Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У поданій в суд заяві позивач [PERSON] просить шлюб, укладений із відповідачем [PERSON] та зареєстрований 09 серпня 2005 року Дерманською Першою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області /актовий запис №2/, розірвати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх сина [PERSON] [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) доходу щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, малолітнього сина залишити проживати з нею. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина. Подружнє життя з відповідачем не склалося, у них різні характери, погляди на життя та сім'ю. Постійні суперечки та непорозуміння негативно відображається на їх особистому житті та вкрай негативно впливає на розвиток дитини, що призвело до припинення сімейних стосунків, які не підтримують з 01 червня 2015 року та проживають окремо. За вказаних обставин шлюб існує формально і подальше його збереження є неможливим, суперечить їх інтересам. На утримання сина вона несе витрати на харчування, лікування та одяг, а відповідач, який проживає окремо і отримує пенсію та надає послуги приватного характеру і має регулярний дохід, коштів на дитину їй не надає, а тому просить стягнути з нього аліменти у визначеній частці. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та з аналогічних мотивів, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Представник органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області не заперечує щодо задоволення позову та визначення місця проживання дитини з матір'ю. Відповідач позовні вимоги визнав частково, не погодившись щодо вимог про стягнення з нього аліментів та визначення місця проживання дитини з матір'ю, пояснюючи тим, що він своєму синові [PERSON] необхідну допомогу надає, який постійно приходить до нього додому і вони спілкуються, просить у їх задоволені відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Як встановлено судом та підтверджується відповідними свідоцтвами, [PERSON] та [PERSON] з 09 серпня 2005 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Дерманською Першою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області /актовий запис №2/, від якого мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Згідно положень ст.ст.21, 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги призвели до відчуження між сторонами, миритись вони не бажають, втратили один до одного почуття любові та поваги, шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] отримує пенсію, надає послуги приватного характеру та отримує регулярний дохід, проживає окремо від сім'ї, дитини, яка проживає з матір'ю, і достатніх коштів позивачу на утримання їх сина [PERSON] він не надає, що є підставою для стягнення аліментів. А тому аліменти на дитину згідно ч.3 ст.181 СК України слід стягнути у частці від доходу відповідача. При визначенні розміру аліментів суд враховує думку позивача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яке є задовільним, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, відсутність у відповідача інших дітей та стягнень з його доходу. З урахуванням викладеного та при взаємному обов'язку батьків утримувати дитину суд вважає, що визначений позивачем розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає стягненню у розмірі ? частки доходу відповідача. При цьому, відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо ж мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області батьками [PERSON] та [PERSON], які проживають окремо, для малолітнього [PERSON] створені належні умови для проживання сина та його утримання. При спілкуванні з дитиною [PERSON] любить як матір, так і батька та остаточної визначеності щодо проживання з кимсь із батьків у нього немає. Ураховуючи викладене, пояснення батьків та їх характеристики комісія з питань захисту прав дитини вирішила за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю. З такими висновками органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини суд погоджується, виходячи з визначених у ч.1 ст.3 «Конвенції про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, принципів, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина згідно принципу 6 «Декларації прав дитини», прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, суд з урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позов до суду пред'явлений 03 липня 2015 року, а тому відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину повинні стягуватися з указаної дати. При постановлені рішення згідно положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені нею судові витрати з позовних вимог про розірвання шлюбу в розмірі 243,60 грн. та в прибуток держави з позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі 487,20 грн., оскільки позивач звільнена від їх сплати. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.ст.112, 114, 180-185, 160-161, 191 СК України,

Outcome: approved