Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином [PERSON] 18 років, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 21.02.2015 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . Зазначає, що відповідач проживає окремо від сім`ї, матеріальної допомоги практично не надає, не приділяє достатньої уваги щодо виховання дитини та мало цікавиться її долею. Добровільно сплачувати аліменти на утримання сина відповідач не бажає, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 27). Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення (а.с. 32). Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи, що відповідач не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками чого винести рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21.02.2015 Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, сторони перебувають у шлюбі (а.с. 4). З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки, виданої Олександрівською селищною радою № 3060 від 19.07.2019, дитина проживає разом з позивачем (а.с. 7). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну\~відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз?яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина від їх шлюбу з відповідачем, останній згоден сплачувати аліменти на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved