Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 30000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 05 березня 2013 року у Куйбишевському районі м. Донецька на перехресті доріг пр. Панфілова та вул. Калініна сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю автомобілів «Дача Логін» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобілем ВАЗ 211240 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], після чого ВАЗ 211240 скоїв зіткнення з автомобілем «FAW» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Головного управління МВС України в Донецькій області від 30 червня 2013 року кримінальне провадження закрито на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06 серпня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі - закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачу, яка на момент зіткнення знаходилась в якості пасажира в автомобілі ВАЗ 211240 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] були спричинені легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасних розлад здоров'я, а саме: легка закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканин правої гомілки, голови, забій лівої кисті. Позивач зазначає, що в зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями вона перенесла стресову ситуацію, втратила спокій, оскільки була вагітна, та дуже хвилювалася за здоров'я своєї дитини. Вона також не мала можливості у повній мірі здійснювати лікування, оскільки це могло пошкодити здоров'ю дитини, в зв'язку з чим притерпувала сильні болі, оскільки не могла приймати ліки. Вважає, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою в зв'язку з погіршенням стану здоров'я після отриманих тілесних пошкоджень, неможливістю протягом значного часу вести свій звичайний спосіб життя,постійним нервуванням щодо стану здоров'я її майбутньої дитини. Також моральні страждання їй спричиняє і той факт, що відповідач по справі і до теперішнього часу не знайшов можливості вибачитись перед нею, спробувати відшкодувати заподіяну їй моральну шкоду, хоча має для цього можливість. Спричинену моральну шкоду, яка виразилась у втраті душевного спокою в зв'язку з погіршенням стану здоров'я оцінює у розмірі 30000 гривен, які просила стягнути з відповідача. Також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вищевказані позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на наведені вище обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність, проти позову заперечували, виклавши свої доводи з приводу необґрунтованості позовних вимог у письмових запереченнях. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні полагався на розгляд суду. Проаналізувавши вищенаведені пояснення сторін та дослідивши надані суду та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступних обставин. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, судом встановлено, що 05 березня 2013 року о 16 год. 00 хв. у Куйбишевському районі м. Донецька на перехресті доріг пр. Панфілова та вул. Калініна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Дача Логін» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ 211240 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , після чого ВАЗ 211240 скоїв зіткнення з автомобілем «FAW» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON], який не рухався, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Головного управління МВС України в Донецькій області від 30 червня 2013 року кримінальне провадження закрито, на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення. Як вбачається з вищевказаної постанови, потерпілою по вказаній кримінальному провадженню є [PERSON], яка під час зіткнення автомобілів знаходилась на пасажирському сидінні(а.с.4-5). Як вбачається з висновку судово- медичної експертизи № 880, у зв'язку з подіями, які сталися 05 березня 2013 років у потерпілої [PERSON] мала легка закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м'яких тканин правої гомілки, голови, забій лівої кисті, які утворилися від дії тупих предметів, або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі елементи салону автомобілю під час дорожньо-транспортної події, можливо, в строк та при обставинах, вказаних у постанові і відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасних розлад здоров'я. «Закритий перелом 2 п'ясної кості лівої кісті» не враховувся при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, тому, що він не підтверджений об'єктивно рентгенологічною картиною (а.с. 86-87) Постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 06 серпня 2013 року [PERSON], [INFO], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі - закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду строків накладення адміністративного стягнення.(а.с.6). За правилами ст. 11 ЦК України завдання моральної шкоди є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у фізичному болю та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. З наданої для огляду медичної картки позивача та долучених до матеріалів справи довідок та медичних висновків вбачається, що в зв'язку отриманими тілесними ушкодженнями позивач, яка перебувала на 30 тижні вагітності неодноразово зверталась до лікарів з приводу погіршення стану здоров'я. Пунктом 3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я після отриманих в результаті зіткнення автомобілів тілесних пошкоджень, наявністю нервових стресів та переживань, пов'язаних в першу чергу з вагітністю позивача, яка притерпивала душевні страждання не тільки за свій стан здоров'я, а і за стан здоров'я її майбутньої дитини, неможливістю протягом значного часу вести свій звичайний спосіб життя. Згідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно із ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Отже, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир або пішохід, обов'язок відшкодувати потерпілому шкоду покладається на всіх осіб,які на відповідній правовій підставі володіли транспортним засобом, незалежно від їхньої вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Таким чином, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо захисту порушеного права позивача у обраний нею спосіб, а саме шляхом стягнення суми в порядку відшкодування заподіяної моральної шкоди, з [PERSON], як з особи, яка несе солідарну відповідальність за її завдання. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди , суд враховує вимоги розумності і справедливості, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України , та вважає за необхідне стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача та характеру діяння винної особи. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, витрати на правову допомогу віднесені до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога позивачу була надана [PERSON]., який є адвокатом і діяв при цьому на підставі угоди та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 42 ЦПК України. Згідно наданої адвокатом довідки, вартість години його роботи складає 400 грн., згідно розрахунку на надання правової допомоги, останнім було витрачено 7,5 годин. Згідно журналу судового засідання, слухання справи відбувалась протягом шести годин, кожного разу приймав участь представник позивача [PERSON]. Оскільки адвокатом [PERSON] не надано розрахунку часу, витраченого на правову допомогу, надану до відкриття провадження по справі, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу лише за участь представника у судовому засіданні у розмірі 2400 грн. Отже на підставі ст. 88 ЦПК України на відповідача покладаються понесені позивачем витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 2400 гривен. Відповідно до ст. 88 ч.2 ЦПК з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial