overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них є син [PERSON] 09.07.2013р.н. Дитина проживають з матір"ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 400,00 грн. частини заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, та просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання подав заяву в якій позов визнає, та просить слухати справу буз його участі. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріально не підтримує дружину, на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача, наявність постійного місця роботи. В судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріально не підтримує свою дитину, тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягнувши аліменти розмірі 400,00 грн. заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем до 05.12.2013. Від даного шлюбу у них є малолітні діти, донька Катерина - [INFO], та син [PERSON] - [INFO] Діти проживають з матір"ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не дає. Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей в сумі по 500,00 грн. з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає. В судове засідання позивач подала заяву в якій просить позов задовольнити, та провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, а подав заяву про слухання справи за його відсутності, та позов визнає. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріально не підтримує дружину, на утриманні якої знаходиться малолітні діти, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру утримання, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ряд обставин, серед яких матеріальне становище відповідача, наявність постійного місця роботи. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що діти дійсно проживають з матір'ю, та перебувають на її утриманні, то суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що 25 жовтня 1995 року зареєстрував шлюб з відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 490. Зазначає, що від даного шлюбу неповнолітніхдітей немає, однак вирішити питання розірвання шлюбу в добровільному порядку неможливо. Вказує, що сімейні відносини не склалися, вони виявились людьми різних характерів та поглядів на життя. Позивач зазначає, що сім"я розпалася, шлюб носить формальний характер, просить суд шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила, просила після розірвання шлюбу присвоїти їй прізвище "[PERSON]". Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 жовтня 1995 року сторони уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 490 (а.с. 3). Враховуючи наявність стійкого волевиявлення позивача, спрямованого на розірвання шлюбу, у суду склалася достатня впевненість в тому, що подальше сумісне життя подружжя неможливе, шлюб та сім'я розпалися остаточно та існують формально. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємостосунки подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приходить до висновку про те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам сторін, а тому зареєстрований шлюб слід розірвати, а відповідачувідновити прізвище "[PERSON]". На підставі ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач подав до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по договору про надання фінансового кредиту №ЗП02-00005 від 02.12.2013 року в сумі 3146,40 грн. та судові витрати. Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами погодився та зазначив, що борг не сплачував у зв»язку з тяжким матеріальним становищем. В судовому засіданні встановлено, що 02.12.2013 року відповідач уклав з позивачем договір про надання фінансового кредиту №ЗП02-00005, згідно умов якого позивач надав йому кредитні кошти в сумі 700 грн., зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом, строком повернення до 16.12.2013 року. Цим же договором в п.4.1 передбачено, що в разі несвоєчасної сплати коштів за цим договором відповідачу нараховується пеня в розмірі 2% від простроченого кредиту та процентів, а також п.4.2 договору за несвоєчасне повернення кредиту передбачений штраф в сумі 100 грн.. Як вбачається з наданого суду видаткового касового ордеру від 02.12.2013 року, позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 700 грн.. Відповідач не оспорює підписання самого кредитного договору, ознайомлення з його умовами та наслідками порушення своїх зобов»язань, та не оспорює отримання кредитних коштів у зазначеній сумі. Проте, відповідач неналежним чином виконав свої зобов»язання за вказаним кредитним договором, внаслідок чого станом на 16.12.2013 року у нього утворилась заборгованість відповідно до розрахунку позивача в сумі 3146,40 грн., а саме: заборгованість по кредиту в сумі 700 грн., проценти за користування кредитом в сумі 196 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2150,40 грн., штраф в сумі 100 грн.. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно ст. 610-612,625 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі нарахування пені та штрафів відповідно до умов договору. Враховуючи те, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов»язання за укладеним з позивачем кредитним договором, а також погодився з розрахунком суми заборгованості, складеним позивачем, то з нього необхідно стягнути заборгованість в сумі 3146,40 грн., а саме: заборгованість по кредиту в сумі 700 грн., проценти за користування кредитом в сумі 196 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2150,40 грн., штраф в сумі 100 грн.. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач подав до суду позов про усунення перешкод у здійсненні права користування власним житлом шляхом зняття з реєстрації відповідачки з місця проживання. Вимоги мотивуються тим, що він є власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. В даному будинку на даний час він проживає сам так-як його дружина [PERSON] померла [INFO]. Однак в даному будинку також зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], яка перебувала у шлюбі з його сином. На даний час вони проживають окремо. Відповідачці було запропоновано добровільно знятися з реєстрації по згаданій адресі, але вона добровільно виписатись не бажає. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, доповнивши їх тим, що відповідачка за вказаною адресою не проживає, особистих її речей в будинку не має. Реєстрація відповідачки порушує права власника будинку, який не може вільно розпоряджатися своїм майном. Просив позов задовольнити в повному об'ємі. Належно повідомлена відповідачка у судове засідання не з"явилася, не повідомила суд про причини неявки у судове засідання, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою ) , свідоцтва про смерть. Позивач відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] є власником даного жилого будинку і відповідно до ст. 391 ЦК України, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В домовій книзі громадян, проживаючих в будинку позивача, місце проживання відповідачки зареєстровано [ADDRESS]. Відповідачка добровільно припинила користування жилим будинком, проживає в м. Одеса, а позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном, і позовні вимоги в порядку ст.391 ЦК України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

позивач позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання , мотивуючи тим, що син сторін [PERSON] - [INFO] продовжує навчання і є студентом ІІІ курсу денної форми навчання Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х.Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету , термін навчання в якому закінчується 30 червня 2016 року. Позивач самостійно невзмозі утримувати сина, так як має невелику заробітню плату, а тому звертається до суду з позовом про стягнення аліментів на період навчання в розмірі 1/4 частини від заробітку ( доходу), щомісячно і до закінчення навчання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала , просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав , не заперечував проти його задоволення судом. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення . Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.11.1996 р. [PERSON] є сином відповідача по справі [PERSON] На даний час син сторін [PERSON] є студентом ІІ курсу денної форми навчання Маслівського аграрного технікуму ім. П.Х.Гаркавого Білоцерківського національного аграрного університету , термін навчання в якому закінчується 30 червня 2016 року.. Відповідач матеріальної допомоги на навчання сина в добровільному порядку не надає. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв'язку з цим навчанням потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як розяснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 р. N 3, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В даному випадку відповідач позов визнав в повному обсязі і не заперечував проти його задоволення судом, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн.на користь держави,оскільки позивач ,на користь якої ухвалено рішення , звільнена від його сплати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивач позивач ПАТ «Дельта Банк», що є правонаступником ТзОВ «Комерційний Банк «Дельта», звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15.06.2012 року згідно договору № 002-13072-150612 відповідачу було надано кредит в сумі 5780,00 на придбання певного майна, виходячи зі ставки 0,01 % в рік. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 5780,00, про що свідчить меморіальний ордер №25622374 від 18.06.2012 р. та актом перевірки наявності, стану, умов використання предмету застави від 15.06.2012 р. Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, щомісячних погашень кредиту не здійснював, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 09.04.2014 року становить 7460,63 грн. Оскільки, відповідач добровільно не погашає заборгованість по кредиту, позивач просить стягнути з нього зазначену заборгованість та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явився, в позовній заяві позивач просить розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідач повторно в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання повістки, а тому згідно ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, проти чого згідно поданої заяви позивач не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дав їм оцінку, і вважає, що заявлені вимоги є підставними. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Станом на 09.04.2014 року заборгованість складає 7460,63 грн.( 5073,20 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 0,29 грн. - заборгованість за відсотками, 2387,14 грн. - заборгованість за комісіями). Стягненню в користь позивача підлягають також судові витрати, понесені ним при подачі позову до суду, а саме, судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 03 жовтня 2009 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюб з відповідачкою є не вдалим, спільне життя не склалося. Між сторонами постійно виникають сварки та непорозуміння, в наслідок чого сім'я розпалася. Згідно письмової заяви, позивач просить судове засідання проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка просить розгляд цивільної справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згодна. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладений 03 жовтня 2009 року та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1650. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~\~суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 1\~\~ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім"ї є неможливим. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вважає необхідним цей шлюб розірвати за вказаними позивачем причинами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 04 вересня 1987 р. перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну дитину, Іллю, [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, різні погляди на життя та обовязки, у звязку з чим в сім'ї відбуваються сварки. Подружні відносини припинені з серпня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно поданої письмової заяви, позивач просить суд справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка будучи належним чином повідомлена про час та місце судового засідання до суду не зявилася, заяв та клопотань не надавала. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладений 04 вересня 1987 року та зареєстрований Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2025 /а.с.4/. Неповнолітніх дітей не мають. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~\~суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 1\~\~ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім"ї є неможливим. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вважає необхідним цей шлюб розірвати за вказаними позивачем причинами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 05 жовтня 2007 р. перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільного сина: Давіда, [INFO]. На даний час, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Згідно поданої письмової заяви, позивач просить суд справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги визнала, не заперечує проти задоволення позову та просить судове засідання проводити у її відсутність. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладений 05 жовтня 2007 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 2072 /а.с.6/. Від шлюбу мають сина: Давіда, [INFO] /а.с.7/. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~\~суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 1\~\~ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім"ї є неможливим. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вважає необхідним цей шлюб розірвати за вказаними позивачем причинами.

Outcome: approved