Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 182 530,00 грн. за договором позики (розпискою) від 20.11.2013 року, стягнення судових витрат в розмірі 1 825,30 грн., мотивуючи тим, що згідно договору позики(розписки) від 20.11.2013 року відповідач позичив в позивачки грошові кошти в розмірі 154 956, 00 грн., які зобов"язався повертати щомісяця по 8 650 грн. Свої зобов"язання згідно договору позики відповідач виконував на протязі шести місяців (з грудня 2013 року по травень 2014 року). Однак, з червня 2014 року відповідач перестав сплачувати борг, на усні вимоги позивачки не реагував, а тому позивачка просить стягнути суму заборгованості, 3% річних від суми боргу та індексу інфляції, а всього 182 530,00 грн. в судовому порядку. Позивачка в судове засідання не з"явилася, попередньо подала до суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи(а.с. 41). Відповідач в судове засідання не з`явився, повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 27, 32, 40). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики(розписки), внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 20.11.2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики(розписка). Відповідно до вказаного договору позики(розписки) відповідач отримав у позивачки грошові кошти в розмірі 154 956,00 грн. Відповідач зобов"язався кожного місяця погашати без прострочок суму коштів по кредитах 8 650,00 грн. (а.с. 34). Позивачка в позовній заяві зазначає, що відповідач свої боргові зобов"язання виконував на протязі шести місяців (з грудня 2013 року по травень 2014 року). Проте, решту суми боргу відповідач по даний час не повернув. Зазначена обставина нічим не спростована. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Позивачем проведено розрахунок заборгованості [PERSON] за договором позики(розписки) від 20.11.2013 року станом на 13.10.2016 року, відповідно до якого за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 182 530 грн. 00 коп., з яких: 103 056 грн.(154 956,00 грн.-8650,00 грн.*6 - повернута сума позики) - сума позики; 7 335,00 грн. - 3% річних; 72 139 - індекс інфляції (а.с.4-6). Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачкою суму заборгованості за вказаним договором позики(розпискою) та доводи позивачки суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 533, 612, 625, 1046, 1048-1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved