Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з кінця 2013 року він не працює та не має можливості влаштуватися на роботу, в центрі зайнятості та пенсійному фонді коштів не отримує, не має коштів для існування тощо. Посилаючись у позові на те, що відповідач є сином позивача та позивач завжди сплачував аліменти на утримання сина, у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісяця на довічне утримання батька. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Законний представник відповідача (мати дитини) просила суд в окремо наданій заяві розглядати справу у її відсутності та в окремо наданих запереченнях проти позову заперечувала проти його задоволення, посилалася на те, що відповідач є неповнолітньою особою, учнем 11 класу, та. не зважаючи на те, що позивач є батьком дитини, протягом усього життя дитини обов'язки батька він не виконував та не виконує, дитина вважає батьком іншого чоловіка - [PERSON], з яким мати дитини уклала шлюб 09.12.2000 року. В наданих окремо запереченнях законний представник відповідача просила суд врахувати відсутність підстав в даній справі, передбачених ст. 202 СК України, для покладення даного обов'язку на відповідача в цій справі (дитина є неповнолітньою, не має власного доходу, позивач не є непрацездатним, батько ухиляється від виконання обов'язків тощо). Що стосується посилання позивача у позові на те, що він не має змоги знайти роботу, то на переконання законного представника відповідача це є провиною самого позивача, який був звільнений за прогули з КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради. Врахував заяви сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного (за ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦПК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як було встановлено судом, позивач є батьком відповідача - [PERSON], який є учнем 11 класу Комунального закладу освіти «Фінансово - економічний ліцей» Дніпропетровської міської ради з 01.09.2012 р.; постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.1998 р. з позивача на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття в розмірі ? частини з усіх видів доходу. Непрацездатними в силу ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених вище правових норм, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків не є безумовним та вказане право батьків (батька), якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності наступних умов: повноліття дитини, непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі тощо. Утім, передбачені законом умови в даній справі відсутні, зокрема, відповідач не є повнолітньою особою. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 3. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Утім, позивач не виконав даного обов'язку, який покладається на нього в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України, через що відсутні підстави для задоволення даного позову повністю.

Outcome: dismissed