Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Бахмацької міської ради Чернігівської області, третя особа на стороні відповідача - інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області про визнання права власності на самочинно збудований гараж, мотивуючи свої вимоги тим, що вона згідно з свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 09.09.2014 року є власником земельної ділянки площею 0.0024 га, з кадастровим номером [NUMBER], розташованої в [ADDRESS], де в 2012 році нею самочинно було побудовано гараж, який згідно зі звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об»єкту, відповідає вимогам надійної і безпечної експлуатації та архітектурним, санітарним і протипожежним нормам, проте з огляду на те, що вищевказаний гараж був побудований самочинно, позивач не має можливості зареєструвати своє право власності на вказану нерухомість у відповідних державних органах, що і зумовило її звернення до суду з даним позовом. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення; в матеріалах справи наявні заяви учасників провадження про розгляд справи без їх участі; заперечень проти позову відповідачем та третьою особою на стороні відповідача суду не надано. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень є власником земельної ділянки площею 0,0024 га, розташованої в [ADDRESS], призначеної для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.5,6). Згідно з технічним паспортом на гараж, розташований в [ADDRESS], вказаний об»єкт нерухомості побудований в 2012 році і його загальна площа складає 20.0 кв.м (а.с.7-9). Згідно зі звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об»єкту, затвердженого експертом по технічному обстеженню будівель і споруд 08.12.2015 року, гараж [ADDRESS] відповідає вимогам надійної і безпечної експлуатації та архітектурним, санітарним і протипожежним нормам (а.с. 10-14). Позивач не має можливості ввести самочинно збудований гараж в експлуатацію та оформити на нього право власності, що підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області від 21.01.2016 року № 40-1025-1.20/4-3/105-16. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно ч.3 статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 „Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судом встановлено, що самочинне будівництво здійснене позивачем на земельній ділянці, яка була надана позивачу у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, що не порушує права інших осіб. Згідно п. 9. Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно п 12. вищевказаної Постанови, у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Згідно із ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України та ст.ст. 3, 4 ЦПК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки спір про право власності на зазначений гараж підлягає розгляду в судовому порядку, іншим шляхом вирішити даний спір не можливо, а визнання за позивачем права власності на вказану нерухомість не порушує права та законні інтереси інших осіб, при цьому, питання оформлення права власності на спірний гараж було предметом розгляду компетентного державного органу. На підставі викладеного та

Outcome: approved