Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.08.2002 р. між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований в Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1606. За час шлюбу подружжям був побудований в 2009 р. будинок на земельній ділянці [ADDRESS] , яка належала її чоловіку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер КВ № 130422 . Також за час перебування шлюбі, в лютому 2012 р., за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль «Ніссан», 2003 р. випуску, який було зареєстровано на ім`я відповідача, а також надбані кошти, які розміщені на депозитних рахунках відповідача, придбані меблі, побутова техніка. Позивач посилається на те, що подружнє життя почало погіршуватись з липня 2016 р. і 05.09.2016 р. вона переїхала до своїх батьків в Республіку Білорусь, а рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 08.02.2017 р. шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки добровільної згоди щодо поділу майна подружжя між сторонами не досягнуто, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] та Ѕ частину автомобіля «Ніссан», 2003 р. випуску. В подальшому, позивачем подана заява про зміну предмету позову, відповідно до якого остання просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] , загальною площею 189,9 кв.м., житловою площею 107,7 кв.м. в порядку поділу спільного майна подружжя та стягнення з [PERSON] компенсації вартості Ѕ частини автомобіля «Ніссан Прімамастер» в розмірі 125000 гривень, який був проданий відповідачем. Відповідачем подано відзив на позовну заяву з врахуванням змін до предмету позову, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позову, зазначаючи про те, що позивачем безпідставно визначено вартість будинку, що підлягає поділу в розмірі 7500000 гривень , а також щодо необґрунтованості вимог позивача про поділ автомобіля «Ніссан», шляхом стягнення розміру Ѕ вартості автомобіля в сумі 125000 гривень, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вартості майна. Відповідач посилається на те, що автомобіль був придбаний частково на запозичені кошти у його батька і на час його продажу був в поганому технічному стані. Крім того, відповідачу були перераховані кошти, що становили Ѕ частину вартості проданого автомобіля в сумі 3475 доларів США, що становить 93915, 70 гривень. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований 08.08.2002 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис 1606. Від шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 12.10.2016 р., яке було змінено на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 05.07.2017 р. шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу сторонами був побудований будинок на земельній ділянці [ADDRESS] , право власності на який відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] . Крім того, в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль «Ніссан Прімамастер», 2003 р. випуску. На час розгляду справи право власності на автомобіль «Ніссан Прімамастер», 2003 р. випуску зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2643/2017/516073, укладеного 27.06.2017 р. в територіальному сервісному центрі № 2643 регіонального сервісного центру МВС у Івано-Франківській області. Відповідач посилається на те, що автомобіль «Ніссан Прімамастер», 2003 р. випуску був придбаний частково за запозичені у батька кошти. Сума позики становила 4000 доларів США. Однак, зазначені обставини не підтверджені належними і допустимими в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Стороною відповідача не надано доказів отримання позики та її повернення, а покази свідка [PERSON] батька відповідача, не є належним і допустими доказом на підтвердження отримання позики. При визначенні вартості будинку суд керується письмовими доказами наданими стороною позивача, а саме відомостями Корпорації «Перша Ріелторська Група», відповідно до якої будинок по [ADDRESS] площею 190 кв.м. на земельній ділянці 0,10 га був виставлений на продаж за ціною 300000 доларів США, що на момент звернення до суду становить 7500000 гривень. Відповідач хоча і заперечував зазначені обставини, однак будь-яких доказів на підтвердження вартості ціни об`єкту нерухомості не надав. В даному випадку у разі наявності спору належним доказом вартості майна був би висновок будівельно-технічної експертизи, однак сторони самостійно не надали висновків експертів на підтвердження вартості нерухомості і клопотань щодо призначення такої експертизи в ході розгляду справи не заявляли. При визначені вартості автомобіля, враховуючи відсутність договору купівлі-продажу транспортного засобу суд приймає до уваги вартість автомобіля, що визначена позивачем на підставі інформації, розміщеної на рекламних сайтах про продаж автомобілів в мережі Інтернет з подібної моделі, об`ємом двигуна та роком випуску. На спростування таких доказів відповідачем не надано будь-яких доказів. Суд не може прийняти до уваги пояснення відповідача щодо ціни продажу автомобіля, що складала 3000 доларів, оскільки зазначені обставини не були підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно з ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). В силу положень ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Враховуючи, що будинок [ADDRESS] був побудований подружжям під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, отже він підлягає поділу в порядку, передбаченому ст.70 СК України, тобто кожному із подружжя належить Ѕ частина зазначеного будинку, з огляду на що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки автомобіль «Ніссан Прімамастер», 2003 р. також був придбаний за час шлюбу, за спільні кошти подружжя він є спільною власністю сторін і підлягає поділу. Зважаючи на те, що відповідач реалізував даний автомобіль без згоди позивача і зазначені обставини не спростовані в ході розгляду справи, [PERSON] має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Такої ж позиції дотримується ВС у справі № 755/20923/14-ц провадження № 61-10442св18. Відповідачем в ході судового розгляду не було підтверджено, що кошти, які він перераховував на адресу позивача є компенсацією вартості Ѕ частини проданого автомобіля, оскільки надані документи про переказ грошових коштів не містять призначення платежу, а позивач заперечує зазначені обставини. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved