Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 1 липня 2013року вона працювала в КП «Глухівська міська друкарня» копіювальницею друкованих форм. 29 листопада 2013 року вона була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України. Однак при звільненні її з роботи відповідач не виплатив 1481 грн. заборгованості по заробітній платі, які позивачка просила стягнути з відповідача. Також позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні та 1000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги, відмовившись від позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки на даний час відповідач повністю виплатив їй цю заборгованість. Також позивачка зменшила свої вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, яку просить стягнути в розмірі 500 грн. Решту своїх вимог вона залишила без зміни. Відповідач позову не визнав, пояснивши, що на час розгляду справи в суді він повністю розрахувався із позивачкою по заробітній платі, а тому вона не має права вимагати компенсацію за затримку розрахунку при звільненні. Також вважає, що позивачкою не доведено в суді, що його діями позивачці була спричинена моральна шкода. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так судом встановлено, що1 липня 2013 року була прийнята на роботу до КП «Глухівська міська друкарня» копіювальницею друкованих форм. 29 листопада 2013 вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації повинна проводитись в день звільнення. Однак судом встановлено, при звільненні позивачки з роботи відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 1481 грн., виплативши цю заборгованість лише 21 лютого 2014 року. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору підприємство, установа, організація зобов'язані виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, виходячи із вимог даного закону, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Як вбачається при цьому із матеріалів справи. середньомісячний заробіток позивачки складає 1500грн., а середньоденний - 68 грн. 19 коп. Тому відповідно до „Порядку обчислення середньої заробітної плати" затв. Постановою КМ України № 100 від 8.02.95року, розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 29 листопада 2013 року ( тобто з дня звільнення) і по 21 лютого 2014 року ( день остаточного розрахунку) складає 4159 грн. 23 коп., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки. Також, судом встановлено, що внаслідок невиплати заробітної плати були порушені права позивачки, її сім'я опинилася у важкому матеріальному становищі, що призвело до моральних страждань позивачки та потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачці була заподіяна моральна шкода. При цьому суд вважає, що розмір заявленого позивачкою позову про відшкодування моральної шкоди повністю відповідає засадам розумності та справедливості, глибині понесених позивачкою моральних страждань, а тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки виплата всіх належних позивачці сум при звільненні до винесення рішення суду, не звільняє роботодавця від обов'язку виплатити працівнику середній заробіток за увесь час затримки розрахунку при звільненні. На підставі викладеного,

Outcome: approved