Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя, визнати за позивачем право власності на 1/2 частку зазначеної квартири, визнати автомобіль «TOYOTA FORTUNER", 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 24.05.2016 р., спільним майном подружжя, визнати за позивачем право власності на 1/2 частку зазначеного автомобіля. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 05.04.2002 р. між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання фактично припинено у січні 2018 році. Діти проживають разом із позивачем. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.01.2019 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2019 р. на користь позивача з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3000 гривень на кожну дитину з проведенням індексації щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.11.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, сторони за спільні кошти придбали наступне майно: 1) квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на відповідача [PERSON] . Підставою набуття права власності на вказану квартиру є договір купівлі-продажу від 14.06.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Івановою О.С. 2) автомобіль «TOYOTA FORTUNER», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 24.05.2016 р. Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано на відповідача [PERSON] . Відзив на позов відповідач не надав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 05.04.2002 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №114. (а.с.11) Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження.(а.с.12) Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 30.01.2019 року.(а.с.38) Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2019 р. на користь позивача з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 3000 гривень на кожну дитину з проведенням індексації щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.11.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.(а.с.39,40) За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, сторони за спільні кошти придбали наступне майно: 1) квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на відповідача [PERSON] Підставою набуття права власності на вказану квартиру є договір купівлі-продажу від 14.06.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Івановою О .С.(а.с.14) 2) автомобіль «TOYOTA FORTUNER», 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 24.05.2016 р. Право власності на вказаний автомобіль було зареєстровано на відповідача [PERSON] , про що свідчить відповідь Регіонального сервісного центру в Харківській області від 19.02.2019 р.(а.с.13) Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві власності на майно, можливе лише за його згодою. Відповідно до п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. З ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 2 пп. «г» Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року за № 20 ( зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 р. за № 15) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами, зокрема про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 6340,22 грн. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Проте суду не надано договору про надання правничої допомоги позивачу, не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, у зв`язку із чим суд вважає не має підстав покласти на відповідача витрати, які позивач зазначає як суму, понесену за надання правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved