Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до КП «РЕО-5», Третя особа: КП «Дирекція з утримання та обслуговування Святошинського району м. Києва» про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позивач звертаючись із вказаним позовом до суду обгрунтував позовні вимоги тим, що 07.10.2013 року наказом №169-к був прийнятий на роботу в КП «РЕО-5» за переведенням з КП «РЕО-2», на підставі листа за переведенням КП «РЕО-5» на посаду майстра. Позивач зазначав, що 14.04.2014 року згідно наказу №50 від 14.04.2014 року його було звільнено з займаної посади в зв»язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Позивач зазначав, що як пояснив керівник відповідача, освіта позивача не відповідає вимогам посадової інструкції, вважаючи дії відповідача незаконними, протиправними, позивач просить суд позов задовольнити визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора КП «РЕО-5» №50 від 14.04.2014 року,поновити позивача на роботі на посаді майстра житлової ремонтно-експлуатаційної дільниці з 14.04.2014 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги з посиланням на обґрунтування викладені у позовній заяві та надані письмові докази, пояснення свідків та просили суд позов задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували та просили суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість на підставі доказів поданих до заперечень проти позову та пояснень свідків. Також представником відповідача було подано до суду заява ( а.с.114-116) про визнання доказів неналежними та недопустимими. Правовідносини що виникли між сторонами у справі регулюються нормами Кодексу законів про працію України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивача згідно наказу № 67-к від 04.10.2013 року по КП «РЕО-2» 04.10.2013 року звільнено за переведенням в КП «РЕО-5»( а.с.48). Судом встановлено, що позивача з 07.10.2013 року наказом №169-к було прийнято на роботу в КП «РЕО-5» за переведенням з КП «РЕО-2», на підставі листа за переведенням КП «РЕО-5» на посаду майстра( а.с.5-6,50). Судом встановлено, що 14.04.2014 року згідно наказу №50 від 14.04.2014 року позивача було звільнено з займаної посади в зв»язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, згідно п.2 ст.40 КЗпП України. Судом встановлено, що згідно Диплому серії Б №180833 позивач має освіту столяра (будівельного) третього розряду, виданий 20.07.1979 року, що такий диплом ним було пред»явлено КП»РЕО-5», та на підставі вказаного рівня освіти та кваліфікації позивача було прийнято за переведенням на посаду майстра житлової ремонтно-експлуатаційної дільниці КП «РЕО-5». Судом встановлено, що позивача було ознайомлено з його посадовою інструкцією ( а.с.81-84), суду не надано доказів про ознайомлення позивача з доповненнями до посадової інструкції ( а.с.85) та доведення її до відома позивача. Судом встановлено, що докази подані з боку відповідача КП «РЕО-5», ( а.с.31-62) є неналежними доказами, які отримані відповідачем із порушенням встановленого порядку від КП «РЕО-2», та не стосуються предмету доказування. Судом встановлено, що згідно Актів від 31.03.2014 року,від 14.04.2014 року, від ( а.с.65-66) комісією створеною в КП «РЕО-5» було обстежено технічну дільницю №6, яка зі слів представника відповідача була закріплена за позивачем виявлено недоліки, що свідчить про неналежне виконання посадових обов»язків з боку позивача. Судом встановлено, що згідно доповідної записки головного бухгалтера КП «РЕО-5» без дати її написання, та відсутністю дати на резолюції запропоновано внести зміні до посадових інструкцій майстрів та зобов»язати останніх надавати економісту звіти про матеріальні витрати на оплату праці робітників.( а.с.86). Судом встановлено, що згідно наказу по КП «РЕО-5» (а.с.90,94,95) вирішено не нараховувати премію майстрам, у т.ч. [PERSON], та зниження розміру премії. За систематичне невиконання розпоряджень керівництва та порушення трудової дисципліни. Судом встановлено, що згідно звернення мешканців будинку №4 по вул. Л.Курбаса у м. Києві ( а.с.18-20,21) просили оголосити подяку позивачу [PERSON] за належне виконання ним своїх обов»язків. В судовому засіданні були допитані свідки з боку відповідача: [PERSON], [PERSON], які повідомили, що дійсно за неякісне виконання позивачем своїх обов»яків, йому було запропоновано нижчу посаду згідно його кваліфікації, але він не погодився тому його було звільнено з займаної посади у зв»язку із невідповідністю. В судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача: [PERSON],[PERSON], які повідомили , що кли позивач прийшов на роботу в КП «РЕО-5» йому дісталася складна ділянка №6, на якій було багато чого не зроблено попередніми працівниками, та також був не повністю укомплектований штат двірників, а тому позивач добре працював та виконував свої обов»язки. За положеннями п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров»я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника відповідача останній зазначав, що наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №144 від 14.06.1999 року затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників житлового та комунального господарства населених пунктів, яким визначено перелік завдань, коло обов»язків та кваліфікаційні вимоги щодо кандидатів на вакансію ( посаду) майстра дільниці з експлуатації та ремонту житлового фонду ( майстра житлової ремонтно-експлуатаційної дільниці). Так в кваліфікаційних вимогах вказано - повна або базова вища освіта відповідного напрямку підготовки (спеціаліст або бакалавр).післядипломна освіта в галузі управління. Стаж роботи за професією не менше 2 років. А тому вважає, що оскільки відповідач не має відповідного рівня освіти, який би відповідав вказаному Довіднику, тому він не може належним чином виконувати покладені на нього посадовою інструкцією обов»язки. Окрім того з боку керівництва КП «РЕО-5» були неодноразові нарікання на роботу позивача, несвоєчасне надання відповіді на звернення громадян, недоліки у роботі на технічній дільниці, яка закріплена за позивачем, що і стало підставою для його звільнення з посади. За змістом п.2 ст. 40 КЗпП України підставою для розірвання трудового договору є виявлена невідповідність працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Тобто неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов»язків можуть уважатися виявленою невідповідністю займаній посаді, тільки якщо вони виникли внаслідок недостатньої кваліфікації та за відсутності вини працівника і неналежному виконанні посадових обов»язків. Разом з тим, якщо працівник був прийнятий на роботу без наявності документу про освіту, в даному випадку [PERSON] був звільнений за переведенням за ініціативою КП «РЕО-5», передбаченого кваліфікаційними вимогами, він не може бути звільнений з роботи через відсутність такого документа за п.2 ст. 40 КЗпП України, тому що роботодавцю про таку невідповідність було відомо й раніше, при прийняття [PERSON] за переведенням на роботу в КП «РЕО-5». Така позиція також викладена в ухвалі Верховного Суду України від 21.10.2009 року ( додається). Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до розділу 2 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана ця виплата або за фактично відпрацьований час, якщо працівник працював не менше двох місяців; якщо ж він протягом останніх двох місяців не працював - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, якщо і в наступні два місяці не мав заробітку, тоді виплата розраховується виходячи із тарифної ставки (посадового окладу). Судом встановлено, що згідно довідки про заробітну плату ( а.с.113) позивач в березні та квітні 2014 року працював не повний місяць, оскільки перебував на лікарняному ( а.с.87,88), а тому для обрахунку середнього заробітку суд враховує січень та лютий 2014 року, та середньоденний заробіток складає 3542,00+3864,00:2=3703,00 (середньомісячний заробіток) :21роб.день в місяц.=176,00 грн. Судом встановлено, що позивача звільнено з займаної посади 14.04.2014 року, з часу звільнення по день ухвалення рішення суду минуло ( 105 робочих днів). (105Х176,00)=18480,00 грн.(середній заробіток за час вимушеного прогулу). Суд вважає що заява про визнання доказів неналежними та не допустимими, яка подана відповідачем (а.с.114-116) задоволенню не підлягає, оскільки суд здійснює судочинство з дотримання вимог ст. 3,10,11 ЦПК України та на сторін у справі покладається обов»язок доведеності перед судом переконливості доказів. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 243,60 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved