Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області [PERSON] обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.02.2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2019 року. Отриманню цього свідоцтва передували наступні події. [INFO] померла бабуся [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті матір [PERSON] - [PERSON] для оформлення спадщини звернулася до нотаріуса Щорської районної державної нотаріальної контори і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 березня 2000 року успадкувала після померлої [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 4.19 га в умовних кадастрових одиницях. [INFO] померла матір [PERSON] - [PERSON] і після її смерті [PERSON] з метою оформлення спадщини звернулася до Щорської районної нотаріальної контори, в якій 26.03.2009 року була відкрита спадкова справа № 46628864. 30 вересня 2009 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері [PERSON] . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з права на земельну частку (пай) розміром 4.19 га в умовних кадастрових гектарах; права на земельну частку (пай) розміром 3.43 га в умовних кадастрових гектар; права на земельну частку (пай) розміром 3.43 га в умовних кадастрових одиницях та права на майновий пай в розмірі 2659 грн. Оскільки, [PERSON] є спадкоємицею після смерті матері [PERSON] , а [PERSON] за життя була спадкоємицею майна своєї матері [PERSON] , то в 2018 році [PERSON] вирішила оформити і будинок покійної бабусі [PERSON] , що розташований по [ADDRESS] (як тоді вважали) в селі Гвоздиківка Сновського району, Чернігівської області, який також ввійшов до складу спадщини. Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] нотаріус не змогла в зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на житловий будинок та державної реєстрації. Нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.03.2018 року за № 370/02-31 та було запропоновано звернутися до суду. В квітні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до Щорського районного суду Чернігівської області про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] (справа № 749/369/18). Додатково до позовної заяви було подано клопотання до суду про витребування доказів, в якому [PERSON] просила витребувати з Державного нотаріального архіву Чернігівської області спадкову справу № 69, спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , яка була заведена по заяві про прийняття спадщини за законом від [PERSON] . Дане клопотання судом було задоволено і відповідно до ухвали Щорського районного суду Чернігівської області від 07.05.2018 року з нотаріального архіву витребувані відповідні документи. В серпні 2018 року з Державного нотаріального архіву Чернігівської області до Щорського районного суду Чернігівської надійшли затребувані документи. Виявилося, що матір [PERSON] - [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2000 року оформила спадщину після смерті своєї матері [PERSON] і на будинок. Спадкове майно складається з Ѕ частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Так виявилося, що в дійсності бабусі [PERSON] на праві власності належала Ѕ частина будинку [ADDRESS] , яку успадкувала її матір (хоч позивачка дізналася про це лише після надходження документів з архіву), а не номер 38, як вона вважала, то в зв`язку з виявленням цих нових обставин [PERSON] звернулася до державного нотаріуса і продовжила процедуру успадкування Ѕ частки будинку [ADDRESS] . В цей час Сновська міська рада Сновського району Чернігівської області надіслала на її адресу відзив на позовну заяву по справі № 749/369/18 від 12.10.2018 року № 04-12/2493, який вона отримала поштою 19.10.2018 року. У відзиві Сновська міська рада вказала, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки рішенням Щорського районного суду від 26.05.2016 року, за гр. [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] і який є однією будівлею з № 38. Серед додатків доданих до відзиву Сновською міською радою була копія рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2016 року відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, що лишилося після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26.05.2016 року стосувалося прав та інтересів [PERSON] , адже вона не могла продовжувати процедуру успадкування Ѕ частини будинку [ADDRESS] , адже право власності вже було зареєстроване за [PERSON] , тому в жовтні 2018 року вона звернулася із апеляційною скаргою на вказане рішення суду. Згідно постанови Чернігівського апеляційного суду від 08 січня 2019 року рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26.05.2016 року скасоване, а [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування. Згідно рішення про скасування за № 45321476 від 01.02.2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно скасовано запис про право власності розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] , що було зареєстроване на підставі рішення суду від 26.05.2016 року. При цьому, [PERSON] в період з часу отримання рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 26.05.2016 року до часу його скасування встиг приватизувати на своє ім`я як одноосібний власник будинку [ADDRESS] земельну ділянку загальною площею 0,2500 га. за адресою [ADDRESS] . з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно рішення Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області 21 сесії 7 скликання «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам» за № 28-21/VІІ від 24 травня 2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах фактичного користування [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 7425887500:02:00:0675 в [ADDRESS] . Таким чином із-за приватизації всієї земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] , [PERSON] як співвласник Ѕ частини будинку [ADDRESS] позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію частини земельної ділянки під вказаним будинком з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з"явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с.57). Представник відповідача Сновської міської ради відсутній до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради (а.с.33,34). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрований у встановленому законом порядку місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву та будь-яких клопотань до суду не надав. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи прийшов до наступного. [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.02.2019 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2019 року (а.с.14-15). Вказане майно позивачка успадкувала після смерті [PERSON] Ѕ частина цього житлового будинку, що належить позивачці розташована на земельній ділянці, яка рішення Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області 21 сесії 7 скликання «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам» за № 28-21/VІІ від 24 травня 2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) була передана безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах фактичного користування [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер 7425887500:02:00:0675 в [ADDRESS] (а.с.13). Таким чином із-за приватизації всієї земельної ділянки [PERSON] в [ADDRESS] , [PERSON] як співвласник Ѕ частини будинку [ADDRESS] позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію частини земельної ділянки під вказаним будинком з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до п.п. «б», «в», «г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу. З огляду на наведені положення закону громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи користуванні іншої особи. Таким чином, завідомо безпідставним є ініціювання громадянином питання про одержання ним у власність чи користування земельної ділянки, яка не є вільною. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ст. 152 ЗК України та п. 5 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства про розгляді цивільних справ" - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а). визнання прав; б). відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в). визнання угоди недійсною; г). визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г). відшкодування заподіяних збитків; д). застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевої влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що акти органів та посадових осіб міського самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконним у судовому порядку. Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до п. 7 Постанови №7 Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Дії державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є похідними від рішення 21 сесії 7 скликання Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області № 28-21/VII від 24 травня 2018 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам», тому наслідком у разі визнання недійсними та скасовання вищевказаного рішення в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах фактичного користування [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) загальною площею 0,2500 га кадастровий номер 7425887500:02:000:0675 в [ADDRESS] (пункт 1.10) є скасування рішення про державну реєстрацію, оскільки відповідно до ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Державна реєстрація права власності порушує право власності позивача, то має місце спір про цивільне право, при цьому у випадку, коли суб`єкт державної реєстрації прав не допустив порушень законодавства при проведенні державної реєстрації права, це не є перешкодою для розгляду спору за цивільним позовом, задоволення якого є підставою для вчинення реєстраційних дій. До такого висновку прийшла Велика палата Верховного Суду у постанові № 911/488/18 від 02.10.2018 року. Отже, за вказаних вище обставин, позов підлягає до повного задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved