коп. Щодо нарахування позивачем заборгованості за відсотками , суд враховує, що сторонами обумовлено базову процентну ставку 36 % річних. Із розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2015 року , який не оспорюється відповідачем заборгованість по відсоткам складала в розмірі 332 грн. 25 коп. (а.с.5-7), із розрахунку заборгованості станом на 10 січня 2019 року, проведеного починаючи із 01 червня 2015 року, заборгованість по відсоткам складає 17443 грн. Проте, суд не погоджується із розміром нарахованих позивачем відсотків та вважає їх розмір завищеними , так за період із 01 червня 2015 року по 10 січня 2019 року кількість днів складає 1319, розрахунок: 6130 грн.12 коп. (заборгованість за кредитом) х 36 % : 360 днів х 1319 днів (кількість днів, за яку нараховується заборгованість )= 8085 грн. 62 коп. Таким чином , проценти за період з часу користування кредитними коштами становлять 8417 грн. 87 коп. (8085 грн. 62 коп. + 332 грн. 25 коп.), які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Разом із цим, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь Банку пені та штрафу, суд приходить до наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. З огляду на зазначене, позовна вимога в частині про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 8657 грн.17 коп. не підлягає задоволенню, а позов в частині стягнення заборгованості по штрафу /фіксована частина/- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1611 грн. 51 коп. підлягає задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 16659 грн. 50 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 6130 грн. 12 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8085 грн., штраф /фіксована частина/- 500 грн., штраф (процентна складова) - 1611 грн. 51 коп., в задоволенні решти позову слід відмовити. Пунктом 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. З огляду на те, що відповідач є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки МСЕК , вона звільнена від сплати судового збору. Сплачений судовий збір у розмірі 1921 грн. позивачу слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного ,

Outcome: partial