Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачка 22.04.2015 року звернулась до суду з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа [PERSON] про визнання поруки, встановлену договором №SR-500/098/2007 від 13.07.2007 року, укладену між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є відповідач) та [PERSON], припиненою. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 13.07.2007 року між закритим \\публічним\\ акціонерним товариством ОТП Банк" (далі-Банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір за умовами якого Банк надав кредит у сумі 250 000 доларів США на строк до 13.07.2022 року зі сплатою 5, 99% річних. У забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, між Банком і [PERSON] 13.07.2007 року був укладений договір поруки №SR-500/098/2007. 18.03.2011 року між Банком і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Позивачка вважає, що вказана порука, встановлена договором №SR-500/098/2007 від 13.07.2007 року, має бути визнана такою, що припинена. При цьому, посилалась на те, що банк скористався своїм правом вимоги дострокового погашення кредиту шляхом, направивши 20.02.2012 року на адресу позичальника [PERSON] вимогу, проте лише через майже півтора року після направлення вказаної вимоги звернувся до Київського районного суду м. Одеси з відповідними позовом (19.06.2013 року). Після 20.02.2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу позивачки з вимогою, передбаченою ч.4 ст. 559 ЦК України, не звертався. Вважає, що оскільки банк у межах 6-місячного строку після направлення 20.02.2012 року відповідної вимоги до позичальника не звернувся до неї як поручителя з відповідним позовом, то порука є припиненою. У судове засідання зявився представник відповідача [PERSON], позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, пояснила, що порука не може бути припинена у повному обсязі. По кожному зобовязанні строки мають рахуватись окремо, тому вважають, що мають право на стягнення заборгованості за відсотками, пені у рамках кредитного договору, до 2022 року. Підтримала письмові заперечення, надані 24.06.2015 року до суду (а.с.85-87) та заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності (а.с.83). Вважає, що позивачка хибно ототожнила термін дії Договору поруки та строк виконання зобовязання, зазначеного у кредитному договорі. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань у повному обсязі. У судове засідання позивача не зявилась, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву (а.с.112), згідно якої просила справу розглянути за її відсутності. Третя особа [PERSON] до суду також не зявився, 23.11.2015 року (а.с.113) подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнав та не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглянути за його відсутності. Суд, за згодою представника відповідача на підставі ст.. 169 ЦПК України ухвалив слухати справу за відсутності позивача та третьої особи. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, враховуючи пояснення осіб, які брали участь у справі, оцінивши надані докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» і [PERSON] укладено кредитний договір на суму 250 000 доларів США на строк до 13 липня 2022 року зі сплатою 5,99 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором\~від 13 липня 2007 року між банком і [PERSON] укладено договір поруки №SR-500/098/2007., за умовами якого вона зобов'язалась як солідарний боржник відповідати разом із позичальником за невиконання умов основного зобов'язання. 11 квітня 2008 року, 20 липня 2011 року між банком та позивачкою укладені додаткові договори до договору поруки, при цьому ст. 4, п. 1 договору поруки та додаткових договорів до договору поруки визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поруки у повному обсязі. Згідно з п. 1.2. Договору поруки, Банк може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов'язань за Кредитним договором як до Позичальника, так і до Поручителя чи до обох одночасно. Пунктом 3.1. Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання Позичальником боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, Банк має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових зобов'язань за Кредитним договором в повному обсязі чи в частині. Відповідно до п. 3.2. Договору поруки, Поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання Позичальником його Боргових зобов'язань перед Банком за Кредитним договором, здійснити виконання Боргових зобов'язань в обсязі, заявленому Банком, протягом 3-х (трьох) Банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку. У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань, 22 лютого 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надіслало позичальнику [PERSON] досудову вимогу від 20 лютого 2012 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с. 26). Та у подальшому, 21 червня 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось із позовом до позичальника і його поручителя [PERSON] - про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 липня 2007 року (а. с. 27-28). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було задоволено: суд стягнув солідарно з відповідачів на користь Товариства заборгованість за кредитним договором від 13.07.2007 року у сумі 02 106 417,27 гривень еквівалент 263 532,75 доларів США, а також судовий збір у рівних частках (справа №520/. Рішенням апеляційного суду Одеської області 23.07.2015 року (а.с.116-119) рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року у частині стягнення солідарно з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованості та судового збору - скасовано та в цій частині позовних вимог відмовлено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 липня 2015 року\~залишено без змін ухвалою ВССУ від 28.09.2016 року. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених ст.. 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Порядок виконання Боргових зобов'язань за Кредитним договором встановлений пунктом 1.5. (з підпунктами) частини №2 Кредитного договору. Зокрема, відповідно до підпункту 1.5.1. Частини №2 Кредитного договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до Кредитного договору), шляхом безготівкового перерахування на Поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому Кредитним договором, проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк, передбачений в Графіку повернення Кредиту та сплати процентів. Згідно з п. 4 кредитного договору щомісячне повернення кредиту мало відбуватись рівними частинами (а.с.10), строк внесення платежу у розмірі 555,56 доларів США (п. 2 кредитного договору) 13 число кожного календарного місяця (а. с.10). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання\~ цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (постанова ВСУ від 20 квітня 2016 р. у справі № 6-2662цс15). Судами за розглядом вказаної справи № 520/7954/13-ц встановлено, що позичальник з червня 2010 року перестав здійснювати платежі з повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором, у результаті чого утворилась заборгованість станом на 16.04.2013 року у сумі\~2 106 417 грн. 27 коп.. Оскільки зобов'язання боржник не виконував, банк реалізував\~\~передбачене ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~та п.1.9.1 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов'язання. Отже, настання строку виконання основного зобов'язання необхідно обчислювати зі спливом 30 днів від дня отримання досудової вимоги [PERSON]. Як вже було встановлено судом, 20.02.2012 року Товариство надіслало позичальнику [PERSON] досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. Із позовом до позичальника і його поручителя [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.07.2007 року Товариство звернулось лише 21.06.2013 року. Наведене свідчить про те, що Товариство звернулось в суд за захистом порушеного права більш як через рік після направлення досудової вимоги позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, Товариство, у лютому 2012 року не надсилало поручителю [PERSON] досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості. У період з лютого 2012 року по серпень 2012 року, протягом шести місяців, Товариство не зверталось до суду із позовом про стягнення заборгованості із поручителя. Умовами договору поруки від 13.07.2007 року і додатковими договорами до договору поруки від 11.04.2008 року та від 20.07.2011 року визначено лише, що умови цього договору діють до припинення строку дії кредитного договору і договору поруки у повному обсязі. Між тим, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання зобов'язання не може розглядатись як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~ст. 252 ЦК України, якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Договором поруки від 13.07.2007 року і додатковими угодами до цього договору поруки не визначено строк, після закінчення якого зобов'язання припиняється. Оскільки\~\~позичальник порушив умови кредитного договору, Товариство, відповідно до ст. 1050 ч.2 та п. 1.9.1 кредитного договору скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, надіславши позичальнику 20.02.2012 року досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів. Наведене свідчить про те, що Товариство, надіславши у лютому 2012 року досудову вимогу позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором змінило строк виконання основного зобов'язання. Разом з тим, суд вбачає, що Товариство, всупереч ст. 559\~ч. 4 ЦПК України, протягом шести місяців (з лютого 2012 року по серпень 2012 року) не пред'явило у суді вимогу до поручителя [PERSON] про погашення заборгованості у солідарному порядку нею і позичальником. Суд не приймає до уваги на пояснення, викладені у письмових запереченнях відповідача, оскільки як вже зазначалось, строк поруки не є строком дії договору та не є строком для захисту порушеного права. Між тим, товариство не скористалось своїм правом у встановлений законом строк та не предявила вимоги до поручителя вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості. При цьому, обставини щодо пропущення кредитодавцем шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, передбаченого\~ст. 559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя та виключення [PERSON] з боржників, до яких були предявлені вимоги про стягнення кредитної заборгованості були встановлені рішенням апеляційного суду від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою суду касаційної інстанції від 28.09.2016 року, тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК вони не підлягають повторному доказуванню. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (статті\~3,\~12-15,\~20 ЦК України; статті\~3-5,\~11,\~15,\~31 ЦПК України), у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого частиною першою\~статті 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої\~статті 16 ЦК України. (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11). Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює\~докази\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~\~\~\~\~ \~Беручи до уваги, що Товариство протягом шести місяців після направлення 20.02.2012 року досудової вимоги про дострокове погашення кредиту не звернувся із позовом в суд до поручителя, суд вбачає, що порука, встановлена договором №SR-500/098/2007 від 13.07.2007 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», і обов'язки поручителя [PERSON] припинили свою дію. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог [PERSON], вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до змісту\~ ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючі вищезазначене суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які нею були сплачені в ході подання та розгляду судом зазначеного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved