Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона зареєстрована та проживає за адресою у [INFO] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, договором дарування на праві приватної власності та свідоцтвом про право власності на квартиру. У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], з яким позивач перебувала в шлюбних відносинах, але 02.07.2015 року шлюб було розірвано. У вказаній квартирі відповідач не проживає понад рік та не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сімї відповідачу не чинять. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою створює певні складнощі позивачу у розпорядженні квартирою, яка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, у зв'язку з цим позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем роботи відповідача, а також розміщенням оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, але причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.\~223\~ч. 4,\~280 ЦПК України\~та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у користуванні позивача [PERSON] перебуває нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта позивача серії СА 815292 виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України, свідоцтвом про право власності на квартиру №1556 від 28.10.1998 року, свідоцтво про право на спадщину за законом №284, договором дарування від 26.05.2015 року. Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-17/04/6943 від 07.11.2018 року відповідач [PERSON], [INFO] за вказаною адресою [ADDRESS], зареєстрований з 06.10.1982 року по теперішній час, проте фактично там не мешкає, що підтверджується матеріалами справи, наданим позивачем спільного акту мешканців будинку 14-а по вулиці Нижньодніпровська у місці Запоріжжі від 17.10.2018 року. Факт розірвання шлюбу з відповідачем підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-ЖС №109990 від 02.07.2015 року, актовий запис №52. У відповідності із ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР; 405\~ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Держава забезпечує\~рівний захист\~прав усіх\~суб'єктів\~права власності\~відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України . Згідно з ч. 2 цієї ж статті власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Положення ст. 150 ЖК УРСР визначає право громадян, які мають у приватній власності будинок, користуватися ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Однак частина 2 цієї статті передбачає втрату права на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~„Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оскільки судом встановлено, що [PERSON], [INFO], не проживає у [INFO], понад рік, що перешкоджає позивачу у здійсненні прав у користуванні зазначеним нерухомим майном, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У звязку з тим, що позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved