Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], особа яка бере участь у справі - служба у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, посилаючись на те , що в 2000 році позивачка уклала шлюб з відповідачем - [PERSON] [INFO] та спільно проживала до початку 2003 року. Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO]. 30.05.2003 року шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] офіційно розірвано, видано свідоцтво про розірвання шлюбу та зроблено відповідний запис № 100 в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу. Протягом останніх десяти років відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальний заклад, не провідує дитину вдома. Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Вихованням дитини займається позивачка за допомогою її чоловіка - [PERSON] [INFO], з яким вони разом проживають з 2007 року. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Колишній чоловік жодного разу не зателефонував до сина та навіть не привітав з днем народження, хоча йому відомі номери телефонів. Зазначені обставини у відповідності з п.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Представниця позивачки на заявлених вимогах наполягала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення . Представник служби у справах дітей Іванівської РДА Одеської області надали суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав . Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , що підтверджується повідомленням про отримання повістки, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В 2000 році позивачка уклала шлюб з відповідачем - [PERSON] [INFO] та спільно проживала до початку 2003 року. Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO]. 30.05.2003 року шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] офіційно розірвано , видано свідоцтво про розірвання шлюбу та зроблено відповідний запис № 100 в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу. Протягом останніх десяти років відповідач взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує навчальний заклад, не провідує дитину вдома. Матеріальної допомоги на утримання сина він не надає. Вихованням дитини займається позивачка за допомогою її чоловіка - [PERSON] [INFO], з яким вони разом проживають з 2007 року. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Колишній чоловік жодного разу не зателефонував до сина та навіть не привітав з днем народження, хоча йому відомі номери телефонів. Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. В судове засідання представником служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації було надано висновок та рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO], мешканця [ADDRESS], батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своєї дитини , не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд , лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»№ 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, яка зазначена позивачкою в судовому засіданні, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO], мешканця [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO], як такого, що ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Outcome: approved