Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом, посилається на те, що [INFO] року померла бабуся позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського призначення, площею 5,30 га, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району. При зверненні позивача до Новоукраїнської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено, у зв'язку з пропущенням строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача Глодоської сільської ради в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом розглянуто справу за відсутності сторін, згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане 16.04.2007 року (а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5,30 га, що розташована на території Глодоської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, який було видано 22 травня 2002 року (а.с.7). 12 грудня 2016 року позивачка звернулася до Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.12). Листом від 12.12.2016 року за № 1590, державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено в зв"язку із пропуском строків для прийняття спадщини (а.с.8). Відповідно рішення Новоукраїнського районного суду від 26.05.2010 р. в справі №2о-36/2010 було встановлено факт про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с.13). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане 27.11.2009 року (а.с.6), який приходився сином померлій [PERSON] За таких обставин спадкоємці першої черги відсутні. 05.05.2017 р. рішенням Добровеличківського районного суду, встановлено, що [PERSON], [INFO], є рідною онукою померлої [INFO] р. [PERSON] (а.с.14). У встановлений строк позивачка не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент відкриття спадщини була малолітньою особою, тобто не досягла чотирнадцятирічного віку. За ч.ч.3,4 ст.1269 ЦК України, особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки, опікун. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За нормами ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як вбачається із матеріалів справи, в інтересах позивачки, законний представник не звертався про прийняття спадщини, самостійно позивачка, в зв'язку із недосягненням чотирнадцятирічного віку звернутись не мала права, оскільки була обмежена чинним законодавством України, тому мала поважну причину пропуску встановленого терміну звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивачка надала підтверджуючі документи причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Як роз'яснив Пленум ВСУ в абз.6 п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно з правовою позицією ВСУ від 04.11.2015 р. (справа №6-1486цс15), відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через поважні причини, в зв'язку з хворобою, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд вважає причину пропуску позивачем строку на прийняття спадщини поважною, оскільки остання є спадкоємцем, не реалізувала належне їй право на прийняття спадщини, оскільки на момент відкриття спадщини була малолітньою особою, тобто не досягла чотирнадцятирічного віку, пропустивши визначений законом строк через наявність об'єктивних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Згідно ст.3 Конституції України, людина визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно усталеної практики ЄСПЛ, при вирішенні майнових спорів, суди зобов'язані враховувати баланс між приватними та публічними інтересами. Згідно проголошеного принципу, суд прийшов до висновку про необхідність забезпечення права позивача на спадкування, враховуючи відсутніть при цьому порушень прав третіх осіб чи інтересів держави.

Outcome: approved