Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.07.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В., зареєстрованим у Комунальному підприємстві Київському міському БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. На прохання [PERSON] 23.10.2010 року в квартирі були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які ніколи не мешкали в даній квартирі. Відповідач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], яка належить його матері [PERSON] на праві власності. Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] та його проживання в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом, складеного 11.01.2016 року майстром та начальником Житдлово-експлуатаційної дільниці № 407, в присутності сусідів - свідків. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явився надали суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги просили задовольнити в частині визнання [PERSON] таким, що втратила право користування квартирою. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Представник третьої особи: Дніпровський районного відділу головного УДМС в м. Києві у судове засідання не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, Судом встановлено, що позивачу позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.07.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В., зареєстрованим у Комунальному підприємстві Київському міському БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно довідки форми № 3 від 12.01.2016 року виданої Комунальним концерном ,,Центр комунального сервісу" в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON][PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] та його проживання в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом, складеного 11.01.2016 року майстром та начальником Житдлово-експлуатаційної дільниці № 407, в присутності сусідів - свідків. Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] позивачі обгрунтовують неможливістю сплачувати комунальні послуги, оформити субсидію. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, оскільки наявні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved