Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, уточнені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що сторони уклали між собою шлюб 18.08.2012 року. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Сторони не проживають разом в одному помешканні вже тривалий час і з цього часу відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, інформації про офіційне працевлаштування відповідача у позивачки немає. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісяця за останніх три роки і до повноліття дитини, поскільки він ухилявся від утримання дитини, а вона постійно просила його допомогти коштами на лікування та для придбання засобів існування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов визнав частково, пояснивши, що він дійсно підтверджує пояснення позивача, що сторони не проживають разом близько трьох років. Однак він постійно турбується за свого сина, регулярно приносив до квартири позивача продукти харчування та одяг малюку, але позивач або їх не брала, або на його очах викидала. Тому він не згоден на стягнення аліментів за три роки, поскільки відповідач не ухилявся від утримання дитини, а навпаки позивачка перешкоджала йому бачитись з дитиною та передавати подарунки. Він також визнає, що зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, погоджуючись на його місце проживання з матір'ю, так як він не має місця проживання в м. Києві, однак їх розмір залишає на розсуд суду. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали між собою шлюб 18.08.2012 року, який був зареєстрований у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №1250 (а.с.4). Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.3). Сторони не проживають разом в одному помешканні вже тривалий час, близько трьох років, і з цього часу відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з матір'ю (а.с.5), інформації про офіційне працевлаштування відповідача у позивачки немає. 18.09.2015 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано (а.с.23). Згідно ч.1, ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2016 рік" - установити у 2016 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень; з 1 грудня - 1313 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня; з 1 грудня - 1637 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що тимчасово не працює, а докази, які б спростовували вказані показання в матеріалах справи відсутні, за таких обставин суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, відсутність інформації про його на даний час постійний щомісячний дохід, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1800 грн. щомісяця на користь позивачки для утримання [PERSON], [INFO] з 18.09.2015 року - дня подачі позову до суду до його повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2016 рік" для дітей такого віку (дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень; з 1 грудня - 1313 гривень), який не є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, в решті розміру аліментів необхідно відмовити. Даний розмір аліментів є необхідним і достатнім для утримання дитини сторін. Як регламентовано ч.2, ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За змістомч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка наполягала про своє неодноразове звернення до відповідача щодо надання коштів на утримання дитини, однак останній ухилявся від їх сплати. Відповідач заперечував такому ствердженню і наголошував, що регулярно приносив до квартири позивача продукти харчування та одяг сину, але позивач або їх не брала або на його очах викидала. Таким чином, поскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів в розумінні ст.57-59 ЦПК України про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача на утримання їх спільного сина, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому в задоволенні частини позову про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за останніх три роки необхідно відмовити. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial