Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрацій місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: 58/100 частин житлового будинку [ADDRESS] та виселення. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно договору купівлі -продажу досвідченого Сьомою нотконторою 10 липня 1965 року зареєстрованому БТІ «Харківського району» 6 жовтня 1965 року ,1\\2 частина будинку зареєстрована за [PERSON]. 21 березня 1996 року [PERSON] і [PERSON] ([PERSON]) звернулись в нотконтору і уклали договір учасників спільній часткової власності жилого будинку про встановлення порядку користування конкретними частинами житлового будинку і встановили ідеальні долі. 11.07.2000 року його батько [PERSON] помер. В листопаді 2011 року він звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просив визнати право власності на 58/100 частин житлового будинку за адресою м Харків вулица Автошляшова,9 в порядку спадкування за законом, так як самочинно здійснена прибудову до житлового будинку літ «А-1». Друга частина будинку належить [PERSON] на праві власності. В листопаді 2011 року [PERSON] звернулась в суд з зустрічним позовом до нього про визнання дійсним договору купівлі-продажу 58/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці [ADDRESS]. У 2000 році між [PERSON] і ним була досягнута домовленість про укладання в майбутньому договору купівлі - продажу 58/100 частин житлового будинку. 15.11.2000 року [PERSON] передала йому гроші в сумі 140000 грн. в рахунок майбутньої оплати за вищезазначену частину житлового будинку, він зобов'язався протягом року укласти з нею нотаріально посвідчений договор купівлі-продажу. Рішенням Комінтернівського районного суду м Харківа від 29 листопада 2011 року його позов та позов [PERSON] задоволено. За ним право власності на 58\\100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS]. Визнано дійсним договір купівлі-продажу 58/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 58/100 житлового будинку літ «А- 1» розташованого за адресою [ADDRESS]. В січні 2014 року він звернувся до Харківського Апеляційний суд Харківської області з апеляційною скаргою про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 58\\100 частин житлового будинку, розташованого в м. Харкові по вулиці [ADDRESS] та визнання за нею права власності на 58/100 частин цього будинку. [PERSON] умови нотариально посвідченого попереднього договору від 10 червня 2011 року про продаж за 140000 грн. спадкової частини будинку не виконала за будинок передала лише 80000 грн. а решту 60000 грн передати відмовилася. Апеляційний суд Харківської області прийняв рішення, який в позові [PERSON] до нього про визнання договору купівлі-продажу на 58/100 частин житлового будинку відмовив. На підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2014 року, він зареєстрував 1\\2 частину будинку за собою. У вказаній частини житловому будинку, яка належить йому на праві власності, постійно мешкає син [PERSON], вона дозволила йому там мешкати, на підставі рішення Комінтернівського районного суду від 29 січня 2011 року. В зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили позов задовольнити. Відповідачка або її представник в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Раніше представник відповідачки приймав участь у судових засіданнях, подавав зустрічний позов, який в зв'язку з неявкою, ухвалою суду був залишений без розгляду. Проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим. Представник третьої особи Відділ реєстрацій місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з"явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, зазначено, що 58/100 частин житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкові від 05.12.2017 року зазначено, що у реєстрі територіальної громади м. Харкові відомості про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за запитуваною адресою: [ADDRESS] - відсутні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. [PERSON] немає правових підстав для проживання у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], таким чином вона порушує право [PERSON] як власника у користуванні та розпорядженні своїм майном. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11.12.2003 (із змінами та доповненнями) необхідною умовою реєстрації місця проживання є наявність документа, що підтверджує право на проживання в житлі. Відповідно до п. 2.2 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України №1077 від 22.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2109/22421 документом, що підтверджує право на проживання в житлі є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved