Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Синергія Консалтінг» про стягнення з відповідача коштів в розмірі 11000 гривень, що складають суму неповернутої попередньої оплати, згідно договору про надання послуг від 17.08.2012 р. № 1708-02, пені за прострочення повернення коштів в розмірі 4131,61 гривень, інфляційних збитків в сумі 1302 гривень, 3 % від неповернутої суми сплачених коштів в розмірі 865,11 гривень, 4823,36 - упущеної вигоди та моральної шкоди в розмірі 2000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.08.2012 р. між сторонами у справі було укладено Договір № 1708-02 про надання консультаційних та представницьких послуг з отримання дозвільної документації щодо введення в експлуатацію дачного будинку за адресою: [ADDRESS]» в Оболонському районі (урочище «Наталка»). Згідно умов Договору відповідач повинен був у строк 20 робочих днів до 14.09.2012 р. здійснити проведення технічного обстеження будинку та виготовити технічний звіт про обстеження та протягом 66 робочих днів до 19.11.2012 р. забезпечити реєстрацію декларації про готовність об»єкта до експлуатації. Сторонами був підписаний Протокол узгодження вартості робіт і на виконання зазначених домовленостей позивач оплатила вартість робіт, сплативши суму в розмірі 21000 гривень. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що відповідач не виконав умови Договору, в зв»язку з чим 05.11.2013 р. сторонами був підписаний Акт про розірвання Договору та повернення коштів в розмірі 21000 гривень. На момент звернення до суду відповідач повернув кошти частково в сумі 10000 гривень 10.01.2014 р. Позивач зазначає, що в зв»язку з порушенням зобов»язань з боку відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у зміні способу життя, необхідності звертатись до інших осіб для виконання зазначеної роботи, сплачувати додаткові кошти. Крім того, як зазначає позивач, їй були заподіяні матеріальні збитки у формі упущеної вигоди, яка полягала в тому, що протягом двох років вона не може користуватись коштами, які були зняті з депозитного рахунку ПАТ АКБ «Київ», щоб виконати грошові зобов»язання перед відповідачем. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов»язань за Договором, внаслідок чого повинен нести відповідальність у вигляді відшкодування збитків (упущеної вигоди), відшкодування моральної шкоди, сплати пені, а також повинен повернути кошти, сплачені позивачем за Договором. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, причини неявки суду не повідомляв. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.08.2012 р. між [PERSON] та ТОВ «Синергія Консалтинг» був укладений Договір № 1708-02, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов»язання надати консультаційні та представницькі послуги з отримання дозвільної документації щодо введення в експлуатацію дачного будинку за адресою: [ADDRESS]» в Оболонському районі (урочище «Наталка»).у відповідності з Технічним завданням, що є додатком до Договору і невід»ємною його частиною. Терміни виконання робіт та їх оплати визначені сторонами в Технічному завданні. Згідно з п.2 Технічного завдання ТОВ «Синергія Консалтинг» зобов»язано було протягом 20 робочих днів провести технічне обстеження будинку, виконати Звіт про обстеження. Вартість зазначеної роботи становила 10500 гривень, а протягом 66 робочих днів зареєструвати декларацію про готовність об»єкта до експлуатації. Вартість роботи була визначена сторонами в сумі 10500 гривень. Про узгодження вартості робіт за Договором сторони 17.08.2012 р. підписали Протокол № 1. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, й замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно- правовими актами. Відповідно до п.9.4 укладеного між сторонами Договору він діє до повного виконання Сторонами своїх зобов»яань за ним у частині невиконаних зобов»язань Договір продовжує діяти і в разі його розірвання до повного та належного виконання Сторонами цих зобов»язань. В ході розгляду справи встановлено, що на виконання умов Договору позивач сплатила на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 21000 гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № 64 від 17.08.2012 р. на суму 10500 гривень, № 69 від 06.09.2012 р. на суму 10500 гривень. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст..530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідач не виконав свої зобов»язання у визначенні в Технічному завданні строки. Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку порушення зобов»язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. Відповідно до п.6.3 Договору у випадку невиконання Договору з вини Виконавця, Виконавець повертає Замовник суму попередньої оплати. Будь-яка інша відповідальність Виконавця Договором не передбачена. Статтею 906 ЦК України передбачена відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, у виді відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилось неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин суду з боку відповідача не надано. В силу положень ст.907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. В зв»язку з невиконанням відповідачем умов Договору від 17.08.2012 р. № 1708-02 сторони домовились розірвати Договір за ініціативою замовника. Виконавець відповідно до п.6.3 зобов»язався повернути всю суму попередньої оплати в розмірі 21000 гривень, про що 05.11.2013 р. був підписаний Акт про розірвання Договору про надання консалтингових та представницьких послуг. Судом встановлено і це не оспорювалось позивачем, що відповідач 20.11.2013 р. повернув кошти в сумі 8000 гривень і 10.01.2014 р. кошти в сумі 2000 гривень, а інша сума коштів залишилась неповернутою. З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплачених за Договором коштів і неповернутих в зв»язку з розірвання договору в розмірі 11000 гривень є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Також підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних від неповернутої суми та інфляційних втрат на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача суму 3 % річних від суми неповернутих відповідачем коштів, які були сплачені позивачем на виконання умов Договору в розмірі 865,11 гривень та інфляційні збитки в сумі 1302 гривень. Як вбачається з поданого представником позивача в судовому засіданні уточненого розрахунку зазначені нарахування проведені за період, починаючи з 15.09.2012 р., тобто з моменту коли відповідач не виконав перший етап робіт згідно Технічного завдання. Однак, на думку суду, обов»язок щодо повернення коштів виник у відповідача внаслідок розірвання Договору від 17.08.2012 р. і підписання сторонами Акту про розірвання Договору, відповідно до якого, з врахуванням положень п.6.3 Договору відповідач зобов»ячався повернути сплачені позивачем кошти в розмірі 21000 гривень. З врахуванням того, що Акт про розірвання Договору був підписаний сторонами 05.11.2013 р., обов»язок повернути кошти у відповідача виник з моменту розірвання Договору, а тому саме з даного періоду, на думку суду, повинні бути застосовані положення ч.2 ст.625 ЦК України і відбуватись нарахування інфляційних збитків та трьох відсотків річних від неповернутої суми. Три відсотки річних за період з 05.11.2013 р. по 19.11.2013 р. (до моменту повернення відповідачем 8000 гривень), що становить 14 днів, складає 24,09 гривень (21000х3/366х14). За період з 20.11.2013 р. по 10.01.2014 р. (моменту повернення 2000 гривень) становить 55,40 гривня (13000х3366х52100). Три відсотки річних з період з 11.01.2014 р. по 20.06.2014 р.(момент звернення до суду) становить 144,66 гривень. Всього 3% річних за період з 05.11.2013 р. по 20.06.2014 р. становить 224,15 гривень. Сума інфляційних збитків за даний період становить 2904 гривні ( індекс інфляції за період з 11.01.2014 р. по 20 червня 2014 р. 1,116х11000) складає 1276 гривень. Інфляційні збитки за період з 05.11.2013 р. по 10.01.2014 р. становить 260 гривень. Тобто всього інфляційні збитки за період з 05.11.2013 р. по 20.06.2014 р. становлять 1536 гривень. Оскільки позивачем не заявлялись вимоги про збільшення розміру позовних вимог, суд на підставі ст.10 ЦПК України вважає, що вимоги про стягнення інфляційних збитків підлягають задоволенню у заявленому в позові розмірі - 1302 гривні. Вимоги [PERSON] про стягнення неустойки за невиконання зобов»язань не підлягають задоволенню, оскільки ні умовами Договору, ні нормами чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, не передбачено стягнення неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за невиконання Договору про надання послуг. З цих же підстав не можуть бути задоволені вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Дійсно, відшкодування моральної шкоди є одним із видів відповідальності за невиконання зобов»язань, однак, виходячи із положень ст.611 ЦК України, на яку посилається позивач, даний вид відповідальності може бути застосований у разі, якщо вона передбачена договором або законом. Ні договором, укладеним між сторонами, ні законом (ст.ст.901-907 ЦК України) не передбачена відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди за невиконання Договору про надання послуг. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми втраченого доходу за банківським депозитом, відкритим в ПАТ АКБ «Київ» з наступних підстав. В силу положень ст.22 ЦК України упущеною вигодою доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушене. З боку позивача суду не надано обґрунтованих доказів на підтвердження того, що у разі належного виконання зобов»язань з боку відповідача її право на отримання додаткового доходу за депозитним вкладом не було б порушено. Наявність Договору про депозитний вклад, укладений з ПАТ АКБ «Київ» не підтверджує причинний зв»язок між порушеним зобов»язанням та неотриманим доходом, а також не свідчить про те, що позивач мала намір саме ці кошти внести на депозитний рахунок для отримання прибутку у вигляді нарахованих відсотків. Також в ході розгляду справи не надано доказів, що кошти, сплачені на виконання договору, були зняті з депозитного рахунку. З врахуванням викладених обставин, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі положень ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у справі пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial