Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що у позивач з відповідачем спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Спільне господарство позивачем та відповідачем не ведеться. Позива вважає, що збереження сім'ї неможливо суперечить спільним інтересам. Суперечки про місце проживання дітей і розподіл спільного майна немає. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 липня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис №431, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КГ №011980 від 04.07.2006 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей, малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії І-КГ №167630 виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 15.10.2013 року, та неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії 1-КГ №103792 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Херсона 12.12.2002 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат не вирішується судом, оскільки позивач на цьому не наполягає.

Outcome: approved