Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач - орган опіки та піклування Звенигородської РДА Черкаської області в особі свого представника звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно їх малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] та стягнути з них аліменти на його утримання, мотивуючи тим, що відповідачі мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносно [PERSON] батьки протягом тривалого часу не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно вплинуло на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкувалися з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надавали дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяли засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляли інтересу до його внутрішнього світу. Згідно витягу з історії розвитку дитини [PERSON] народився з множинними вадами розвитку та потребував оперативного лікування, після народження був направлений до Черкаської дитячої лікарні, де перебував до 27.12.2017 року. Батьки привезли сина додому, але 30.12.2017 року [PERSON] був направлений до дитячого відділення Звенигородської ЦРЛ з гострою респіраторною вірусною інфекцією. Згідно повідомлення головного лікаря дитячого відділення Звенигородської ЦРЛ Головачової Т.В. від 05.01.2018 року, мати відмовилась доглядати за дитиною, посилаючись на те, що вдома залишились двоє малолітніх дітей, які також потребували догляду. Деякий час за дитиною наглядала баба [PERSON], але постійний догляд здійснювали працівники дитячого відділення. Працівниками служби у справах дітей було проведено профілактичні бесіди з батьками дитини та проведено обстеження умов проживання сім»ї, під час якого з»ясовано, що сім»єю не створено умов для проживання новонародженої дитини, яка потребує лікування. Батьки написали заяву про тимчасове влаштування дитини [PERSON] до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» терміном на 6 місяців. За цей період батьки зобов»язалися облаштувати кімнату для проживання дитини та поліпшити матеріальне становище. Розпорядженням Звенигородської РДА від 15.01.2018 року №9 «Про влаштування на повне державне утримання [PERSON]» дитину влаштовано до закладу. За цей час йому проведено операцію на серці та проведено реабілітаційне лікування. Через пів року батьками дитини подана заява на продовження терміну перебування дитини в закладі, тому що знову не створили умов для проживання дитини, розпорядженням Звенигородської РДА від 12.07.2018 року №137 продовжено термін перебування на повному державному утриманні малолітньої дитини. Працівниками служби у справах дітей 03.12.2018 року відвідано сім»ю за місцем проживання та з»ясовано, що батьки дитини розлучилися та не проживають разом, батьківські почуття до дитини відсутні, забрати дитину з закладу мати відмовилась, посилаючись на матеріально-фінансові труднощі. Згідно листа головного лікаря КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» від 11.01.2019 року, [PERSON] та [PERSON] протягом останніх 6 місяців до дитини не з»являлись, не цікавились його життям, розвитком та здоров»ям. Враховуючи інтереси дитини, орган опіки і піклування Звенигородської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], про що надано висновок, затверджений розпорядженням Звенигородської РДА від 15.01.2019 року №16. У судове засідання представник позивача органу опіки та піклування Звенигордської районної державної адміністрації Черкаської області Жмурко О.С. не з"явилася. Через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день,час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до копії його паспорту, останнє відоме зареєстроване місце проживання [PERSON], [INFO] - [ADDRESS], тож копія позову з додатками на ім»я відповідача надсилались за вказаною адресою, що підтверджується поштовим відправленням суду. Крім того, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області. Відповідачу було надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Однак, у зазначений строк відзив на позовну заяву відповідачем не надано, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день,час та місце розгляду справи повідомлена за адресою, що зареєстрована у встановленому законом порядку. До суду повернулось поштове повідомлення з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання». Відповідачці надавався строк для подання відзиву на позов та направлення його позивачу. Клопотання про відкладення судового засідання або проведення без її участі від відповідача до суду не надходило, відзиву на позов у встановлений судом строк не подано. Представник третьої особи - служби у справах дітей Звенигородської РДА Козуля О.О. в судове засідання не з»явилася, подала до суду заяву про проведення судового розгляду без участі представника, просить позов задовольнити. Зі згоди представника позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. У зв»язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. З огляду на викладене, перевіривши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.06.2013 року, сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №70 /а.с.5/. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 18.11.2017 року) (а.с.6). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради, [PERSON], проживає в [ADDRESS] та має такий склад сім»ї: чоловік - [PERSON], 1989 року народження, дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як вбачається з позовної заяви, відносно [PERSON] батьки протягом тривалого часу не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно вплинуло на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкувалися з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надавали дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяли засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляли інтересу до його внутрішнього світу. Згідно витягу з історії розвитку дитини [PERSON] народився з множинними вадами розвитку та потребував оперативного лікування, після народження був направлений до Черкаської дитячої лікарні, де перебував до 27.12.2017 року. Батьки привезли сина додому, але 30.12.2017 року [PERSON] був направлений до дитячого відділення Звенигородської ЦРЛ з гострою респіраторною вірусною інфекцією. Згідно повідомлення головного лікаря дитячого відділення Звенигородської ЦРЛ Головачової Т.В. від 05.01.2018 року /а.с.11-12/, мати відмовилась доглядати за дитиною, посилаючись на те, що вдома залишились двоє малолітніх дітей, які також потребували догляду. Деякий час за дитиною наглядала баба [PERSON], але постійний догляд здійснювали працівники дитячого відділення. Працівниками служби у справах дітей було проведено профілактичні бесіди з батьками дитини та проведено обстеження умов проживання сім»ї /акт обстеження умов проживання від 03.12.2018 року /а.с.19/ під час якого з»ясовано, що сім»єю не створено умов для проживання новонародженої дитини, яка потребує лікування. Батьки написали заяву про тимчасове влаштування дитини [PERSON] до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» терміном на 6 місяців. За цей період батьки зобов»язалися облаштувати кімнату для проживання дитини та поліпшити матеріальне становище. Розпорядженням Звенигородської РДА від 15.01.2018 року №9 «Про влаштування на повне державне утримання [PERSON]» /а.с.16/ дитину влаштовано до закладу. За цей час йому проведено операцію на серці та проведено реабілітаційне лікування. Через пів року батьками дитини подана заява на продовження терміну перебування дитини в закладі, тому що знову не створили умов для проживання дитини, розпорядженням Звенигородської РДА від 12.07.2018 року №137 /а.с.17/ продовжено термін перебування на повному державному утриманні малолітньої дитини. Працівниками служби у справах дітей 03.12.2018 року відвідано сім»ю за місцем проживання та з»ясовано, що батьки дитини розлучилися та не проживають разом, батьківські почуття до дитини відсутні, забрати дитину з закладу мати відмовилась, посилаючись на матеріально-фінансові труднощі. Згідно листа головного лікаря КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» від 11.01.2019 року /а.с.21/, [PERSON] та [PERSON] протягом останніх 6 місяців до дитини не з»являлись, не цікавились його життям, розвитком та здоров»ям. За висновком органу опіки та піклування Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області від 15.01.2019 року №16, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.23). Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК). Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст.164 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. ч.3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), згідно з ч. 3 ст.181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вимог діючого законодавства, наданих письмових доказів, виходячи з принципу розумності та справедливості при вирішенні даної справи, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язані сплачувати на утримання малолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, в судовому засіданні встановлені підстави для позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], а також стягнення аліментів на їх утримання на користь фізичної особи або установи, яка в подальшому буде утримувати дитину у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно з кожного відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову, тобто з 24.01.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору з кожного, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позову.

Outcome: approved