Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У жовтні 2013 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі - ХНУВС) звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь фактичні витрати повязані з навчанням відповідача у розмірі 34 302 грн. 66 коп. В обґрунтування позову посилався на те, що 15 серпня 2007 року [PERSON] зараховано до складу курсантів ХНУВС, а 1 вересня 2007 року між ХНУВС, головним управлінням Міністерства внутрішніх іав України в Харківській області та відповідачем, укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, 18 червня 2011 року наказом ХНУВС відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби у головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. 21 травня 2013 року наказом головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області оперуповноваженого слідчого карного розшуку Жовтневого районного відділу Харківського міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області лейтенанта міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за пп. «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, за власним бажанням. Відповідно до п. 2.3.6. укладеного між сторонами договору відповідач зобовязаний у разі відрахування з навчального закладу, чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим рахунком. Відповідно до довідки-розрахунку витрат, повязаних з утриманням відповідача від 13 червня 2013 року розмір таких витрат за період з серпня 2007 року по червень 2011 року складає 34 302 грн 66 коп., що розрахований згідно з Порядком відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року № 313. Відповідач у добровільному порядку відмовився від погашення вказаних витрат, чим порушив його права. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Харківського Національного Університету внутрішніх справ суму витрат, пов'язаних з утриманням у Харківському національному університеті внутрішніх справ в розмірі 17751 грн 40 коп., а також судовий збір у розмірі 177 грн. 49 коп.. Не погоджуючись частково з вказаним рішенням ХНУВС звернувся з апеляційною скаргою, яка ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2014 року була відхилена. Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2013 року залишено без змін. У червні 2014 року ХНУВС звернувся з касаційною скаргою. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Не погоджуючись з рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 05 грудня 2013 року позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач у період з 15.08.2007 року по 21.05.2013 року проходив не військову службу, а службу в органах внутрішніх справ України, і навчався у вищому навчальному закладі системи МВС України. Отже, звільнившись з органів внутрішніх справ втратив право на те, щоб через три роки після закінчення університету його навчання було прирівняне до проходження військової служби, і, як наслідок, повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його навчанням у ХНУВС у повному обсязі. Вартість витрат на продовольче забезпечення [PERSON] протягом навчання у ХНУВС визначена у довідці-розрахунку, складеній у відповідності до вимог нормативно-правових актів начальником відділу продовольчого забезпечення ХНУВС. Довідка про відшкодування витрат по відділенню речового забезпечення [PERSON] складена начальником відділу матеріально-технічного та речового забезпечення ХНУВС. Протягом навчання у ХНУВС відповідачу нараховувалось та виплачувалось відповідне щомісячне грошове забезпечення про що свідчить довідка відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ХНУВС від 11.09.2013 № 4/815. Всі вказані довідки були додані до позовної заяви. Також під час навчання у ХНУВС [PERSON] користувався комунальними послугами. Наголошує, що на підставі нормативно-правових актів здійснювалось продовольче, речове, грошове забезпечення відповідача, а також його забезпечення всіма необхідними комунальними послугами протягом усього терміну навчання, вартість яких відображена у розрахунку фактичних витрат, повязаних з утриманням [PERSON] у ХНУВС від 13.06.2013 № 4/589, доданому до позовної заяви. Позивач як вищий навчальний заклад, що підпорядковується МВС України та діє згідно чинного законодавства України, зі свого боку виконав усі передбачені Договором зобов'язання, відповідач же, в свою чергу, порушив умови договору, звільнившись з ОВС до встановленого трирічного терміну. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатньо доказів обгрунтованості та правильності розрахунків. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону. Суд помилково дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки неправильно застосував норми матеріального права. Судовим розглядом встановлено, що 15 серпня 2007 року наказом ХНУВС № 415 о/с [PERSON] зараховано курсантом денної форми навчання до ХНУВС. 1 вересня 2007 року між ХНУВС, головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та [PERSON] укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. 18 червня 2011 року наказом ХНУВС № 272 о/с курсанта 4-го курсу навчально-наукового інституту підготовки фахівців кримінальної міліції ХНУВС лейтенанта міліції [PERSON] відраховано зі складу курсантів ХНУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби у головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області. 21 травня 2013 року наказом головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області оперуповноваженого слідчого карного розшуку Жовтневого районного відділу Харківського міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області лейтенанта міліції [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ за пп. «ж» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, за власним бажанням. З серпня 2007 року по травень 2013 року відповідач військову службу не проходив, а проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України й навчався у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Як було встановлено в судовому засіданні на час вступу до навчального закладу відповідачу було лише 17 років, а до строкової військової служби в Україні придані лише особи, які досягли 18 років (ст.15 ЗУ "Про загальний військовий обов"язок і військову службу"). Відповідно до п. 2.3.6. укладеного між сторонами договору відповідач зобовязаний у разі відрахування з навчального закладу, чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим рахунком. Згідно з пп. 1 п. 5 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ передбачено, що витрати відшкодовуються у повному розмірі особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує такий строк. Відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а отже повинен відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі з моменту зарахування його до числа курсантів ХНУВС. У п. 2.1.3. вказаного договору позивач зобовязався забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до п. 2.1.2. Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджених наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та звязку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, витратами на продовольче забезпечення є витрати, повязані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Позивачем на підтвердження витрат на продовольче забезпечення відповідача за період навчання з 17.08.2007 року по 18.06.2011 року було надано довідку-розрахунок, складену начальником відділення продовольчого забезпечення ХНУВС, яка відповідає вимогам Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах. Щодо забезпечення відповідача речовим майном, а саме форменим одягом, позивач надав довідку-розрахунок про відшкодування витрат в суме 2 562,25 грн. по відділенню речового забезпечення [PERSON] за період 2007 року по 2011 рік, що складена начальником відділу матеріально-технічного та речового забезпечення ХНУВС. З 2007 року по 2011 рік відповідачу під час навчання позивачем нараховувалось та виплачувалось відповідне щомісячне грошове забезпечення 13 023,43 грн. про що свідчить довідка відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ХНУВС від 11 вересня 2013 року. Згідно довідки-розрахунку вартість продовольчого забезпечення відповідача за період з 17.08.2007 року по 18.06.2011 рік складає 9 658 грн. 60 коп. Пунктами 2.1.2, 2.1.2.1 вищезазначеного Порядку передбачено, що витрати на продовольче забезпечення є витрати, пов'язані із забезпеченням відповідача продовольством згідно норми харчування. Оскільки відповідач підпадає під дію п. 5 Порядку, утримання провадиться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби, за визначений період навчання. Також, відповідач під час навчання користувався комунальними послугами в сумі 9 058,38 грн., а саме опаленням, електроенергією, послугами водовідведення та іншими послугами, на які позивач витрачав грошові кошти з метою забезпечення навчально-виховного процесу курсантів, що підтверджується розрахунками комунальних послуг начальника [PERSON] з 2007 року по 2011 рік. Відповідно до пп.2.1.6, 2.1.6.1 Порядку, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належить тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. Курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку, витрати на оплату комунальних послуг та спожиті енергоносіїв відшкодовують за визначений період навчання, за винятком терміну перебування у відпустках. З огляду на вищенаведене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. З відповідача на користь позивача слід стягнути фактичні витрати, пов"язані з навчанням в сумі 34 302 грн. 66 коп. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 343 грн. 03 коп. (а.с.1), апеляційної скарги 171 грн. 51 коп. (а.с.84) і касаційної скарги 240 грн. 12 коп. (а.с.129). Оскільки, позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 754 грн. 66 коп.

Outcome: approved