Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що між сторонами були укладені договори про спільну діяльність, який позивачі не підписали, але згідно яких відповідач отримав у користування належні позивачам земельні ділянки, але плата за це була занижена, відповідач ухиляється від укладення та державної реєстрації договору оренди цих ділянок, тому вони вирішили передати ділянки в оренду іншій особі. За змістом позовних вимог просили зобов'язати ПП «Арго» звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням належні їм земельні ділянки, стягнути з відповідача частку прибутку за користування ділянками. Ухвалами суду однорідні позови різних позивачів до одного і того ж відповідача були об'єднані в одне провадження. До участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено фізичну особу-підприємця [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити з підстав викладених у позовних заявах та передають своє слово для дачі пояснень представнику. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги неодноразово уточнював та з уточненнями підтримав, посилаючись на невиконання відповідачем умов угоди, фактичний обман з боку відповідача, заниження вартості користування землею, відсутністю чинний договорів, рішення позивачів передати в оренду земельні ділянки третій особі для більш ефективного і прибуткового використання, подальше користування відповідачем земельними ділянками всупереч волі власників без належних правових підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на чинність договорів оренди, укладених між сторонами, наявність договорів про спільну діяльність, виплату орендної плати до 2013 року. Третя особа ФОП [PERSON] позов підтримав, посилаючись на те, що позивачі вирішили передати йому свої земельні паї, тому що він привів правовстановлюючі документи на землю у відповідність із законодавством, запропонував власникам паїв кращі умови оренди їх земельних ділянок. Вислухавши представників сторін, третю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачі є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Дерев'янської сільської ради Обухівського району Київської області, а саме: [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 3,6500 га, кадастровий номер 3223182500:07:003:0022, [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 3,6401 га, кадастровий номер 3223182500:04:001:0030, [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 3,6299 га, кадастровий номер 3223182500:04:001:0029, що підтверджується державними актами, свідоцтвом, витягами з технічної документації, витягами з державних реєстрів, іншими матеріалами справи. В листопаді 2013 року між позивачами та приватною фірмою «Арго» було укладено договори про спільну діяльність, які в органах ДПІ не були зареєстровані, а саме: договір № 93 із [PERSON], договір № 60 із [PERSON], договір №141 із [PERSON], що підтверджується договорами, актами прийому-передачі. В січні та травні 2014 року позивачі звертались до відповідача із письмовими заявами про припинення договірних відносин щодо оренди землі, що підтверджується зверненнями, конвертами з відмітками пошти. В січні 2014 року позивачі уклали договори оренди землі із ФОП [PERSON], що підтверджується договорами, актами прийому-передачі, витягами з Державного реєстру речових прав. Оцінюючи доводи стрін по суті позову, суд приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для користування відповідачем належними позивачам земельними ділянками, відсутністю чинних цивільно-правових угод між сторонами щодо передачі права користування землею виходячи із наступного. Згідно ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Обгрунтовуючи заперечення на позов представник відповідача посилався на те, що за згодою сторін було продовжено чинність договорів оренди землі, укладених в 2003 році, оскільки після закінчення їх дії продовжувалось виконання умов договору. Суд не приймає до уваги вказані доводи, оскільки вони суперечать матеріалам справи та не відповідають закону. Згідно п.2.1 укладених із ПП «Арго» договорів оренди землі їх чинність може бути автоматично продовжена на наступний термін 5 років за умови, якщо сторони не виявили бажання припинити дію цього Договору. Пункт 4.1 укладених із ПП «Арго» договорів оренди землі передбачає, обов'язок орендодавця попередити письмово Орендаря про свої наміри щодо продовження чи припинення дії Договору оренди земельної ділянки за один рік до закінчення терміну його дії. Згідно ст.33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Судом встановлено, що будь-якої додаткової угоди, в тому числі щодо поновлення дії договору оренди землі, між сторонами не укладалось, пропозицій про укладення такої угоди жодна із сторін не висловлювала, відмов чи зволікань в укладенні додаткової угоди не мало місце, при цьому позивачі письмово повідомила ПП «Арго» про відсутність згоди на продовження дії будь-яких правовідносин із ПП «Арго» щодо користування належною їй на праві власності земельною ділянкою в лютому 2014 року. Також суд приймає до уваги, що вказані договори не відповідають змісту Типового договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03.03.2004 року. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.2 ст.20 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону N 1878-VI від 11.02.2010 року, чинній на час дії спірних правовідносин, право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно п.1 ч.2 ст.25 Закону України «Про оренду землі» приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Пунктом 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року N 2073, чинного на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. З огляду на викладені вище норми законодавства, державна реєстрація договорів оренди землі була і є обов'язковою умовою виникнення права оренди земельних ділянок як на час виникнення і дії спірних правовідносин, так і на час вирішення спору судом. Згідно ч.7 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" зареєстровані речові права та їх обмеження мають пріоритет над незареєстрованими в разі спору щодо нерухомого майна. Право оренди спірних земельних ділянок третьою особою [PERSON] станом на цей час пройшло державну реєстрацію і є чинним, в той же час аналогічне право ПП «Арго» на час вирішення спору судом не має державної реєстрації. Таким чином, право оренди земельної ділянки у ПП «Арго» станом на час вирішення спору судом відсутнє, тому суд вважає, що відповідач користується спірними земельними ділянками без достатніх правових підстав всупереч волі власників, тобто неправомірно. Посилання на наявність договорів про спільну діяльність суд не приймає до уваги, оскільки ці договори за своїм правовим значенням не є підставою для виникнення права оренди, права користування або іншого права на землю. Крім того, вони не пройшли державну реєстрацію, не зареєстровані у органах податкової інспекції. Згідно ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Оскільки відповідач без належних правових підстав користується чужими земельними ділянками, чинить перешкоди власникам у користуванні земельною ділянкою, таке порушення прав позивачів слід усунути в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не довів своїх заперечень на позов.

Outcome: approved