Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 10 вересня 2004 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2006. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Пояснила, що після одруження, сімейне життя між подружжям погіршувалося, та в кінцевому результаті призвело до фактичного унеможливлення шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, виникають сварки, свідком яких нерідко ставала спільна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці душевні страждання. Ведення подружжям спільного господарства припинено, проживання здійснюється в окремих квартирах, тобто фактично сумісне проживання припинено. Позивач зазначила що, за її переконанням в подальшому підтримувати сімейні відносини немає сенсу, збереження шлюбних відносин неможливе, тому призначати термін на примирення є недоцільно. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, не виникає. Позивач просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, з викладених в ньому підстав та доповнила, що з відповідачем за адресою: 04655, [ADDRESS] не проживає з листопада 2013 року. Вже більше чотирьох місяців проживає з дитиною окремо в приватному будинку в [ADDRESS] за домовленістю. Відповідач іноді пересилає незначні грошові переводи для дитини. Позивачка зазначила, що вона працює, заробляє постійну заробітну плату і їй надають значну допомогу її батьки. Які її завірили, що на даний час є можливість придбати їй та її дитині окреме житло в місті Києві. Про місце проживання дитини між сторонами досягнута взаємна згода щодо проживання дитини з матір'ю. Спору щодо майна вони не мають, так як квартира в якій вони проживали після одруження належить бабусі відповідача. Позивач після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначив, що допомагає та буде допомагати після розірвання шлюбу дружині у вихованні дитини. На даний час працює, має постійне місце роботи, отримує невелику заробітну плату, але суду пояснив, що розуміє, що дитині та її матері необхідно фінансова допомога, яку він надає і готовий надавати надалі. Квартира [ADDRESS], в якій подружжя проживало належить його бабусі, тому спору про поділ її немає. Суд заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як слідує з матеріалів справи [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 10 вересня 2004 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2006. Від шлюбу мають сина - [PERSON]. З листопада 2013 року позивач з відповідачем не проживають однією сім'єю, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, спору щодо поділу спільного сумісного майна між подружжям не має, питання про утримання дитини між сторонами вирішено за добровільною згодою подружжя, а саме дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю. Позивач після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Як встановлено судом, між [PERSON], та [PERSON] 10 вересня 2004 року зареєстрований шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2006. (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження дитини, виданого від 12 березня 2005 року Серія [NUMBER] (а.с. 4), від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зареєстрована з чоловіком за адресою: 04655, [ADDRESS], але з листопада 2013 року проживає з дитиною окремо в приватному будинку в [ADDRESS] за домовленістю. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначив, що подружжя дійсно проживає окремо з листопада 2013 року, сторони дійшли згоди, що їх син проживає і буде проживати разом з матір'ю. Стосовно зобов'язання по утриманню дитини до досягнення нею повноліття відповідач зобов'язався виконувати в добровільному порядку. На час розгляду справи спору щодо розподілу майна, яке є їх спільною сумісною власністю немає. При необхідності це питання буде вирішуватися окремо. Суд вважає, що відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову, яке не суперечить закону, суд має постановити судове рішення. Відповідно до статей 51, 52, 54, 56 Сімейного Кодексу України за кожним із подружжя закріплено право на повагу одне до одного до своєї індивідуальності, своїх уподобань та на право припинити шлюбні відносини. Досліджуючи матеріали справи, у тому числі пояснення кожної із сторін щодо можливості збереження сім"ї у подальшому, суд встановив, що між подружжям склалися відносини, за яких вони стали проживати окремо. Окреме проживання не призвело до відновлення подружніх стосунків. Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення позивача та відповідача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім'я між [PERSON] та [PERSON] фактично розпалася, збереження сім'ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають і тому поновити сім'ю не можливо. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 18, 105, 110 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved