Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] завдані збитки у розмірі 72704,77 гривень, а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позову посилалась на наступне. 21 листопада 2014 року о 09 годині 30 хвилині відповідач, керуючи автомобілем марки «БМВ» д/н [NUMBER], рухався по проїздній частині регульованого перехрестя вулиць Італійський бульвар та Канатна у м.Одесі при ввімкненні сигналу світлофору, що дозволяє рух, не надав дорогу автомобілю марки «Toyota Corolla», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який завершував рух через перехрестя, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КупАП України та постановою Приморського районного суду м.Одеси від 15.01.2015 року у справі про адміністративне правопорушення №522/420/15-п був притягнутий до адміністративної відповідальності. Згідно висновку з визначення вартості матеріального збитку №514/14 від 19 січня 2015 року, загальна вартість відновлювального ремонту складає 72704,77 гривень. Відповідач у судове засідання не з'явився неодноразово, про дату, час і місце повідомлений належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку проведення заочного розгляду справи. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. [PERSON] володіє на праві приватної власності транспортним засобом «Toyota Corolla», 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. 21 листопада 2014 року о 09 годині 30 хвилині відповідач, керуючи автомобілем марки «БМВ» д/н [NUMBER], рухався по проїздній частині регульованого перехрестя вулиць Італійський бульвар та Канатна у м.Одесі при ввімкненні сигналу світлофору, що дозволяє рух, не надав дорогу автомобілю марки «Toyota Corolla», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який завершував рух через перехрестя, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Приморського районного суду міста Одеси від 15 січня 2015 року в справі №3/522/182/15 про адміністративне правопорушення. Згідно вказаної постанови, встановлено факт порушення відповідачем правил дорожнього руху та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 гривень. Згідно висновку з визначення вартості матеріального збитку №514/14 від 19 січня 2015 року, виконаного експертом Кеосаком А.П., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склав 72704,77 гривень; загальний розмір збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників транспортного засобу склав 38480,90 гривень. До спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, передбачені у ст. 1188 ЦК України, згідно із частиною 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальним правилом відшкодування шкоди, встановленим ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, правила наведеної статті вказують на обов'язок володільця транспортного засобу - заподіювача шкоди - відшкодувати таку шкоду, що завдана ним у повному обсязі. Зазначені витрати суд визнає обґрунтованими, оскільки втрати, яких зазнав позивач, викликані безпосередньо протиправними діями відповідача [PERSON], а представлені докази про розмір завданих збитків відповідачем заперечені належним чином не були. Суд при визначенні розміру належного відшкодування виходить з принципу реального виконання зобов'язання. Суд при цьому керується вимогами ч. 2 ст. 1192 ЦК України, за правилами якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, згідно п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Проаналізувавши у своїй сукупності наведені положення закону та позицію Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, можна дійти висновку, що збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна відшкодовуються за умови, коли майно втрачене та не підлягає відновленню, а в протилежному випадку за вибором потерпілого може бути відшкодована вартість виконання робіт для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 72704,77 гривень обґрунтованими, оскільки розрахований розмір збитків не відображає тих витрат на роботи, які необхідні для відновлення пошкодженої речі. У цьому висновку суд виходить з тих обставин, що у будь якому випадку для відновлення пошкодженого автомобіля використовуються нові деталі та матеріали, а не деталі із тим самим коефіцієнтом зносу, що був врахований експертом під час обрахування суми збитків. Судом також враховано, що згідно п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. За наведених підстав позивач вправі вимагати від відповідача відшкодувати завдану ним протиправними діями шкоду внаслідок ДТП на загальних підставах, передбачених нормами ЦК України. Беручи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним застраховано свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, суд вважає за можливе стягнути суму витрат саме з заподіювача шкоди - відповідача. За наведених обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] належним чином обґрунтованими, та такими, які підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved