Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з листопада 2004 року по 03 листопада 2007 року, визнати квартиру № 10, яка розташована в буд. № 12 по вул. Вавілова в м. Прилуки та автомобіль [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], провести поділ спільного майна визнавши за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 98000 грн. як грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль [NUMBER] залишивши автомобіль у власності [PERSON], а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що в березні 2004 року за направленням після закінчення Прилуцького медичного училища поїхала працювати у фельдшерському пункті с [PERSON] та проживала в рідної бабусі [PERSON] в с. Мала Дівиця. В кінці 2004 року познайомилась з [PERSON], який проживав по сусідству зі своїми батьками. З квітня 2004 року по листопад 2004 року сторони зустрічались. Після смерті бабусі, з листопада 2004 року позивачка стала проживати з відповідачем в бабусиній хаті. 02 листопада 2004 року, на день народження позивачки, остання підняла питання стосовно того в якості кого [PERSON] проживає разом з нею, оскільки це стало відомо її батькам, на що відповідач запевнив, що хоча шлюб і не зареєстрований, проте вони проживають як сім»я. Про прийняте спільно рішення [PERSON] повідомила батьків і зцього часу сторони разом, без реєстрації шлюбу стали проживати в батьківському будинку, були пов»язані спільним побутом та мали взаємні права та обов»язки, а також мали спільний бюджет. На час знайомства [PERSON] ніде не працював. У пошуках кращої роботи позивачка працевлаштувалась у Токсихолочіне відділення у лікарні швидкої допомоги м. Києва. [PERSON] деякий час їздив до м. Києва на заробітки. За час роботи в м. Києві батько позивачки [PERSON] переїхав проживати в будинок в с. Мала Дівиця. На вихідних коли сторони приїжджали з м. Києва проживали або у батька позивачки або у батьків відповідача. Восени 2005 року позивачка запропонувала відповідачу переїхати до м. Прилуки в батьківський будинок по вул.. Котовського 13. В кінці 2005 року на початку 2006 року [PERSON] працював на птахофабриці в м. Прилуках, однак оскільки останній не мав постійної роботи за спільною згодою на весні 2006 року відповідач поїхав за кордон у пошуках роботи, де перебував з березня по вересень 2006 року. На початку 2007 року сторони виявили бажання мати дітей, однак в будинку де вони проживали були відсутні необхідні побутові умови, які необхідні для повноцінного догляду за дітьми, а тому вирішили за спільно заощаджені кошти придбати квартиру. Оглядали квартиру [ADDRESS] та домовлялись стосовно укладення договору купівлі-продажу спільно, яку 14 квітня 2007 року придбали, однак в договору купівлі-продажу квартири було зазначено лише [PERSON] З метою як найшвидшого переїзду мати позивачки [PERSON] придбала в кредит меблі і вже з кінця квітня 2007 року вона з відповідачем заселились до квартири. 03 листопада 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб. В шлюбі в них народилося двоє дітей 06 вересня 2008 року [PERSON] та 04 грудня 2013 року [PERSON]. Крім того восени 2016 року в шлюбі сторони придбали автомобіль [NUMBER]. 13 квітня 2017 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Оскільки станом на сьогоднішній день відповідач заперечує її право спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль та створює їй перешкоди у користуванні вищевказаним майном, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнили заявлені вимоги в частині стягнення грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль [NUMBER] та просили суд стягнути половину вартості автомобіля відповідно до висновку експерта в іншій частині позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме проти задоволення вимог в частині визнання транспортного засобу спільним сумісним майном подружжя не заперечували та просили їх задовольнити в іншій частині проти заявлених вимог заперечували та просили суд відмовити в їх задоволенні при цьому [PERSON] зазначив, що квартиру придбав за власні кошти, яка коштувала 15 тис. доларів. З закордону, де був на заробітках, привіз близько 14 тис. доларів не вистачало десь 900 доларів, які він позичив у батьків. \~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона була власником квартири [ADDRESS], яку продала [PERSON] Приходили дивитись квартиру в двох [PERSON] та [PERSON], вона вважала, що сторони були чоловік та дружина, так як все роздивлялись, совітувались. Приходили двічі, вперше прийшли оглядати квартиру і пішли, так як в них був інший покупець. Маму позивачки не пам»ятає, щоб оглядала квартиру, можливо чоловік пустив до квартири. До нотаріуса оформляти договір купівлі-продажу також приходили вдвох. Ключі від квартири відала в нотаріуса. \~\~\~\~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір»ю відповідача [PERSON] В [PERSON] бабуся проживала в с. Мала Дівиця в цей час [PERSON] закінчив навчання та також проживав в с. Мала Дівиця. Сторони зустрічалися, як дівчина з хлопцем, з 2004 року потім було весілля 2007 році. До весілля вони не проживали разом. [PERSON] проживав весь час вдома по вул.. Слобідська 90 в смт. Мала Дівиця, всі його речі знаходились також вдома. Працював [PERSON] в м. Прилуках, в Київській області на птахофабриці та півроку у Швеції. Приїздив до дому на вихідні раз в 3 неділі. На кошти, які заробляв хотів придбати житло. Після поїздки за кордон на зароблені кошти, та трохи позичені в них, придбав житло . [PERSON] не вкладала гроші у квартиру, на момент придбання квартири син з позивачкою спільно не проживали, спільного бюджету не мали. Під час роботи в м. Прилуках, проживав в м. Прилуках, але де саме жив не знає. Спільно не проживав з позивачкою до укладення шлюбу, почали проживати тільки після укладення [PERSON] можливо і ночувала в них, але в неї не проживала. До шлюбу не бачила чи проживала в спірній квартирі [PERSON] Під час купівлі квартири присутньою не була. [PERSON] та [PERSON] зустрічались не один рік , а з мамою позивачки познайомилась перед весіллям. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її племінником. [PERSON] конкретно знає після весілля. [PERSON] приходила, вона зустрічалась з [PERSON] десь з 2006 року, точно не пам»ятає. До свадьби сторони, зустрічалися, спільно не проживали. [PERSON] з [PERSON] були сусідами через дорогу, позивачка працювала у лікарні. [PERSON] не ночувала в смт. Мала Дівиця по вул.. Слобідська 90. [PERSON] працював в м. Прилуках, в Київській області та в Швеції. До весілля [PERSON] поїхав робити у Швецію, але одружуватись ще не збирався. [PERSON] проживав у мами по вул.. Слобідська 90 в смт Мала Дівиця. Їхав на роботу з дому та приїздив додому, його речі були дома. Батьки трохи позичали [PERSON] грошей на придбання квартири. У кого була придбана квартира не знає. [PERSON] участь у придбанні квартири не брала, на її думку вона таких грошей не мала, так як тільки закінчила навчання. Де жив у Прилуках [PERSON] не знає. Як працював в м. Києві жив в гуртожитку з ким не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [INFO]. Десь в березні квітні близько 10 років назад [PERSON] та [PERSON] приходили дивитись квартиру [ADDRESS]. Приблизно через місяць [PERSON] та [PERSON] заїхали до квартири та стали проживати Мати [PERSON] до даної квартири завозила меблі. [PERSON] постійно проживала в даній квартирі. Ніхто не знав, що [PERSON] та [PERSON] проживали в громадянському шлюбі, всі знали, що заїхала молода пара. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає з самого початку, коли він почав проживати з [PERSON] задовго до весілля. Вона проживає з братом [PERSON] і знає, сторін ще коли вони проживали разом біля 5 магазину, «строїли плани». За час їх проживання [PERSON] їздив за кордон. [PERSON] переживала за [PERSON] коли він був закордоном. Після приїзду відповідача із кордону, до весілля, [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру і до весілля [PERSON] стала проживати в квартирі. Мама [PERSON] придбала в квартиру меблі: диван, крісла . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір»ю [PERSON] Після закінчення медичного училища [PERSON] почала працювати в смт. Велику Дівицю, де познайомилась з [PERSON] та почали зустрічатися. Приїхали до неї в м. Прилуки вул.. Котовського 13, біля 5 магазину, та повідомили, що будуть одружуватись та стали проживати у неї. [PERSON] пішов на роботу. [PERSON] працювала в м. Києві. Коли [PERSON]В була на роботі старалася догоджати варила їсти, топила грубу, думала сім»я. Був поломаний вимикач [PERSON] полагодив, жили як сім»я. [PERSON] їздив за кордон, після приїзду відповідач приїхав до неї. Весь час вони жили у неї. [PERSON] та [PERSON] шукати житло, вона теж ходила дивитись квартиру. Меблі у квартиру, диван, крісла, стінку, стіл на кухню, брала в кредит. Заслухавши пояснення сторін їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог п. 5 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З урахуванням пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили спільне проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, підтвердили ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання її та відповідача [PERSON] однією сім'єю у період з листопада 2004 року по 03 листопада 2007 року. Згідно із вимогами\~ст. 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із\~ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~застосування\~ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~статті 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно\~\~ п. 22 вище вказаної постанови Пленуму вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно копії трудової книжки (а.с. 13) [PERSON] з 26 березня 2004 року перебувала в трудових відносин, за що отримувала заробітну плату, що підтверджується довідками про доходи (а.с. 68-69) Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.04.2007 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2007 року, за час спільного проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу придбано на ім»я [PERSON] квартиру [ADDRESS]. [PERSON] не надав суду належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно підтвердили ті обставини, що квартиру він самостійно придбав за свої особисті кошти та не під час спільного проживання однією сімєю. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що квартира [ADDRESS], придбана\~\~внаслідок ведення спільного господарства, побуту, спільної праці сторін та за їх спільні грошові кошти під час спільного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, а відтак є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , частки яких є рівними. При встановлених обставинах, суд вважає, що позов в частині визнання спірної квартири спільною сумісною віласністю та визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того з 03 листопада 2007 року сторони, [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано 13 квітня 2017 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, яке набрало законної сили. За час перебування в шлюбі було придбано на ім'я відповідача [PERSON] автомобіль [NUMBER]. Згідно висновку експерта № С-119/17 від 31.10.2017 року ринкова вартість автомобіля [NUMBER] становить 176221 грн. 52 коп. Враховуючи вимоги позивача, суд приходить до висновку про можливість залишення автомобіля відповідачу та стягнення з нього в рахунок відшкодування, 1/2 частина вартості спірного автомобіля, оціненого експертом- 88110 гривень 76 копійок на користь позивача. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді: судового збору у розмірі 2090 гривень, (квитанція на а.с. 1),\~\~а також\~\~суми витрат за проведення експертизи в розмірі 1320 гривень, (квитанція на а.с. 77) а всього на загальну суму 3410 гривень.

Outcome: approved