Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Представник заявника [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичних фактів, а саме встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та факту прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] . 19 березня 2007 року останнім було зроблено особисте розпорядження на випадок своєї смерті, згідно з яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] та все його майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, що він за законом матиме право заповів [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно. Заявник є єдиним спадкоємцем померлого за заповітом. На час смерті [PERSON] заявник був неповнолітнім, постійно проживав з останнім (від дня свого народження по теперішній час) і був по суті на його (померлого) утриманні. Це пов`язано із станом здоров`я заявника, якому 16 березня 2009 року рішенням Тернопільського обласного центру МСЕК було довічно встановлено другу групу інвалідності (інвалід з дитинства), що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК серії ТЕК №164766 від 16.03.2009 року. Теребовлянська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] в оформленні спадщини у зв`язку із тим, що на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами факт постійного проживання заявника із спадкодавцем, що змусило його звернутися до суду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заявлені вимоги, посилаючись на мотиви, викладені в заяві, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Теребовлянської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмові заяви про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Іванівської сільської ради Теребовлянського районуу судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Заслухавши пояснення представника заявника, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши інші докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] є внуком [PERSON] . Із довідки, виданої Іванівською сільською радою Теребовлянського району №273 від 15.06.2020 року вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , проживав в [ADDRESS] . На час смерті з ним була зареєстрована і проживала дружина [PERSON] , [INFO] . Спадкодавець [PERSON] 19березня 2007 року склав заповіт, згідно з яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] , [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2007 року, [PERSON] помер [INFO] , що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Відповідно до свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 01.08.2012 року [PERSON] померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 13. Із змісту позовної заяви вбачається, що заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого за заповітом. На час смерті [PERSON] заявник був неповнолітнім, постійно проживав з останнім (від дня свого народження по теперішній час) і був по суті на його (померлого) утриманні. Це пов`язано із станом здоров`я заявника, якому 16 березня 2009 року рішенням Тернопільського обласного центру МСЕК було довічно встановлено другу групу інвалідності (інвалід з дитинства), що підтверджується довідкою до Акта огляду МСЕК серії ТЕК №164766 від 16.03.2009 року. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , повідомили, що [PERSON] народився і проживав в [ADDRESS] разом із дідом та бабою до їх смерті як одна сім`я. За вказаною адресою останній проживає і надалі. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку підлягають розгляду заяви про встановлення постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України), отже спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Викладені доводи узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі № 336/709/18. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, яка діє зі змінами 1998 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку для встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення: -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 1 ст.315 вказаного кодексу визначено перелік фактів, які встановлюються судом. Аналіз ч.2 цієї статті дає можливість зробити висновок, що цей перелік не є вичерпним. Цією нормою Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право для реалізації спадкових прав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, а саме факту постійного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Щодо заявної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , суд вважає, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] однією сім"єю із спадкодавцем на час відкриття спадщини і в силу цього він вже є таким, що прийняв спадщину після його смерті.

Outcome: partial