Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни вчиненого 13 червня 2017 року за реєстровим номером 5567 про звернення стягнення з позивача кредитної заборгованості у сумі 101768 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості у сумі 101\~768грн. 17коп. за період з 12 листопада 2007 рік по 30 квітня 2017 рік, на підставі якого державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Бевз Л.В. 11 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження №56152643. На думку позивача виконавчий напис є неправомірним і таким, що не підлягає виконанню. Так, нотаріус Бондар І.М. при вчиненні виконавчого напису керувався Постановою Кабінету Міністрів № 1172 від 29.06.199 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Відповідно до вказаної постанови передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, проте цей порядок нотаріусом був порушений, при видачі виконавчого напису не врахував пропуск кредитором строку позовної давності, розрахунок заборгованості наданий «Приватбанком» нотаріусу, не відповідає дійсності. Банк має рішення суду в якому зазначена зовсім інша заборгованості. Юридично звернення стягнення вже відбулось. Банк свідомо надав нотаріусу неповну інформацію у довідці-розрахунку, намагаючись обманути нотаріуса щодо строків позовної давності, нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, не перевірив наявність повідомлення боржника кредитором про наявність заборгованості і необхідність її погашення, що є порушенням вимог закону. Пропуск спеціальних та загальних строків позовної давності унеможливлює застосування безспірного вирішення питання шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Окрім того, згідно з положеннями ст. 89 Закону України «Про нотаріат» строк пред`явлення виконавчого напису до виконання є обов`язковим реквізитом виконавчого напису. Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту його вчинення. Згідно п. 9.1 п. 9 гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є фізична особа, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису. Проте, всупереч законодавству в оспорюваному виконавчому написі неправомірно зазначено про трирічний строк пред`явлення до примусового виконання, хоч в дійсності цей термін не може перевищувати одного року. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису -- це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, шо таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право\~стягувача,\~за захистом\~якого він\~звернувся до\~нотаріуса,\~повинно існувати\~на момент\~звернення.\~Так само,\~на момент\~звернення стягувача\~до нотаріуса\~із заявою\~про вчинення\~виконавчого напису\~повинна існувати\~та бути\~безспірною,\~заборгованість або\~інша відповідальність\~боржника перед\~стягувачем. Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначені в заяві про вчинення виконавчого напису, неправомірні та є спірними, застосована подвійна відповідальність у вигляді штрафу та пені, що суперечить вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст.61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ,закріплених у статі 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те саме порушення. А отже, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. 05 листопада 2019 року представником АТ КБ «Приватбанк» через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву про заперечення проти задоволення позову, в якому зазначено, що відповідно укладеного\~договору позивач\~отримав кредит,\~та саме\~цей факт\~сторонами не\~оскаржується.\~Згідно ст.\~1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України).\~Договір є\~обов`язковим\~до виконання\~сторонами (ст.\~629\~ЦК України).\~Згідно ст.\~ст.\~526,\~530,\~610,\~ч.\~1\~ст.\~612\~ЦК України\~зобов`язання\~повинні виконуватись\~належним чином,\~у встановлений\~термін,\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~чинного законодавства.\~Порушенням зобов`язання\~є його\~невиконання або\~виконання з\~порушенням умов,\~визначених змістом\~зобов`язання\~(неналежне\~виконання).\~Частиною 1\~ст.\~638\~ЦК України\~передбачено,\~що договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору.\~Істотними умовами\~договору є\~умови про\~предмет договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди.\~У порушення\~зазначених норм\~закону та\~умов договору\~Позивач зобов`язання\~за вказаним\~договором належним\~чином не\~виконав та\~не повернув\~в межах\~строку,\~встановленого Договором,\~суму кредиту\~та не\~сплатив проценти,\~комісію та\~інше за\~користування кредитом.\~Згідно ст.\~18\~ЦК України\~нотаріус здійснює\~захист цивільних\~прав шляхом\~вчинення виконавчого\~напису на\~борговому документі\~у випадках\~і в\~порядку,\~встановлених законом.\~Вчинення виконавчого\~напису за\~договором позики\~здійснюється з\~урахуванням вимог\~ст.\~1050\~ЦК України,\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~наказу Міністерства\~юстиції України\~«Про затвердження\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України»\~від 22.02.2012\~р.\~№296/5.\~Враховуючи,\~що АТ\~КБ 'Приватбанк\~надав всі\~необхідні документи\~відповідно до\~переліку,\~а саме\~кредитний договір,\~засвідченого банком\~розрахунку про\~заборгованість,\~в якому\~в повній\~мірі відображені\~всі операції\~позивача щодо\~погашення заборгованості,\~підстав вважати\~незаконність дій\~нотаріуса немає.\~Нотаріус є\~публічною особою,\~якій державою\~надано повноваження\~щодо посвідчення\~прав \~і фактів,\~які мають\~юридичне значення,\~та вчинення\~інших нотаріальних\~дій з\~метою надання\~їм юридичної\~вірогідності.\~Вчиняючи нотаріальні\~дії,\~нотаріус діє\~неупереджено,\~він не\~може діяти\~в інтересах\~жодної з\~осіб -\~сторін нотаріальної\~дії.\~Нотаріус не\~стає учасником\~цивільних правовідносин\~між цими\~особами,\~а отже,\~не може\~порушувати цивільні\~права,\~які є\~змістом цих\~відносин.\~Відсутня і\~процесуальна заінтересованість\~нотаріуса в\~предметі спору\~та реалізації\~прийнятого рішення.\~Основною ознакою\~сторін цивільного\~процесу є\~їхня особиста\~і безпосередня\~заінтересованість;\~саме сторони\~є суб`єктами\~правовідношення,\~з приводу\~якого виник\~спір.\~Таким чином,\~нотаріус не\~є відповідачем\~у спорах,\~що виникають\~із цивільних\~відносин,\~пов`язаних\~з нотаріальною\~дією.\~Згідно з\~пунктом 26\~постанови пленуму\~Верховного суду\~України від\~06.11.2009\~р.\~№ 9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними»\~особами,\~які беруть\~участь у\~справі про\~визнання правочину\~недійсним,\~є насамперед,-\~сторони правочину.\~Нотаріуси,\~що посвідчували\~правочини,\~залучаються до\~участі у\~справах як\~треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору.\~Щодо строку,\~за яким\~здійснюється стягнення\~на виконавчим\~написом,\~то відповідно\~ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та п.\~3.1.\~гл.\~16\~Розділу II\~Наказу Міністерства\~юстиції України\~«Про затвердження\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України»\~від 22.02.2012\~р.\~№ 296/5\~нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років,\~а у\~відносинах між\~підприємствами,\~установами та\~організаціями -\~не більше\~одного року.\~Якщо для\~вимоги,\~за якою\~видається виконавчий\~напис,\~законом встановлено\~інший строк\~давності,\~виконавчий напис\~видається у\~межах цього\~строку.\~Отже,\~з урахуванням\~переривання строку\~шляхом часткової\~оплати позивачем\~боргу,\~відповідачем правомірно\~заявлено до\~стягнення суму\~заборгованості за\~вказаний період,\~а нотаріус\~правомірно в\~межах строків,\~встановлених ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~та п.\~3.1.\~гл.\~16\~Розділу II\~наказу Міністерства\~юстиції України\~«Про затвердження Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України"\~від 22.02.2012\~р.\~№ 296/5,\~ вчинив виконавчий напис. Крім того, позивачем не доведено факт погашення суми кредиту. 14 листопада 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подано через канцелярію суду пояснення на позов, в яких зазначено, що Пленум Верховного Суду України своєю чинною наразі Постановою №2\~від 31.01.1992\~року «Про\~судову практику\~в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року з подальшими змінами роз`яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивач не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, предметом спору в цій справі є не дійсний розмір його боргу перед кредитором або відсутність такого, а дотримання нотаріусом формальностей, передбачених законодавством при вчиненні виконавчого напису. Але помилки при виконанні таких формальностей, навіть якщо б вони і були припущені нотаріусом, за змістом вищенаведеної Постанови не можуть бути самі по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такою підставою, як роз`яснив Верховний суд, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший розмір його. Таким чином, тільки один той факт, що позивач не заперечує існування реального боргу, вказаного у виконавчому написі, є підставою для відмови в позові. Про будь-які спори, суперечки, зміни та доповнення до кредитного договору, винесені з цього приводу судові та інші рішення, злочини, що виливають на відносини кредитора і боржника, кредитор нотаріусу не повідомляв, а присутність боржника під час вчинення виконавчого напису не передбачена чинним законодавством. Виходячи з цього, з питання безспірності вимог кредитора вважає за потрібне пояснити, що згідно зі ст. 18 ЦК України та ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису - це захист нотаріусом цивільних прав кредитора за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Тому «безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ (надалі - Перелік) - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих вище правовідносин. Ця позиція\~повністю відповідає\~Правовій позиції\~Верховного Суду\~України,\~викладеної в\~його \~постанові від\~20\~травня 2015\~року №\~6\~-\~158цс15,\~в якій,\~зокрема,\~говориться:\~«Отже,\~безспірність заборгованості\~підтверджують документи,\~передбачені Переліком, нотаріус під\~час вчинення\~виконавчого напису\~не встановлює\~права та\~обов`язки\~учасників правовідносин,\~а лише\~перевіряє наявність необхідних\~документів. Встановивши у\~справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень ... суди дійшли обґрунтованого висновку про відмові в позові (про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), а та обставина, що сума заборгованості за кредитом більша ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору». \~ \~ \~ \~Аналогічної позиції дотримувався і Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в своїх ухвалах від 09.09.2015 року по справі №490/2908/15-ц та від 18.05.2016 року по справі №6-6347св15, де вказав, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У п. 10 Узагальнень судової практики з розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року, прийнятих ВССУ, зазначено, що нотаріус при вчинені виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Стосовно строків стягнення вважає за потрібне пояснити, що відповідно до загальної норми ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 525 ЦК Україні допускає односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З цього, як і з похідної від ст. 610 норми ч. 1 ст. 612 ЦК України, об`єктивно й очевидно слідує, що як виконання, так і невиконання (неналежне виконання) цивільного зобов`язання може бути розтягнутим у часі, тобто триваючим (зокрема, у відносинах споживчого та інших видів кредиту). Невиконання (неналежне виконання) боржником своїх зобов`язань у кредитних відносинах є цивільним правопорушенням з усіма обов`язковими умовами його складу: протиправна поведінка (у виді бездіяльності), шкідливий результат такої поведінки (збитки кредитора), причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і шкодою, спричиненою кредитору, та вина боржника. Закінчення триваючого цивільного правопорушення може відбутись через дії або однієї сторони правочину (боржника) з метою визнання та погашення боргу, або іншої сторони (кредитора) з метою стягнення заборгованості та притягнення боржника до цивільної відповідальності. За змістом ст. 526 ЦК України, цивільне зобов`язання може вважатись виконаним боржником належним чином лише коли воно виконане повністю, зі сплатою процентів, штрафних санкцій та ін., якщо вони підлягали сплаті. Тому моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення у разі вчинення боржником дій з метою його припинення є момент повного погашення ним заборгованості перед кредитором. Виходячи з норми ст. 530 ЦК України, моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення у разі застосування кредитором дій до його припинення є день направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім своїх зобов`язань за правочином, який у цьому випадку одночасно є й моментом виникнення права вимоги кредитора, якщо боржник не доведе іншого. За відсутності прямо передбачених чинним цивільним законодавством та законодавством про нотаріат доказів про виникнення права вимоги кредитора в інший момент часу, відрахування нотаріусом строків вчинення виконавчого напису в порядку ст. 88 Закону України «Про нотаріат», згідно ст. 253 ЦК України має здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобов`язань за цивільними правовідносинами. Таким чином, коли законом чи договором передбачена сплата боржником кредитору процентів, комісії, неустойки (штрафів, пені) та/або інших додаткових платежів, розмір заборгованості боржника періодично змінюється з кожним випадком донарахування цих платежів до основної суми заборгованості, внаслідок чого у ті ж моменти відбувається відповідне оновлення (збільшення чи зменшення у грошовому виразі) права вимоги кредитора. У такому разі відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого напису може здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику останньої за хронологією вимоги, але лише за умови, що визначені в ній відповідно до закону чи договору суми заборгованості відрізняються від розміру вимог, раніше направлених тим же кредитором тому ж боржнику за тим же правочином. Таким чином, вчинення виконавчого напису є цілком правомірним, а доводи Позивача є неспроможними, тому що вона діяла у повній відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував правову позицію, а саме: Позивачем не було доведено фактів порушення порядку вчинення нотаріальних дій, а його посилання на порушення норм законодавства не відповідають дійсності. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, другим пунктом в відзиві поданим 05.11.2019р. просить розглядати справу без участі представника банку. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Державний виконавець Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої слжуби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області Бевз Лариса Вікторівна, в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 12.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»,який змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк», та позивачем шляхом підписання анкети-заяви був укладений кредитний договір. 13.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в зв`язку з невиконанням зобов`язань позивачем за кредитним договором від 12.11.2007 року звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про вчинення виконавчого напису. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, сума боргу позивача перед відповідачем станом на 30.04.2017 року, склала 101 763 грн. 17 коп., як виникла за період з12.11.2007 року по 30.042017 року. 13.06.2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5567, про стягнення з позивача на користь відповідача не виплачених в строк, відповідно до умов кредитного договору від 12.11.2007 року та розрахунку заборгованості за договором за період з 12.11.2007 року по 30.04.2017 року, грошових коштів у сумі 101 763 грн. 17 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом 1556,22 доларів США, заборгованість за відсотками 1970,78 доларів США, пеня та комісія 15,56 доларів США, штраф 177,13 доларів США, що разом становить 3179,69 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.04.2017 року становить 98\~763,17 грн. та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3000,00 грн. Виконавчий напис вчинено на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про вчинення виконавчого напису, копії анкети-заяви позивача від 12.11.2017 року, розрахунку заборгованості за кредитним договором, письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, копії фіскального чеку від 07.06.2017 року, довіреності ПАТ КБ «Приватбанк», інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів». Постановою від 11.04.2018 року державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області Бевз Л.В. відкрито виконавче провадження за №56152643 з виконання виконавчого напису № 5567, виданого 13.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу у розмірі 101\~763,17 грн. 19.08.2019 року державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області Марковою О.В. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію а інші доходи боржника в межах виконання виконавчого напису № 5567, виданого 13.06.2017 року. Звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач посилалась на те, що вказаний напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»,який змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк», та позивачем шляхом підписання анкети-заяви був укладений кредитний договір. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.02.2011 року по справі №2-511-11 з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12.11.2007 року в розмірі 23211,00 грн., судовий збір в розмірі 232,12 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн. З позовної заяви та розрахунку заборгованості за даним позовом вбачається, що заборгованість стягнута за період з 29.01.2008 року по 30.09.2010 року. На виконання рішення 22.03.2011 року виданий виконавчий лист. Також рішенням Апеляційного суду Кіровоградській області від 24.07.2013 року скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.04.2013 року та стягнуто з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 12.11.2007 року в розмірі 8582,62 грн. та 343,06 судових витрат. Наведене вище свідчить про те, що нарахована відповідачем\~АТ КБ «ПриватБанк відповідно до розрахунку, наданого приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. заборгованість за кредитним договором\~ від 12.11.2007 року\~в сумі 101763,17 коп.,\~не може вважатися безспірною та свідчить про спірність такої суми, враховуючи, що період стягнення за виконавчий написом частково співпадає з періодом, за який заборгованість за кредитиви договором вже стягнення на підставі судових рішень. На підставі наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, відповідачем не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і він є таким, що не підлягає виконанню. Судом не приймаються до уваги твердження приватного нотаріуса, що боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а не дотримання нотаріусом діючого норм законодавства при вчиненні виконавчого напису, що є предметом спору у даній справі, а такі формальні підстави не можуть бути наслідком визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.\~\~Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову доводи відповідача та приватного нотаріуса про те, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу Банком були надані документи, перелік яких передбачений Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5\~та у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним з огляду на наупне. Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Отже, перевірка безспірності боргу є обов`язком нотаріуса. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий ж самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Отже, судом встановлено, що вимога відповідача для вчинення нотаріусом виконавчого напису не є безспірною, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь\~ позивача\~ судовий збір в розмірі 768,40 грн.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved