Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2013 року було задоволено позов Позивача до Відповідача та стягнуто з останнього на користь Позивача вихідну допомогу при звільненні в сумі 18 534,42 грн., а також середній заробіток з дня звільнення - 13.02.2009р. до дня постановлення рішення суду (07.10.2013р.). Разом з тим, після ухвалення Шевченківським районним судом м.Києва рішення від 07 жовтня 2013 року відповідач продовжував порушувати право позивача на отримання належних йому при звільненні грошових сум і лише 28 грудня 2013 року фактично розрахувався з позивачем і виплатив йому вихідну допомогу. Таким чином, позивач вважає, що за період затримки розрахунку при звільненні, який не охоплений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва, а саме: з 08 жовтня 2013 року по 28 грудня 2013 року відповідач повинен виплатити позивачу суму середнього заробітку у розмірі 16 954,24 грн. Крім того, позивач вказує, що відповідно до розпоряджень відповідача № 549 від 25 грудня 2008 року та № 3 від 06 січня 2009 року позивач виконував також роботу у відповідача у вихідні дні - 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24 та 25 січня 2009 року. При цьому, ані під час роботи, а ні при звільненні позивача 13 лютого 2009 року відповідач за роботу у вихідні дні, як це передбачено ст. 107 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) з позивачем не розрахувався. Таким чином, позивач вважає, що оскільки дані вимоги раніше позивачем не заявлялись, останній просив стягнути з відповідача 3 448,32 грн. в якості грошової компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні, а також індекс інфляції за період з березня 2009р. по лютий 2014р. від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні в сумі 775,87 грн., середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні за період з 29.12.2013р. по 22.05.2014р. у сумі 27 973,92 грн. Відповідачем було подано заперечення на позовну заяву та письмові пояснення (а.с. 41-46 т1, 102-103 т1, 185-187 т1, 74-7 т2), в яких він зазначив, що Позивач зловживає своїми правами, передбаченими ст.ст. 72, 117, 233 КЗпП України, а тому слід відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Відповідач вказав, що факт не роботи Позивача у вихідні дні вже був встановлений у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2013р. при розгляді позову [PERSON] до ПАТ КБ «Надра», третя особа: тимчасовий адміністратор ПАТ КБ «Надра» [PERSON] про зміну причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Окрім того, розпорядження банку № 549 від 25.12.2008р. та № 3 від 06.01.2009р. свідчать тільки про намір банку направити працівників у відрядження у відповідний період, при цьому розпорядження містять відповідний період, а не вказівку на те, що в цей період працівники повинні працювати не тільки в робочі, а й у вихідні дні. Також, Відповідач зауважив, що для фактичного направлення працівника в іншу адміністративно-територіальну одиницю згідно Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження у банку оформлюється окреме розпорядження за встановленою формою, яке є правовою підставою для відбуття працівника банку в місце призначення; у разі направлення працівника банку для виконання робіт в межах адміністративно-територіальної одиниці працівник отримує відповідне розпорядження із конкретизацією або уточненням (зміною) періоду роботи від свого безпосереднього керівника. Робота працівників у разі направлення їх у відрядження в іншу адміністративно-територіальну одиницю або в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці фіксується в табелі виходу на роботу працівників банку. Про факт не роботи Позивача у вихідні та неробочі дні в період кінець 2008р. - початок 2009р. свідчать також табеля виходу на роботу працівників ВАТ КБ «Надра» за грудень 2008р. - січень 2009р. До того ж в банку відсутні відомості про те, що Позивач звертався до відповідних структурних підрозділів банку з заявою про компенсацію йому роботи у вихідні та неробочі дні (або в грошовій або шляхом надання іншого дня для відпочинку), що також свідчить, що Позивач не працював у вказаний період. Також, Відповідач зауважив, що Позивач незаконно вимагає застосувати до суми компенсації за роботу у вихідні дні наприкінці 2008 року - на початку 2009 року, правила індексації, які передбачені щодо періодичних виплат, а сума компенсації за роботу у вихідні дні має разовий характер і не є заробітною платою в розумінні Закону України «Про оплату праці». Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 08.10.2013р. по 28.12.2013р. Відповідач зазначив, що до нього не може бути застосована відповідальність на підставі ст.117 КЗпП України шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 08.10.2013р. до 17.12.2013р., оскільки у вказаний період банк правомірно та належно реалізував своє конституційне право на оскарження рішення суду. Враховуючи викладене, Відповідач зазначив, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Разом з тим, 11 квітня 2014 року через канцелярію суду ПАТ КБ «Надра» подано зустрічний позов до [PERSON] про зобов'язання припинити зловживання правами, передбаченими ст.ст. 117,233 КЗпП України шляхом порушення ст. 61 ЦПК України (а.с.63-68 т1). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 11.04.2014р. зустрічну позовну заяву ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.81-82). Зустрічний позов мотивовано тим, що позивач за первісним позовом порушує вимоги ст.ст. 9, 13, 16 Цивільного кодексу України, зловживаючи правами, які встановленні в приписах ст.ст. 117, 233 КЗпП України, та порушує ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), оскільки, реалізація права на звернення до суду має здійснюватись у визначених межах, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Так, на думку відповідача, позивач свідомо раніше не заявляв вимогу про оплату компенсації за роботу у вихідні дні, розраховуючи на збільшення суми штрафної матеріальної відповідальності роботодавця за 2009-2014 роки з метою незаконного збагачення за рахунок відповідача. При цьому, відповідач зазначає, що вимоги позивача щодо роботи останнього у вихідні та неробочі дні у період кінець 2008 року - початок 2009 року вже були предметом розгляду судом, а факт відсутності роботи позивача у вказаний період встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2013р. На підставі зазначеного та враховуючи те, що позивач з метою незаконного збагачення за рахунок відповідача зловживає своїми правами, з урахуванням заяви про зміну предмета зустрічного позову (а.с.88-89), відповідач просив: - зобов'язати позивача припинити зловживати своїми правами, передбаченими ст. 117 та ст. 233 КЗпП України, а саме припинити вимагати від відповідача виплатити йому 3 448,32 грн. - як компенсацію за роботу в вихідні дні в період: кінець грудня 2008 року - початок січня 2009 року; 775,87 гр. - як суму інфляції за період з березня 2009 року по лютий 2014 року, нараховану на суму компенсації за роботу в неробочі та вихідні дні (за кінець 2008р. - початок 2009р.); суму середнього заробітку за час затримки розрахунку (у зв'язку з невиплатою в день звільнення компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні), а також відмовити позивачу в захисті її права вимагати від відповідача сплатити вищевказані суми на підставі ст.ст. 117 та 233 КЗпП України у зв'язку із зловживанням позивачем цими правами та порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України та ст. 61 ЦПК України. Відповідачем за зустрічним позовом були подані заперечення на зустрічний позов (а.с.91-94 т1), в яких він зазначив, що при вирішення справи за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Надра», по якій Шевченківським районним судом м. Києва було постановлено рішення від 07.10.2013р., позивачем не висувались вимоги про стягнення з ПАТ КБ «Надра» оплати праці за роботу у вихідні дні в грудні 2008р. - січні 2009р., а тому твердження ПАТ КБ «Надра», що в задоволенні таких вимог судом вже нібито було відмовлено - не відповідає дійсності. Окрім того, право [PERSON] на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком у разі порушення законодавства про оплату праці, встановлене ч. 2 ст. 233 КЗпП України, тому в даному випадку, відсутнє зловживання з боку останнього, як працівника, правом на звернення до суду. Позивачем за зустрічним позовом не враховано, що звернення особи до суду за захистом, є способом захисту права, а не тою дією, яка в розумінні п.3 ч.2 ст. 16 ЦК України може бути судом припинена, фактично позивач за зустрічним позовом висуває вимогу, зміст якої зводиться до обмеження права особи на судовий захист, що є недопустимим, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі та просив первісний позов задовольнити. При цьому, проти задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на його безпідставність, необґрунтованість та невідповідність чинному законодавству і, насамперед Конституції України. Представник відповідача Ширант А.А. в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала та пояснила, що підстави та обов'язок сплатити позивачу вихідну допомогу і суми середнього заробітку за час затримки розрахунку були визначені судом у рішенні від 07 жовтня 2013 року. Після постановлення вказаного рішення Шевченківського районного суду м. Києва ПАТ КБ «Надра» правомірно скористалось своїм правом на апеляційне та касаційне оскарження вказаного рішення, а тому у банку відсутня вина за час затримки розрахунку за період з 08.10.2013р. по 17.12.2013р. Крім того, представник також наголошувала, що вимоги позивача стосовно роботи останнього у вихідні та неробочі дні у період кінець 2008 року - початок 2009 року вже були предметом розгляду судом, а факт відсутності роботи позивача у вказаний період встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2013р. Окрім того, факт роботи Позивача за первісним позовом у вихідні дні за вказаний період не підтверджено належними та допустимими доказами. Таким чином, заявляючи зазначенні вимоги, позивач лише протиправно зловживає правами, які встановленні в приписах ст.ст. 117, 233 КЗпП України та порушує ст. 61 ЦПК України. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року задоволено позов [PERSON] до ПАТ КБ «Надра», третя особа: тимчасовий адміністратор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» [PERSON], про зміну причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с. 51-56 т1). Даним рішенням встановлено, що відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу при звільненні вихідну допомогу, в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, однак таку виплату в день звільнення не здійснив. У зв'язку з зазначеним з відповідача на користь [PERSON] стягнуто вихідну допомогу в розмірі 18 534,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 334 487,04 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2013 року, ПАТ КБ «Надра» відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2013р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.11.2013р. (а.с.57-58 т1). Разом з тим, як вбачається з виписки з карткового рахунку [PERSON] за період з 01.12.2013р. по 31.12.2013р. виплата вихідної допомоги з боку ПАТ КБ «Надра» у сумі 18 534,42 грн. фактично відбулась 28.12.2013р. (а.с.8). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в період часу з 08 жовтня 2013 року по 28 грудня 2013 року з боку відповідача допускалось продовження затримки виплати належних позивачеві грошових сум вихідної допомоги. Разом з тим, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На підставі зазначених норм законодавства, суд приходить до висновку, що оскільки за період з 08 жовтня 2013 року по 28 грудня 2013 року права позивача не були відповідачем поновлені, порушення права не було припинене, а виплата належних позивачу грошових сум не здійснена, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку у розмірі 16 954,24 грн., тобто, за період з наступного дня після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року до дня фактичного розрахунку 28 грудня 2013 року, є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню. При цьому суд погоджується з розрахунком суми, яка підлягає стягненню, здійсненим стороною позивача, оскільки середній заробіток [PERSON] за 1 день складає 287,36грн., що було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2013р. на підставі відповідної довідки, а кількість днів за період з 07 жовтня 2013р. по 28 грудня 2013р. складає 59днів (287,36грн. Ч59днів = 16 954,24грн.). Щодо позовних вимог про стягнення з ПАТ КБ «Надра» на користь позивача грошової компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні у розмірі 3 448,32 грн., індексу інфляції за період з березня 2009р. по лютий 2014р. від належної Позивачеві оплати за роботу в неробочі дні в сумі 775,87 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні за період з 29.12.2013р. по 22.05.2014р. у сумі 27 973,92 грн., суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 25 грудня 2008 року письмовим розпорядженням віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» (а.с.21 т1) у зв'язку із впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» і проведенням з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ВАТ КБ «Надра», зобов'язано начальників МРУ та Директорів РУ, зокрема, п.1.1. прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу з 27 по 30 грудня 2008р., згідно додатку, та п.1.2. направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно із списками (Додатки 2-33). Також, відповідно до письмового розпорядження першого віце-президента банку № 3 від 06 січня 2009 року «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» (а.с.28 т1) у зв'язку із впровадженням нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року, зобов'язано, зокрема, п.1 - [PERSON] та [PERSON] направити співробітників згідно додатку 1, п.2 начальників МРУ та Директорів РУ - прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу. Позивач у судовому засіданні пояснив, що він дійсно направлявся та перебував у відрядженнях за вказаними Розпорядженнями та працював у вихідні дні, водночас, Позивач не зміг чітко зазначити, де конкретно, в які саме числа та скільки часу він перебував у відрядженні та відповідно працював у вихідні дні. Представник Відповідача зазначив, що Позивач не працював у вихідні дні, що, зокрема, підтверджується табелем виходу на роботу працівників ВАТ КБ «Надра» у грудні 2008 року (а.с.61 т1) та табелем виходу на роботу працівників ВАТ КБ «Надра» у січні 2008 року (а.с.62 т1). Окрім того, згідно довідки ПАТ КБ «Надра» № 13-10-7010 від 20.05.2014р. (а.с.78 т2) визначено, що для фактичного направлення працівника банку на підставі загального розпорядження для виконання відповідних робіт у банку видаються нормативні акти індивідуальної дії: 1) у разі направлення працівника в іншу адміністративно-територіальну одиницю згідно Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження у банку оформлюється окреме розпорядження за встановленою формою, яке є правовою підставою для відбуття працівника банку в місце призначення; 2) у разі направлення працівника банку для виконання робіт в межах адміністративно-територіальної одиниці працівник отримує відповідне розпорядження із конкретизацією або уточненням (зміною) періоду роботи від свого безпосереднього керівника. Робота працівників у разі направлення їх у відрядження в іншу адміністративно-територіальну одиницю або в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці фіксується в табелі виходу на роботу працівників банку. В період з грудня 2008 року по січень 2009 року безпосереднім керівником [PERSON] була [PERSON], що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Надра» № 13-10-7011 від 20.05.2014р. (а.с.79 т2). Доказів видачі безпосереднім начальником Позивача - [PERSON] розпоряджень щодо направлення Позивача на семінари до Київського РУ в період з грудня 2008р. по січень 2009р. в матеріалах справи відсутні, окрім, того, про факт не роботи Позивача у вихідні та неробочі дні в період кінець 2008р. - початок 2009р. підтверджується також табелями виходу на роботу працівників ВАТ КБ «Надра» за грудень 2008р. - січень 2009р., які підписані безпосереднім керівником Позивача - [PERSON] Слід зазначити, що судом приймаються до уваги пояснення представника ПАТ КБ «Надра» щодо технічної описки в табелі обліку робочого часу Позивача за січень 2009 року, де замість « 2009» рік було надруковано « 2008» рік, оскільки при співвіднесені дат, вихідних та робочих днів у січні 2009 року із даними, які містяться у табелі із вказаною технічною опискою - чітко видно, що дати, вихідні та робочі дні збігаються з цими ж датами та днями у січні саме 2009 року. Суд вважає, що сама по собі наявність Розпорядження № 549 від 25.12.2008р. «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку" та розпорядження № 3 від 06.01.2009р. «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» разом з додатками, відповідно до яких Позивач направлявся до Київського РУ для проведення семінарів не створює наслідків порушення ст.ст. 71,72 КЗпП України, оскільки доказів про перебування у відрядженні та про фактичну роботу у вихідні дні Позивач суду не надав. Щодо судових рішень, які були надані представником Позивача (а.с.210-252 т1, а.с. 1-72 т2), суд вважає, що обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями не звільняються від доказування в порядку ст. 61 ЦПК України, оскільки при розгляді вказаних справ, брали участь інші особи, щодо яких були встановлені певні обставини, зокрема, щодо встановлення роботи у вихідні та неробочі дні в період грудень 2008 року по січень 2009 року. Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Також, положеннями ст. 107 КЗпП України визначено, що робота у святковий і неробочий день (ч. 4 ст. 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Проте, згідно вимог ч.ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому, як вже зазначалось вище вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині стягнення компенсації за роботу у вихідні дні в період з грудня 2008 року по січень 2009 року - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про стягнення грошової компенсації за роботу у вихідні і неробочі дні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ПАТ КБ «Надра» на користь [PERSON] суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 16 954,24 грн. за період з 08.10.2013р. до 28.12.2013р., в іншій частині позову - позовна заява задоволенню не підлягає. Разом з тим, щодо позовних вимог за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] про зобов'язання припинити зловживання правами слід зазначити наступне. Як вбачається у своїх позовних вимогах відповідач просить суд зобов'язати позивача припинити зловживати своїми правами, а саме припинити вимагати від відповідача виплатити йому 3 448,32 грн., як компенсацію за роботу в вихідні дні в період кінець грудня 2008 - початок січня 2009 року; 775,87 грн., як суму інфляції за період з березня 2009 року по лютий 2014 року, нараховану на суму компенсації за роботу в неробочі та вихідні дні (за кінець 2008 року початок 2009 року); суму середнього заробітку за час затримки розрахунку (у зв'язку з невиплатою в день звільнення компенсації за роботу у вихідні та неробочі дні), а також відмовити позивачу в захисті його права вимагати від відповідача сплатити вищевказані суми на підставі ст.ст. 117 та 233 КЗпП України у зв'язку із зловживанням позивачем цими правами та порушенням ч.3 ст. 13 ЦК України та ст. 61 ЦПК України. Однак, відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. При цьому, у відповідності до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Крім того, згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на вказані норми закону, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом не відповідають визначеним законом способам захисту судом цивільних прав та інтересів, не ґрунтуються на вимогам закону, у тому числі суперечать положенням ч.ч. 1, 5 ст. 55 Конституції України, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню. В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 43, 55 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 116, 117, 233 КЗпП України та

Outcome: partial