Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 04.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та [PERSON] укладено Договір № 08-002386-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 04.12.2013, відповідно до якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях та випустив Кредитну картку. Додатковою угодою № 1 від 12.12.2013 до Кредитного договору встановлено Кредитний ліміт в розмірі 20000,00 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору, станом на 22.11.2017 року виникла заборгованість у сумі 209433,12 грн., з яких: заборгованість за кредитом: 33456,96 грн.; заборгованість за процентами: 34731,29 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (тіло кредиту): 72324,21 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення прострочених % по кредиту: 34660,30 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за несанкціонований овердрафт (переліміт): 29010,36 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (константа): 5250,00 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017. В зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором, а також судові витрати, які були ними понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 3141,50 гривень. 18.05.2018 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Енергобанк» укладено Договір №21 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами (договір факторингу), відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №08-002386-01 від 04.12.2013 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 22.08.2018 року ухвалою суду, у відповідності до ч. 1 ст. 55 ЦПК України, сторону ПАТ «Енергобанк» замінено його правонаступником - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності, а також заперечення. Суд, дослідивши надані сторонами документи та матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та [PERSON] укладено Договір № 08-002386-01 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 04.12.2013, відповідно до якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях та випустив Кредитну картку. Відповідно до п. 2.1.2. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної Кредитної лінії. Кредит надано в межах Кредитного ліміту за винятком випадків, передбачених Кредитним договором, а Держатель зобов`язався повернути суму отриманого Кредиту на умовах, в строки та порядку, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.3 Кредитного договору, розмір Кредитного ліміту зазначається в Додатковій угоді до Договору, що є його невід`ємною частиною. Кредитний ліміт може бути збільшений або зменшений за заявою Держателя або за рішенням Банку, а також в інших випадках, передбачених цим Договором. Додатковою угодою № 1 від 12.12.2013 до Кредитного договору встановлено Кредитний ліміт в розмірі 20000,00 грн. Згідно з п. 2.6. Кредитного договору, строк дії кредитної лінії становить один рік з моменту підписання сторонами цього договору. Якщо не пізніше ніж за 45 календарних днів до закінчення терміну дії Кредитної лінії, за умови що з боку Держателя відсутня прострочена заборгованість за кредитом та/або обслуговуванню Карткового рахунку та жодна із сторін в установленому договором порядку не заявить про припинення строку дії Кредитної лінії, продовжується на той же строк і на тих же умовах. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до моменту його розірвання в порядку, передбаченому цим Договором. У відповідності до п. 3.3.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язався вчасно та в повному обсязі погашати Банку суму боргових зобов`язань, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням вимог п. 5.4.1. Кредитного договору. Пунктом 5.1. Кредитного договору передбачено, що за користування Кредитом, в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, Банк щомісячно нараховує проценти, комісії, розраховує та стягує пені та штрафи в розмірі, встановленому Тарифами. Відповідно до Тарифів (Додаток 1 до Кредитного договору) встановлено процента ставка - 37% річних (п. 1.4. Тарифів); штраф за виникнення простроченої заборгованості - 50,00 грн. + 0,2% в день від суми простроченої заборгованості (п. 1.12. Тарифів); штраф за користування пере лімітом (несанкціонованим овердрафтом) - 0,2% в день від суми переліміту. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору, станом на 22.11.2017 року виникла заборгованість у сумі 209433,12 грн., з яких: заборгованість за кредитом: 33456,96 грн.; заборгованість за процентами: 34731,29 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (тіло кредиту): 72324,21 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення прострочених % по кредиту: 34660,30 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за несанкціонований овердрафт (переліміт): 29010,36 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017; заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (константа): 5250,00 грн. за період 04.12.2013-21.11.2017. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що правовідносини, що виникли між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] є зобов`язальними. Відповідно до ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правовідносин. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд приходить до висновку про застосування в даному спорі строку позовної давності. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (Правова позиція Верховного суду України від 14.12.2016 р. у справі № 6-2462цс 16). Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня. коли відбулося це порушення. Позовна давність повинна обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу, враховуючи й відсотки. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 04.12.2017 року. Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитом становить станом на 21.11.2017 року включно, становить 33456,96 грн., останній платіж на погашення заборгованості за кредитом відповідачем здійснено 24.02.2014 року, тобто 24.03.2014 року у кредитора виникло право вимоги. Враховуючи викладене заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитом не підлягає задоволенню через порушення строку позовної давності. Згідно розрахунку заборгованості, відсотки до сплати нараховані за період з 04.12.2013 року. по 21.11.2017 року включно. Заявлена вимога про стягнення відсотків не підлягає задоволенню через порушення строку позовної давності та відсутність достовірних даних, яким чином та за який період здійснено нарахування. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, наголошує на тому, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббнігс та інші проти Сполученого Королівства» рішення від 22.10.1996 року, «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 року). Банк у порядку позовного провадження звернувся до суду 04.12.2017 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України строку. Тобто, позовна давність сплила на все кредитне зобов`язання, а відповідно до ст.266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed