Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач у січні 2017 року звернулася до суду з названим позовом , вказуючи, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від спільного проживання вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними розірвано. Дочка залишилася проживати з нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] після розірвання шлюбу проживає окремо, участі у вихованні та утриманні дочки не приймає. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, не цікавиться її долею , не турбується про стан здоров'я, фізичний та моральний розвиток, не підтримує будь-якого зв'язку з дитиною. Позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дочки [PERSON], [INFO] та стягнути на її користь судовий збір в сумі 551,20 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило( а.с.32,40,41). Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшов лист, яким представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, при цьому зазначив, що позов та висновок органу опіки та піклування підтримує ( а.с. 28,34). Суд визнав наявних у справі матеріалів достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Справа розглядається за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом, на що позивач дала свою згоду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, взявши до уваги позицію органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON], починаючи з 31 липня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с.8). Під час сумісного проживання у шлюбі у них [INFO] народилася донька [PERSON] ( а.с.9). 18 квітня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с.10). Після розірвання шлюбу неповнолітня дочка залишилася проживати з матір'ю (а.с. 13). Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків: не цікавиться станом здоров'я дитини, не бере участь у вихованні та її матеріальному утриманні, не відвідує доньку. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні та вихованні. Родина проживає в квартирі, з усіма зручностями, квартира перебуває у задовільному стані. Дитині створені всі необхідні умови для навчання та виховання, що стверджено актом обстеження побутових умов від 24 вересня 2015 року та висновоком виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 4165/1-7 від 30.11.2016 року ( а.с.12,13,16). Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. В судовому засіданні із пояснень позивача суд встановив, що дитина проживає разом з мамою з моменту її народження. Відповідач не цікавиться життям та здоров'ям дочки, умовами проживання та навчання своєї дитини. Не допомагає матеріально. Повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує їх виконанням. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею , є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного , всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.164 ч.ч. 1, 3 СК України мати , батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язання виховувати дитину піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо піклування про здоров'я доньки, її моральний та духовний розвиток щодо неповнолітньої, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Таким чином суд вважає, що позов базується на законі, є обґрунтованим тому його слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі - 551,20 грн.

Outcome: approved