Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суд Київської області з позовом до Фастівської державної нотаріальної контори (далі - відповідач 1), Міністерства юстиції України (далі - відповідач 2) із позовною заявою про зняття заборони на відчуження житлового будинку. У подальшому, на виконання вимог ухвали суду від 25.11.2020 року про залишення позовної заяви без руху, [PERSON] подано позовну заяву в новій редакції, серед інших, до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - відповідач3). Позовні вимоги, з урахування позовної заяви в редакції від 14.12.2020 року (а.с. 43-48) обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового буд. [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу №1782 від 24.08.1991 та власником земельної ділянки площею 0,0755 га, розташованої за адресою даного житлового будинку. Згідно Інформаційної довідки № 219305846 від 06.08.2020, на вищевказаний об`єкт нерухомості встановлено заборону на відчуження за №1297348 від 13.09.2004 Фастівською Державною нотаріальною конторою, підстава обтяження - договір застави б/н 08.10.2003, Фастівська Державна нотаріальна контора, АППБ «Аваль», власником вказано [PERSON] . Між тим, останній ніколи не був власником чи співвласником належного позивачу житлового будинку. Позивачем ніколи не відкривались та не укладались жодні договори з АППБ «Аваль», а також не має жодних боргових зобов`язань. У той же час, за [PERSON] зареєстровано право власності за іншою адресою, а саме по [ADDRESS] . У зв`язку з безпідставним накладенням обтяження (заборони відчуження) на вказаний житловий будинок, [PERSON] вимушений був звернутись до Фастівської Державної нотаріальної контори для його зняття. Однак, у відповідь отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 601/02-31 від 25.09.2020. Оскільки позивач вважає, що його права як власника порушено, останній звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд скасувати заборону згідно запису від 13.09.2004 року за № 1297348, що значиться в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна на відчуження житлового будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] , та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 601/02-31 від 25.09.2020, а також стягнути на користь позивача усі понесені судові витрати. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 зазначив, що Міністерство юстиції України, як орган виконавчої влади, що здійснює контроль за організацією нотаріату, наділений організаційними та контролюючими функціями у сфері нотаріату та не має повноважень втручатися в діяльність нотаріусів. Також вказав, що у позивача відсутні позовні вимоги до Міністерства юстиції України. Позивач не навів у своєму позові, як саме і якими діями Міністерство юстиції України порушило його права та законні інтереси, оскільки відповідач 2 не вчиняв оскаржуваної державної реєстрації. Також Міністерство не може відповідати за дії вчинені іншими суб`єктами і нести несприятливі наслідки у випадку задоволення позову. Тому, представник просив суд відмовити у задоволенні даного позову. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що відповідачем 2 порушено строки на подання відзиву. Щодо суті відзиву вказав, що з викладеним у ньому представник позивача не погоджується, адже його доводи вважає необґрунтованими, які жодним чином не спростовують позовні вимоги, викладені у позовній заяві. Твердження відповідача 2, про те, що він залучений як неналежний відповідач є хибним, оскільки він є органом, який здійснює контроль за діяльністю нотаріусів, а тому, є керуючим органом, на вимогу якого нотаріусами подають запитувані документи, витяги з них та, при необхідності, надають пояснення. Тому, представник позивача просив суд не брати поданий відзив представника відповідача 2 до уваги та задовольнити позовні вимоги. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 17.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 09.04.2021 року до матеріалів справи долучено відзив представника відповідача 2 на позовну заяву, а також ухвалено витребувати докази від відповідача 1. Ухвалою суду від 09.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 07.06.2021 року до матеріалів справи долучено докази, надані стороною позивача, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, адже заборона на відчуження майна позивача та постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії порушують права [PERSON] . Представник відповідача 2 у судовому засідання просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Завідувач Фастівської міської державної нотаріальної контори Бойко О.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог, так як [PERSON] необхідно звернутись із заявою про виправлення технічної помилки, а також заперечувала проти стягнення з неї судових витрат. Представник відповідача 3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Фастівської місткої державної нотаріальної контори24.08.1991 №1782, що підтверджується довідкою виданою КП ФМР «Фастівське БТІ» № 745 від 23.07.2020 (а.с. 9). На підставі державного акту серії АГ № 217379 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0755 га, розташованої за адресою житлового будинку [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 10). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Номер інформаційної довідки: 219305846 від 06.08.2020р.) вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] встановлено заборону на відчуження за №1297348 від 13.09.2004 реєстратором Фастівською міською державною нотаріальною конторою. Підстава обтяження вказується договір застави, б/н 08.10.2003, Фастівська міська держнотконтора контора, АППБ «Аваль». У той же час, власником майна значиться [PERSON] (а.с. 8). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 601/02-31 від 25.09.2020 [PERSON] відмовлено у знятті вищевказаної заборони за відсутністю повідомлення від банку або його правонаступника про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави (а.с. 28). Із довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.11.2020 №Д1-В37/30-481 вбачається, що станом на 04.11.2020 року в банку немає наявних відкритих/активних рахунків на ім`я [PERSON] (а.с. 22). У той же час, згідно договору застави від 08.10.2003 року, який укладено між АППБ «Аваль» та [PERSON] , його предметом виступає житловий будинок [ADDRESS] . Наявними у матеріалах справи документами також підтверджено, що [PERSON] ніколи не був власником чи співвласником належного позивачу житлового будинку, заставодавець являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 9). Таким чином, внесена заборона на відчуження житлового будинку за договором застави від 08.10.2003 року не стосується будинку [ADDRESS] , який належить позивачу. Як вказує [PERSON] наявність вищевказаного арешту перешкоджає йому в повному обсязі реалізувати своє право власності та розпоряджатись своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що Фастівською міською державною нотаріальною конторою встановлено заборону на відчуження житлового будинку, який належить позивачу, при цьому, законодавчі підстави її існування на даний час не встановлені, вказана заборона перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати своє право власності, суд приходить до висновку, про наявність підстав для скасування заборони на відчуження нерухомого майна а саме: житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна від 13.09.2004 року за № 1297348, реєстратор: Фастівська міська державна нотаріальна контора, на підставі договору застави б/н від 08.10.2003, посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т.П., між АППБ «АВАЛЬ» та [PERSON] та, відповідно, задоволення позову в цій частині. Розглядаючи вимоги позову в частині скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії варто зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус крім того, згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може виконувати функції державного реєстратора,

Outcome: partial