Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 8286,82 гривень. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно до рішення Чигиринського районного суду, з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.06.2001 року до досягнення ним повноліття. За рішенням суду 29.03.2013 року було видано виконавчий лист № 2/178/111/13, який знаходиться на виконанні у Чигиринському районному відділі ДВС. Відповідач ухилявся від сплати аліментів, у зв"язку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01.11.2017 року складає 43308, 35 грн. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 8286,82 грн. Вважає, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, оскільки він про обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина знав. Тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача пеню по сплаті аліментів за період з 01.12.2014 року по 31.10.2017 року в сумі 8286,82 грн., оскільки відповідач умисно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини і проплату проводив частково, а син на даний час навчається і в неї не вистачає коштів на його забезпечення. Відповідач позов визнав та пояснив, що згідний виплатити вказану позивачкою пеню та підтримувати сина матеріально. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до рішення Чигиринського районного суду від 21.06.2001 року, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.06.2001 року до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач ухилявся від виконання обов'язків по утриманню дитини, аліменти сплачував нерегулярно та не в повному обсязі, через що заборгованість по аліментах під час перебування виконавчого документа на виконанні за період з 01.12.2014 року по 31.10.2017 року станом на 01.11.2017 року, з урахуванням часткового погашення ним боргу в сумі 6360 грн., становить 43308, 35 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, проведеним 27.11.2017 року державним виконавцем Чигиринського районного відділу ДВС [PERSON] (а.с.7). Ст. 196 Сімейного кодексу України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. За положеннями Сімейного кодексу України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Пеня за один місяць прострочення сплати аліментів становить 1% від простроченої суми аліментного платежу за місяць та загальної кількості днів прострочення. Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів є сумою пені, нарахованої за кожен місяць періоду, у якому було допущено прострочення сплати аліментів. Оскільки, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. В постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що в період з 01.12.2014 року по 31.10.2017 року відповідач несвоєчасно або не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання сина, при цьому, як встановлено судом аліменти відповідачем не сплачувались в повному обсязі без поважних на те причин, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментах, яка, як вже зазначалося вище, станом на 01.11.2017 року становить 43308, 35 грн. Оскільки відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти й періодично їх сплачував протягом даного часу, то суд вважає встановленою наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів. Суд також погоджується з наданим позивачкою розрахунком неустойки (пені) за період з 01.12.2014 року по 31.10.2017 року в сумі 8286,82 грн., оскільки розрахунок здійснено за правилами ст. 196 Сімейного кодексу України та з урахуванням правової позиції, сформованої в постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року (а.с.12-13). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Всупереч зазначеним нормам, відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів. Розмір заборгованості по аліментах відповідачем в судовому порядку не оспорено. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач є працездатним, та відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний був утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обставини, на які посилався відповідач, заперечуючи проти позову, не можна визнати достатніми для висновку про наявність правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої ст. 196 Сімейного кодексу відповідальності. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у звязку із повним задоволенням позовних вимог позивачки суд вважає за необхідне покласти на відповідача. На підставі викладеного та,

Outcome: approved