Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 01 березня 2011 року він уклав з відповідачем в усній формі договір доручення, за яким доручив останньому оформити право на спадщину, яка відкрилася після смерті батька позивача та належним чином оформити право власності у строк до 30.10.2011 року. Зазначає, що на підтвердження укладення договору доручення ним була видана довіреність на ім'я [PERSON] та передано йому оригінали документів на спадкове майно: квартиру [ADDRESS] та гараж. За домовленістю сторін була встановлена плата за виконання доручення 2 500 грн. та 7 500 дол. США, про що було складено розписку. Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що доручення було виконано лише частково, а саме в частині оформлення права на спадщину, решта доручення залишилося не виконаним, на підставі ч. 3 ст. 612 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] на свою користь завдані збитки у розмірі 87 040 грн. 84 коп. та судові витрати. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Пояснила, що позивачем було доручено відповідачу оформили у будь-якій нотаріальній конторі на ім'я позивача спадщину за заповітом та узаконити гараж із землею. 31.03.2011 року позивачем на ім'я відповідача була видана довіреність на право оформити спадщину за заповітом, до складу якої входили квартира та гараж. Відповідно до проведених дій відповідачем на користь позивача було прийнято спадкове майно та зареєстровано в державних органах реєстрації. Зазначила, що оскільки земельна ділянка не входила до складу спадщини, для представлення інтересів позивача та здійснення від його імені дій для оформлення земельної ділянки була необхідна нова довіреність, яку позивач так і не видав на ім."я [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 березня 2011 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частина 1 ст. 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У ч. 1 ст. 1000 ЦК України вказано, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 1002 ЦК України). Згідно зі ст. 1003 ЦК України в договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно довіреності від 31 березня 2011 року позивач уповноважив відповідача оформити у будь-якій нотаріальній конторі на його ім'я спадщину за заповітом, яка залишилася після померлого [INFO] його батька - [PERSON], постійним місцем проживанням якого було: [ADDRESS] та зареєструвати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в усіх державних та недержавних органах та установах. 11 квітня 2011 року відповідачем була написана розписка про отримання від позивача коштів у розмірі 2500 грн. та 7500 дол. США за виконання доручення, строк виконання до 30.10.2011 року (а.с. 71). Як пояснив у судовому засіданні позивач, доручення було виконано лише частково, а саме в частині оформлення права на спадщину. Що стосується оформлення земельної ділянки, то відповідач її не зареєстрував у відповідності до домовленості, а тому [PERSON] повинен повернути кошти у сумі 7500 дол. США. Представник відповідача зазначила, що відповідно до заповіту до складу спадкового майна належали: квартира [ADDRESS] та гараж за адресою: [ADDRESS], земельна ділянка не входила до складу спадщини, що не заперечувалося позивачем. Отже, відповідач відповідно до довіреності від 31.03.2011 року виконав доручення позивача про оформлення спадщини за заповітом, яка залишилася після померлого [INFO] батька [PERSON] - [PERSON] Що стосується вимог про оформлення земельної ділянки, то довіреністю від 31.03.2011 року позивач не доручав відповідачу права на її оформлення. Відповідно до ч. 1 ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Згідно із ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Матеріали справи свідчать, що 28 грудня 2011 року [PERSON] направив на адресу позивача лист-звернення щодо видачі на його ім'я довіреності для представлення інтересів в структурах щодо оформлення гаража та землі (а.с. 69-70). Однак, як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, позивач до цього часу такої довіреності на ім'я відповідача не видав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК договір доручення припиняється в разі відмови довірителя або повіреного від договору. Ця підстава припинення договору доручення є безумовною, оскільки згідно з ч. 2 ст. 1008 ЦК довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення в будь-який час. Як зазначила, представник відповідача саме лист-звернення до позивача і стало відмовою [PERSON] від договору доручення. Частиною 2 ст. 1009 ЦК України передбачено, що відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник. А тому суд приходить до висновку, що оскільки нова довіреність на ім'я відповідача позивачем не видавалася, а відповідно до довіреності від 31.03.2011 року [PERSON] були виконані умови доручення, то відповідач не повинен відшкодовувати збитки. Крім того, позивач заявляючи свої позовні вимоги посилається на ч. 3 ст. 612 ЦК України. У силу ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Частиною 4 ст. 612 ЦК України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора. Заперечуючи позов, відповідач зазначав, що саме позивач не відреагував на його лист-звернення та не видав нової довіреності, яка надає повноваження щодо оформлення земельної ділянки. Передумовою відшкодування збитків на підставі ч. 3 ст. 612 ЦК України є відмова кредитора від прийняття простроченого виконання. Звертаючись до суду, [PERSON] у позовній заяві зазначив, що у нього втрачено інтерес до оформлення землі, а тому ніби заявлено вимогу про відмову від прийняття виконання зобов'язання. Доказів на підтвердження здійснення такої відмови до звернення до суду матеріли справи не містять. За таких обставин суд вважає, що підстави для стягнення з [PERSON] суми боргу відсутні та не доведені, належних доказів позивач суду не надав, тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed