Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньо го сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а вразі продовження ним навчання - до досягнення віку 23 років. В судове засідання позивачка та її представник позивачки [PERSON] , який діє на підставі угоди № 1 від 23.01. 2014 року ( а.с.19-20) позовні вимоги уточнили, підтримали та просили їх задовольнити, пояснивши, що з 06.10. 2001 року по 14.03. 2013 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітньо го сина [PERSON], [INFO]. Неповнолітній син проживає з позивачкою на утримання якого відповідач не допомогає добровільно, оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості щодо утримання та виховання сина , позивачка звернулася до суду про стягнення аліментів тому, шо самостійно утримувати сина , оскільки позивачка не має можливості самостійно одягати, харчувати, відповідач являється приватним підприємцем і працює в Київській дитячій академії мистецтв, а отже, добровільно не хоче надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину , разом з тим, син потребує підвищеної уваги та догляду для забезпечення його належного стану здоров"я та розвитку, тому просить стягнути аліменти з відповідача на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи стягувати від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, на підставі чинного законодавства. Відповідач та його представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.04. 2014 року ( а.с. 35-36) позовні вимоги не визнали, надавши свої письмові заперечення та не заперечували укласти договір про утримання неповнолітнього сина у нотаріальній конторі, оскільки на його підприємницькій діяльності відобразилася фінансова криза, а від матеріального утримання та виховання неповнолітнього сина він не уникає, приймає участь у його вихованні, розвитку, оскільки він проживає окремо від сина, то забезпечує всебічний розвиток дитини, а саме сплачував кошти на утримання няні, заняття спортом, разом з тим, залишив все майно позивачці. Вважає, що кошти які він буде сплачувати не будуть іти на цільове призначення виховання дитини та його розвитку, а будуть витрачатися на потреби позивачки. Вислухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності , суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з копії свідоцтва про народження ( а.с. 4) відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 181 СК України , кошти на утримання неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, оскільки відповідач являється батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] і на даний час сторонами не досягнуто згоди на утримання сина , то з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивачки по 1/4 частині всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30 січня 2014 року тобто з моменту звернення позивачки з вказаною заявою до суду. Як вбачається з довідки про доходи відповідача за № 37 від 04.04. 2014 року , відповідач дійсно працює і отримує заробітну платню яка складає 35 651 грн. 57 коп. на один рік, а також згідно податкової декларації платника єдиного податку за перший квартал 2014 року - фізичною особою - підприємцем, то суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина по 1/4 частині всіх видів заробітку щомісячно, але не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також підлягає стягненню судовий збір з відповідача у відповідності з ст. 88 ЦПК України при задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved