Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів та просить суд скасувати ухвалу 12-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради № 959 від 22 лютого 2001 р., що стосується безоплатної передачі у власність земельної ділянки на [ADDRESS] громадянину [PERSON] під будівництво гаража; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 26 липня 2001 р. виданий [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсною державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 26 липня 2001 р. виданий [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що на розгляді Галицького районного суду м.Львова знаходилась кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] , її колишнього чоловіка у скоєні злочинів, передбачених ч.ч.1, 3 ст.197, ч.3 ст.358 КК України, зокрема у захопленні прибудинкової земельної ділянки за адресою [ADDRESS] з підстав, що дана земельна ділянка належить [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку під будівництво гаража. Вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] виданий незаконно з підстав, що прибудинкова земельна ділянка належить до будинку [ADDRESS] , закріплена за вказаним будинком, що підтверджується рішенням виконкому Львівської міської ради, інформацією із ЛОР ОКП «БТІ та ЕО». Окрім цього, адреса земельної ділянки є [ADDRESS] , а місце розташування земельної ділянки [PERSON] є на прибудинковій земельній ділянці будинку № [ADDRESS] . Також позивачка стверджує, що земельні ділянки між будинками № [NUMBER] і № [ADDRESS] є розмежовані, заяви на надання земельної ділянки [PERSON] особисто не писав. Те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку на гараж виданий [PERSON] підлягає скасуванню мотивує позивач також і тим, що в провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходилась цивільна справа у якій Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просила суд зобов`язати її колишнього чоловіка, [PERSON] , демонтувати спірний гараж з підстав, що земельна ділянка належить до будинку № [ADDRESS] і дозвільних документів на будівництво гаража у [PERSON] немає. Дані обставини підтверджуються також матеріалами кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] Під час слухань кримінальної справи 07.09.2011 р. та 08.09.2011 р. потерпілий [PERSON] повідомив суду, що він особисто звертався із заявами на отримання земельної ділянки у 1996 та 1997 р. під будівництво гаража на [ADDRESS] . На запит суду було отримано із управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин проект відведення земельної ділянки [PERSON] В даному пакеті документів міститься і заява [PERSON] По даному факту [PERSON] було надано для ознайомлення заяву і на запитання суду [PERSON] повідомив, що дану заяву він не писав, а писала його дружина. Також [PERSON] під час слухання справи заявив, що він перебував за кордоном до 2001 р. включно, а тому він аж ніяк не міг звертатися із заявами до державних органів з приводу отримання земельної ділянки. Дана справа перебувала в провадження судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М. 30.07.2017 року припинено повноваження судді у зв`язку із закінченням строку, на який її було призначено суддею. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2017 року головуючим суддею обрано Радченка В.Є. 26.11.2015 р. Відділом Держгеокадастру у м.Львові Львівської області подано до суду заперечення на позовну заяву. Зокрема, у запереченні зазначено, що позивачем не доведено, які права позивача були порушені відділом. Вважає, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Зважаючи, що позов подано до неналежного відповідача - просять в задоволенні позову відмовити. Клопотань про розгляд справи без їх участі не було подано. 08.08.2018 р. представником відповідача Львівської міської ради подано відзив на позовну заяву. Зокрема, відповідач зазначає, що заперечує проти позову та вважає позовну заяву безпідставною. Державний акт на право власності на земельну ділянку під гараж виданий відповідно до чинного законодавства, яке діяло на той час. Проект відведення земельної ділянки [PERSON] погоджений у встановленому Законом порядку. [PERSON] погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на збір документів, що підтверджується ухвалою Львівської міської ради від 09.12.1999 р. № 427. В подальшому рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2000 р. № 545 затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування та надано дозвіл на відведення земельної ділянки. Ухвалою Львівської міської ради від 22.02.2001 р. №959 затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу на адресу місця реєстрації, яка зазначена у довідці відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Харківській області було скеровано судову повістку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак до суду повернулися конверти з рекомендованими повідомленнями з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Окрім того, [PERSON] повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті Галицького районного суду м.Львова. Про поважні причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляд справи не подав. Відзиву на позов не подав. Представники відповідачів Львівської міської ради, Управління Держземагенства у м. Львові та Львівської регіональної філії центру державного земельного кадастру у судове засідання не з`явилися. Належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що підтверджується конвертами з рекомендованими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками «інші причини, які не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення». Відповідно до ч.10 ст.128 ЦПК України судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходилась кримінальна справа про обвинувачення [PERSON] , колишнього чоловіка позивача, у скоєні злочинів, передбачених ч.ч.1, 3 ст.197, ч.3 ст.358 КК України. Зокрема, [PERSON] інкримінувалось вчинення злочину, який полягав у підробці Державного акту на право власності на земельну ділянку та захопленні прибудинкової земельної ділянки за адресою [ADDRESS] з підстав, що дана земельна ділянка належить [PERSON] , оскільки на спірну земельну ділянку [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку під будівництво гаража. Згідно архівного витягу з рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих № 655 від 15 травня 1954 р. за будинком [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 471,90 кв.м. Згідно довідки ЛОР ОКП „БТІ та ЕО" № 7/20005 від 19.05.2009 р. за будинком [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 471,90 м.кв. Згідно довідки ОКП ЛОР „БТІ та ЕО" № 6939 від 03.06.2013 р. відвід земельної ділянки за адресою [ADDRESS] здійснений на основі розпорядження №1, затвердженого рішенням Виконкому районної ради Ленінського району м.Львова від 20.10.1953 р. за № 716. Відповідно до інформації ОКП ЛОР „БТІ та ЕО" від 14.03.2013 р. гараж знаходиться на спірній земельній ділянці біля будинку [ADDRESS] . Згідно топографічного знімку виготовленого Львівським міським виробничим відділом Львівської регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру" встановлено чіткі межі будинків [ADDRESS] і [ADDRESS] з повним розмежуванням спірної земельної ділянки. На даному знімку чітко показано гараж і на якій прибудинковій земельній ділянці останній збудований. При розгляді справи судом було витребувано матеріали інвентаризаційних справ за адресами: [ADDRESS] і [ADDRESS] На аркуші справи 22 матеріалів інвентаризаційної справи за адресою [ADDRESS] міститься інформація, згідно якої загальна земельна ділянка за даною адресою складає 438,9 кв.м., з них під будівлею 319,9 кв.м., а під двором 119,0 кв.м. На аркуші справи 25 матеріалів інвентаризаційної справи за адресою [ADDRESS] міститься інформація, згідно якої загальна земельна ділянка за даною адресою складає 467,5 кв.м., з них під будівлею 341,4 кв.м., а під двором 126,1 кв.м. Згідно матеріалів інвентаризаційних справ за будинками [ADDRESS] і [ADDRESS] закріплена прибудинкова земельна ділянка. Будь-яких рішень про вилучення частини прибудинкової земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з подальшим наданням вказаної частини земельної ділянки [PERSON] матеріали інвентаризаційних справ не містять. Про те, чи вилучалась частина прибудинкової земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з присвоєнням вказаній земельній ділянці нової поштової адреси № [ADDRESS] не було надано доказів відповідачами. В провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходилась цивільна справа за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, Відділу Держземагенства у м.Львові про демонтаж самовільно збудованого гаража. Рішенням суду від 01 квітня 2013 року справа № 2-56/11 позов задоволено та зобов`язано відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно збудований гараж за адресою [ADDRESS] . Рішення мотивовано тим, самовільно збудовано гараж на земельній ділянці, яка належить [PERSON] Але даним рішенням, яке вступило в законну силу зобов`язано демонтувати гараж за адресою: [ADDRESS] . Тобто, доведено рішенням суду, що земельна ділянка на яку видано Державний акт на право власності на земельну ділянку на гараж [PERSON] знаходиться на прибудинковій земельній ділянці будинку [ADDRESS] , а Державний акт на земельну ділянку [PERSON] видано за адресою [ADDRESS] . Про те, що прибудинкові земельні ділянки між будинками № [ADDRESS] розмежовані підтверджується технічним паспортом на будинок [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується і топографічним зніманням. У матеріалах справи міститься також технічне завдання на виготовлення проекту відведення земельної ділянки від 17.11.2000 р. № 1691 (замовник [PERSON] , місце розташування об`єкта [ADDRESS]; висновок державної землевпорядної експертизи від 16 липня 2001 р.№ 270; план відведення земельної ділянки). Окрім вказаних документів, відповідачами не надано інших документів, які давали підстави надати у власність земельну ділянку [PERSON] , що підтверджується наступним. Згідно наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р. Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, які діяла на час видачі спірного Державного акту на право власності на земельну ділянку під будівництво гаража [PERSON] було передбачено наступне: 1.16. Технічна документація зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки; - заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки; - висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки; - журнал польових вимірювань; - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Такого переліку документів, технічне завдання на надання у власність спірної земельної ділянки матеріали справи не містять і відповідачами не надано. Окрім цього, відповідачами у справі не надано обґрунтувань присвоєння вказаній земельній ділянці поштової адреси № [ADDRESS] . В матеріалах справа також наявна ухвала Верховного суду від 12 вересня 2018 р. справа № 1-179/11 провадження № 51-2535км18 у справі за касаційною скаргою [PERSON] на вирок Галицького районного суду м.Львова від 24 листопада 2015 р. й ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2017 р. за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частина 1, 3 ст. 197-1 Кримінального кодексу України. Зокрема, Верховним судом в ухвалі зазначено, що як убачається з матеріалів справи, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] та [PERSON] , за участю третіх осіб - [PERSON] , Управління земельних ресурсів та регулювання земельних відносин Львівської міської ради, Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, відділу Держземагентства у м. Львові про зобов`язання відповідача за власні кошти демонтувати самовільно влаштований гараж за адресою: [ADDRESS] (т.4, а.с. 244, 245). За наслідками судового розгляду Галицький районний суд м. Львова 1 квітня 2013 року постановив рішення, яким позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнив та зобов`язав [PERSON] та [PERSON] за власні кошти демонтувати самовільно збудований гараж за вищезазначеною адресою (т.4, а.с. 270-271). Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2013 року (т.4, а.с. 268, 268). Таким чином, суд першої інстанції при викладенні формулювання обвинувачення не встановив точної адреси земельної ділянки (на якій збудовано спірний гараж), яка є предметом злочину, передбаченого ст.197-1 КК України. Зокрема, відповідно до обвинувального висновку підсудному [PERSON] інкримінується самовільне зайняття земельної ділянки на [ADDRESS] . Натомість рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2013 року, що набрало законної сили, зобов`язано [PERSON] і [PERSON] за власні кошти демонтувати самовільно збудований гараж по [ADDRESS] . Отже, в матеріалах справи містяться дані, з яких випливає, що наявні дві різні адреси земельної ділянки, на якій громадянин [PERSON] збудував гараж - [ADDRESS] . При цьому ні орган досудового розслідування, ні суд не з`ясували вказаних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Крім того, вони належним чином не встановили та не перевірили власника земельної ділянки, що є предметом цього злочину. Як уже зазначалося вище, орган досудового розслідування ставив у вину [PERSON] самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво гаража на земельній ділянці, що належить [PERSON] На цій підставі постановою старшого слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Олинця Я. І. від 24 жовтня 2008 року [PERSON] у цій справі визнано потерпілим, цивільним позивачем, відповідачем (т.2, а.с.207). Відповідно до державного акта про право власності на землю [NUMBER] , виданого 26 липня 2001 року гр. [PERSON] на підставі ухвали 12-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради від 22 лютого 2001 року № 959 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0030 га для будівництва індивідуального гаражу на [ADDRESS] (т.1, а.с.4). Водночас як вбачається з рішення Галицького районного суду м. Львова від 1 квітня 2013 року, з позовною заявою про демонтаж гаражу на [ADDRESS] зверталася Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, а тому не встановлено, хто ж є власником цієї земельної ділянки - [PERSON] чи територіальна громада в особі Галицької районної адміністрації Львівської міської ради. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частинами 1 та 3 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Згідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства)". Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.80 Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 26 липня 2001 р. виданий [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 26 липня 2001 р. виданий [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки діючим ЦПК України не передбаченого такого способу захисту порушених прав. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача Львівської міської ради на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 229 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial