Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9544 га, розташовану на території Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Калинівською районною державною адміністрацією 10.10.2008 року на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 15.08.2008 року №338 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010882400305. За життя 17.03.1999 року [PERSON] склав заповіт, в якому зазначив про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: належний йому земельний пай в КСП «Промінь» с.Черепашинець відділку Заливанщина в розмірі 3,76 га, який засвідчується сертифікатом серії [NUMBER] заповідає правнучці [PERSON], що проживає в с.Заливанщина. На день смерті заповідача заповіт не змінено і не відмінено. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Крім неї інших спадкоємців на майно померлого немає. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі вона не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельний пай належний на підставі сертифікату серії [NUMBER], а фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вищевикладеного, вважає, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За вказаних обставин, вона вимушена звертатись в суд з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно довідки №02-19-349 від 21.07.2017 року виконавчий комітет Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області позов визнає, просить справу розглянути без представника сільської ради. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9544 га, розташовану на території Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Калинівською районною державною адміністрацією 10.10.2008 року на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 15.08.2008 року №338 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010882400305. За життя 17.03.1999 року [PERSON] склав заповіт, в якому зазначив про те, що на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження: належний йому земельний пай в КСП «Промінь» с.Черепашинець відділку Заливанщина в розмірі 3,76 га, який засвідчується сертифікатом серії [NUMBER] заповідає правнучці [PERSON], що проживає в с.Заливанщина. На день смерті заповідача заповіт не змінено і не відмінено. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище після шлюбу на «[PERSON]». Взамін вищевказаного сертифіката [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина вже на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,9544 га. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка прийняла у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Інших спадкоємців на майно померлого [PERSON] немає. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивачка не має можливості, оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельний пай, належний на підставі сертифікату серії [NUMBER], а фактично предметом спадкування є земельна далінка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За своїм змістом розпорядження спадкодавця [PERSON] було спрямоване на те, щоб заповісти позивачці земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що позивачка не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON], оскільки у заповіті предметом спадкування вказано земельний пай, а фактично предметом спадкування є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже суд вважає, що з метою захисту права позивачки на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 17.03.1999 року на користь позивачки. При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, на момент складання заповіту право [PERSON] на земельну ділянку було підтверджене сертифікатом серії [NUMBER], однак на момент відкриття спадщини це майно йому вже не належало, оскільки на підставі даного сертифікату було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, проте спадкодавцем [PERSON] не було внесено змін до заповіту. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], тобто 10.10.2008 року, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 3,9544 га, розташовану на території Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у [PERSON] виникло після одержання ним державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого Калинівською районною державною адміністрацією 10.10.2008 року на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 15.08.2008 року №338 та його реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010882400305. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту на вказану вище земельну ділянку ще не було видано державний акт на право власності на земельну ділянку то на час смерті [PERSON], на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Калинівською районною державною адміністрацією 10.10.2008 року на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації від 15.08.2008 року №338 належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9544 га, розташована на території Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER], був власником земельної ділянки площею 3,9544 га, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON], [PERSON] заповідав їй саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої він був. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав, тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За вказаних обставин суд вважає за можливе розтлумачити заповіт та визнати за позивачкою, як спадкоємицею за заповітом право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с.Заливанщина Калинівського району Вінницької області. На підставі викладеного та

Outcome: approved