Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 142993,63 гривні, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2014 р. о 19 год. 40 хв на 392 км траси Мелітополь-Каховка [PERSON], рухаючись на автомобілі [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем «FREIGHTLINER» д.н. [NUMBER], який зазнав механічних пошкоджень. На місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані працівники ДАІ, однак будь-яких документів щодо оформлення дорожньо-транспрортної пригоди вони не складали за проханням [PERSON], який показав посвідчення помічника народного депутата. [PERSON] видав розписку про визнання своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді і зобов»язався відшкодувати збитки на підставі експертизи з визначення матеріальної шкоди. В якості часткового відшкодування шкоди, відповідач надав 1000 гривень та 200 доларів США. 12.02.2014 р. експертом [PERSON] було здійснено дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «FREIGHTLINER» д.н. [NUMBER], і складено висновок, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди складає 145592,23 гривні. На підставі положень ст.ст.1187, 1166 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, з врахуванням вже виплачених коштів. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода не була оформлена у визначений законом спосіб за проханням відповідача, який повідомив, що він є працівником міліції. Однак, обов»язок відшкодувати шкоду виникає у відповідача на підставі положень вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК України. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцем реєстрації фізичної особи в порядку ст.74 ЦПК України. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що транспортний засіб «FREIGHTLINER» д.н. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON]. і був переданий в оренду ТОВ «Еко-Лідер» строком на 1 рік за договором оренди від 21.10.2013 р. 01.02.2014 р. ТОВ «Еко-Лідер» транспортний засіб «FREIGHTLINER» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] був направлений до м.Мелітополь (Запорізької області) для здійснення перевезення вантажу до Одеського морського торговельного порту. Позивач посилається на те, що 02.02.2014 р. о 19 год. 40 хв на 392 км траси Мелітополь-Каховка [PERSON], рухаючись на автомобілі [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем «FREIGHTLINER» д.н. [NUMBER], який зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до інформації Управління ДАІ УМВС України у Херсонській області за № 6113-1962 від 03.03.2015 р. будь-яких дорожньо-транспортних пригод за участю водія [PERSON] з початку 2014 р. зареєстровано не було. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Тобто, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. На підставі положень ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Зазначені обставини повинні бути доведені належними у справі доказами. Саме позивач повинен довести і надати суду належні докази на підтвердження завдання шкоди, вини відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, причинного зв»язку між дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали, а також на підтвердження розміру матеріальної шкоди. На підтвердження вини відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 02.02.2014 р. позивач надав розписку, видану [PERSON], про те, що він визнає свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди і зобов»язується відшкодувати шкоду, визначену відповідно до акту експертної оцінки. Суд вважає, що зазначена розписка не може бути належним доказом на підтвердження вини відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди з огляду на те, що відповідач не з»явився в судове засідання і не підтвердив або не спростував обставини, викладені в ній, а у відсутність відповідача суд позбавлений можливості прийти до висновку, що дана розписка видана саме [PERSON] Покази свідків [PERSON] та [PERSON] не можуть бути прийняті судом до уваги на підтвердження вини відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки про обставини пошкодження автомобіля [NUMBER] їм відомо лише зі слів водія транспортного засобу і вони не були очевидцями даної пригоди. Відповідно до п.2.10 Правил дорожнього руху у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов»язаний залишитися на місці пригоди, повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції. В силу положень п.2.11 Правил дорожнього руху України якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста Державтоінспекції або в орган чи підрозділ міліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею. Зазначені вимоги Правил дорожнього руху не були дотримані водіями при настанні дорожньо-транспортної пригоди, що позбавляє суд можливості встановити фактичні обставини справи, на які посилається позивач, а саме пошкодження транспортного засобу «FREIGHTLINER» д.н. [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 02.02.2014 р., встановити учасників даної дорожньо-транспортної пригоди та вину відповідача у її настанні. У відсутність зазначених доказів суд не може прийти до обгрунтогваного висновку про наявність вини у діях відповідача в пошкодженні транспортного засобу «FREIGHTLINER» д.н. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що могла статись 02.02.2014 р., для покладення на нього цивільної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. З врахуванням викладених обставин, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову. В зв»язку з відмовою у задоволенні позову на підставі положень ст..88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача судові витрати у справі.

Outcome: dismissed