Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У листопаді 2013 року позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що 09 серпня 2007 року між нею та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позивачці суму кредиту, а позивачка зобов'язалася повернути отримані кошти в обумовлені договором строки та зі сплатою визначених сторонами відсотків річних. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів, відповідно до умов якого ТОВ «Український промисловий банк» передало ПАТ «Дельта Банк» в тому числі і зобов'язання позивачки перед ТОВ «Український промисловий банк» за вищевказаним кредитним договором від 09 серпня 2007 року. Посилаючись на те, що договір про передачу активів не відповідає вимогам закону та порушує її права, позивачка просила суд задовольнити заявлені вимоги. У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Від представника позивачки на адресу суду надійшла заява, у якій остання просить проводити розгляд справи за відсутності позивачки. Представники ПАТ «Дельта Банк» та Національного банку України проти задоволення позову заперечували. Представник ТОВ «Український промисловий банк» у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. Судом встановлено, 09 серпня 2007 року між позивачкою та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позивачці суму кредиту, а позивачка зобов'язалася повернути отримані кошти в обумовлені договором строки та зі сплатою визначених сторонами відсотків річних. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів, відповідно до умов якого ТОВ «Український промисловий банк» передало ПАТ «Дельта Банк» в тому числі і зобов'язання позивачки перед ТОВ «Український промисловий банк» за вищевказаним кредитним договором від 09 серпня 2007 року. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка посилається на те, що згідно ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачено наслідки призначення ліквідатора, зокрема, передбачено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора допускається укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, лише в порядку, передбаченому цим Законом. Вимоги кредиторів до банку, щодо якого розпочато ліквідаційну процедуру, вирішуються з дотриманням норм законодавства про реалізацію активів банку - боржника в ході ліквідаційної процедури, зокрема положень статті 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою врегульовано черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Таким чином, зазначає позивачка, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії й ініціювання процедури ліквідації 21 січня 2010 року ТОВ «Український промисловий банк» втратило право вчиняти правочини, пов'язані з відчуженням належного йому майна, у тому числі і здійснювати відступлення права вимоги до своїх боржників третім особам. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, посилаючись на порушення законодавчо визначеної процедури передачі активів ТОВ «Український промисловий банк» позивачка не надала суду доказів, які б свідчили про те, що умовами оспорюваного правочину були порушені будь-які її права як боржника у кредитному зобов'язані. Як встановлено судом в ході розгляду даної справи, в результаті укладання оспорюваного договору про передачу активів фактично відбулася заміна кредитора у кредитному зобов'язанні від 09 серпня 2007 року шляхом відступлення ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до позивачки в обсязі та на умовах, визначених вказаним кредитним договором. Таким чином, оскільки всупереч правилу ст.60 ЦПК України суду не надано доказів, які б свідчили про порушення прав позивачки в результаті вчинення оспорюваного правочину, заявлені вимоги задоволенню не підлягають. З аналогічних підстав суд відмовляє у задоволені позову в частині вимог про визнання таким, що втратив юридичну силу додаток №2 до договору про передачу Активів та Кредитних зобов"язань від 30 червня 2010 року. Також суд надає оцінку тій обставині, що обраний позивачкою спосіб захисту в цій частині не грунтується на нормах закону. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed