Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ТОВ «Фінансова компанія Є ГРОШІ» та відповідачем було укладено договір № 3507905573-030181 від 09 серпня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Відповідно до розділу 1 Договору, заявка-анкета в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті позивача, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта отримати грошові кошти у позику та є невід`ємною частиною цього договору та узгоджений сторонами в Додатку 1 до цього договору. Згідно п. 2.1. Договору позикодавець на умовах цього Договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк, визначений цим Договором. Так, ТОВ «ФК Є ГРОШІ» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3 000 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19 лютого 2018 року. Згідно договору строк, на який надана позика становить 31 день. Згідно п. 5.4. Договору дата повернення позики - не пізніше 23.00 год. 08 вересня 2018 року. Взяті на себе грошові зобов`язання відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка станом на 15 січня 2019 року складає 19 200 грн. 15 січня 2019 року між позикодавцем та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» набуло статусу кредитора за кредитним договором з [PERSON] У зв`язку з цим просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом в сумі 19 200 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн. 24 січня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а також відзив на позовну заяву, по якому позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача тіла кредиту в розмірі 3 000 грн., а також відсотків за користування кредитом в розмірі 1 800 грн. В решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 09 серпня 2018 року між "Фінансова компанія Є ГРОШІ» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 3507905573-030181 про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту. На підставі вказаного договору відповідачу було надано в позику грошові кошти в розмірі 3 000 грн. з виплатою процентів в розмірі 2% за кожний день користування позикою строком повернення не пізніше 23:00 08 вересня 2018 року включно. Відповідно до розділу 1 Договору, заявка-анкета в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті позивача, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта отримати грошові кошти у позику та є невід`ємною частиною цього договору та узгоджений сторонами в Додатку 1 до цього договору. Порядок укладення договорів в електронному вигляді регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Таким чином, договір № 3507905573-030181 від 09 серпня 2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Згідно п. 2.1. Договору позикодавець на умовах цього Договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк, визначений цим Договором. У відповідності до п. 3.2.1 вказаного договору проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Згідно п. 3.3 договору загальна сума позики за весь період складає 4 062 грн. Так, ТОВ «ФК Є ГРОШІ» було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3 000 грн. Дана сума перерахована на підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 92.15.000104/2 від 19 лютого 2018 року. Проте позичальник суму позики не повернув, чим порушив умови укладеного Договору. 15 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Преміум Актив» та ТОВ «ФК Є ГРОШІ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, за яким право вимоги по вищевказаному кредитному договору було відступлено на користь ТОВ «ФК «Преміум актив». Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № 3507905573-030181 від 09 серпня 2018 року, станом на 15 січня 2019 року, випливає, що заявлена до стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 19 200 гривень, складається із заборгованості за кредитом, в сумі 3 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом, в сумі 7 560 гривень, та заборгованості за пенею в сумі 8 640 грн. При цьому, з наданого суду договору від 09 серпня 2018 року вбачається, що позика надається відповідачу на строк 31 день, починаючи з 09 серпня 2018 року, і має бути повернута не пізніше 23 години 00 хвилин 08 вересня 2018 року. Станом на 08 вересня 2018 року загальний розмір заборгованості відповідача за договором позики, згідно з вищевказаним розрахунком, становив 4 062 грн., що підтверджено наданим розрахунком. З даного розрахунку також вбачається, що під час дії договору та після закінчення його дії відповідач здійснював погашення заборгованості по кредиту та відсотків за його користування. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 74838904) зазначено, що за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 202/4494/16-ц (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 77720972) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Як зазначено позивачем та підтверджується наявними у справі доказами, закінченням строку кредитування відповідача є 23 година 00 хвилин 08 вересня 2018 року. Проте, згідно з розрахунком, незважаючи на закінчення строку кредитування, позивач продовжував нарахування процентів за користування кредитом та пені після 08 вересня 2018 року, а відтак зазначені суми процентів та пені, що нараховані поза межами визначеного договором строку кредитування, є необґрунтованими та не підлягають стягненню з відповідача. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1 800 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, нараховані згідно п. 3.2.1 Договору,у зв`язку з цим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 480 грн. 25 коп., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (4 800 грн. х 100% / 19 200 грн. х 1 921 грн.), оскільки зазначені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Outcome: approved