Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача ДП ЛНДРТІ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 42450 грн., відшкодування завданих їй матеріальних збитків у сумі 13594 грн. та моральної шкоди, яку остання оцінює у розмірі 6727 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що відповідно до наказу №95-к від 28.04.2012 р. вона звільнена з ДП «ЛНДРТІ», однак всупереч діючому законодавству з нею не проведено повного розрахунку в день звільнення, у зв"язку з чим за її заявою Франківським районним судом 31.05.2012 р. видано судовий наказ про стягнення на її користь заборгованості по невиплаченій заробітній платі. У зв"язку з цим просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду та відшкодувати завдану їй матеріальну та моральну шкоду у заявленому розмірі. Представник відповідача скерував до суду письмове заперечення на позов [PERSON], яким просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки такий є безпідставним. Вказує, що заборгованість ДП «ЛНДРІ» перед позивачкою, виникла не з вини підприємства, а тому відповідач не несе відповідальності у ситуації що склалася. Окрім того, зазначає, що вимогу позивачки про стягнення нарахованої але не виплаченої заборгованості по заробітній платі у сумі 13594,72 грн. задоволено судовим наказом, виданим 31.05.2012 року. Щодо вимог про відшкодування моральних та матеріальних збитків, то такі вважає надуманими та такими, що не підтверджені доказами. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні, викладеним у позові, просить такі задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні позов заперечили, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до судового наказу, виданого Франківським районним судом м. Львова 31.05.2012 року, з відповідача стягнуто в користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Згідно Довідки №146 від 11.07.2013 р., середньомісячний заробіток позивачки [PERSON] складав 2922 грн. 48 коп., з врахуванням обов"язкових відрахувань. Судом встановлено та підтверджено копією трудової книжки [PERSON], що остання працювала в ДП «ЛНДРТІ» з [INFO] р.н. по 28.04.2012року. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівникові виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Із п.20. постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні , що працівникові не були виплачені належні йому від підпритємства суми в день звільнення , суд на підставі ст. 117 КЗ пП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь пнріод затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. А тому, суд вважає безпідставними покликання представника позивача як на підставу непроведення своєчасного розрахунку із звільненим працівником, накладення арешту на розрахункові рахунки підприємства. Відсутність коштів у ДП «ЛНДРІ» передбачених для проведення своєчасного розрахунку, не є підставою для не проведення такого розрахунку, оскільки дана обставина свідчить про неналежну організацію розрахунків ДП ЛНДРТІ по виконаних замовленнях, внаслідок чого утворилась значна кредиторська заборгованість та дебіторська заборгованість. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, підлягають до часткового задоволення в сумі 2841, 6 грн., оскільки мала місце затримка розрахунку при звільненні позвача з 28.04.2012 року по день видачі судового наказу 31.05.2012 року про стягнення заборгованості по заробітній платі, з врахуванням вищезазначеного середньомісячного заробітку, відповідно до наданої довідки. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому, в частині стягнення 13594,00 грн. матеріальних збитків та 6727 грн. моральної шкоди, суд вважає, такі вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки позивачкою не доведено завдання їй такої шкоди та збитків діями відповідача. Як зазначено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина вказаної особи. Судом не встановлено причинного зв'язку між діями відповідача та погіршенням здоров'я позивачки. Доказів на підтвердження вини відповідача у спричиненні шкоди здоров'ю позивачки не надано.

Outcome: partial