overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка пояснює, що від шлюбу із [PERSON] у них народилася [INFO] дочка [PERSON], яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Мотивуючи свої вимоги тим, що в даний час спільне життя сторін припинено, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачка і просить суд стягнути з нього аліменти на її утримання. У судове засідання сторони не з"явилися, проте надали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач такі визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку: з копії копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17 грудня 2013 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а. с. 3). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що виконкомом Білорічинської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 10 (а. с. 4). З довідки № 268 від 18.12.2013р., виданої Канівщинською сільською радою Прилуцького району, вбачається, що [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним задовольнити заявлений позов та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання малолітньої дитини [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття на користь позивачки. На підставі ст., ст. 180 - 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка пояснює, що від шлюбу із [PERSON] у них народилася [INFO] дочка [PERSON], яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Мотивуючи свої вимоги тим, що в даний час спільне життя сторін припинено, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачка і просить суд стягнути з нього аліменти на її утримання. У судове засідання сторони не з"явилися, проте надали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач такі визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку: згідно копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 09 жовтня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 5). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 440 (а. с. 4). З довідки № 024/7-09 від 27.01.2014р., виданої комітетом самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу, вбачається, що [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 2). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним задовольнити заявлений позов та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання малолітньої дитини [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття на користь позивачки. На підставі ст., ст. 180 - 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка пояснює, що від шлюбу із [PERSON] у них народилася [INFO] дочка [PERSON], яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Мотивуючи свої вимоги тим, що в даний час спільне життя сторін припинено, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачка і просить суд стягнути з нього аліменти на її утримання. У судове засідання сторони не зявилися, проте надали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позивачка підтримала позовні вимоги, відповідач такі визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку: з копії Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 02 жовтня 1999 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 02 жовтня 1999 року, про що виконавчим комітетом Ладанської селищної ради Прилуцького району в книзі реєстрації актів про одруження 02 жовтня 1999 року зроблено запис за №26 (а. с.3). Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 жовтня 2002 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що виконавчим комітетом Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області в книзі записів актів громадянського стану про народження 17 жовтня 2002 року зроблено відповідний запис за №47 (а.с.4). З довідки Виконавчого комітету Ладанської селищної ради Прилуцького району від 01 квітня 2015 року №398 вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір"ю [PERSON] (а. с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним задовольнити заявлений позов та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття на користь позивачки. На підставі ст.ст. 180 - 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка пояснює, що від шлюбу із [PERSON] у них народилася [INFO] року дочка [PERSON], яка знаходиться на її утриманні. Мотивуючи свої вимоги тим, що вони із відповідачем проживають разом, проте він у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачка і просить суд стягнути з нього аліменти на її утримання. У судове засідання сторони не з"явилися, проте надали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, позивачка уточнила позовні вимоги та остаточно просить стягнути з відповідача 1/6 частину усіх видів його заробітку, відповідач уточнені позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку: згідно копії Свідоцтва про укладення шлюбу, такий було укладено між [PERSON] та [PERSON] 01 травня 1993 року (а. с. 7). З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року та її батьками є [PERSON] та [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцької міської ради Чернігівської області в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 173 (а. с. 5). З довідки № 024/2-09-151 від 27.01.2014р., виданої комітетом самоорганізації населення №2 Заудаївського мікрорайону, вбачається, що [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним задовольнити заявлений позов та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку на утримання малолітньої дитини [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття на користь позивачки. На підставі ст., ст. 180 - 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка пояснює, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] у них народився [INFO] син [PERSON], який проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Мотивуючи свої вимоги тим, що в даний час спільне життя сторін припинено, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, позивачка і просить суд стягнути з нього аліменти на його утримання. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте завчасно подала до суду письмову заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився також з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. У зв'язку з цим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку: З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON], про що виконкомом Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області складено відповідний актовий запис за №16 (а.с.4). З довідки виконавчого комітету Ладанської селищної ради Прилуцького району від 24 лютого 2015 року №229 вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір"ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним задовольнити заявлений позов та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття на користь позивачки. На підставі ст.ст. 180 - 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] розподіл майна подружжя, посилаючись на те що під час перебування в шлюбі 01.12.1999 року вони з відповідачем за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка є їх спільною сумісною власністю. Просила виділити їй у власність, визнавши за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] яка є їх спільною сумісною власністю. Позивачка в судове засідання не з"явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи в її відсутності. Позивачка в заяві вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити.( а.с. 32) Відповідач в судове засідання не з,явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином - судовою повісткою. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони по справі з 13.05.1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( копія свідоцтва про укладення шлюбу а.с. 21). Під час шлюбу за договором купівлі - продажу приватизованої квартири від 01.12.1999 року, що посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON], сторони придбали приватизовану квартиру [ADDRESS] (договір купівлі - продажу а.с. 4). Право власності на неї оформлено за відповідачем. Відповідно до вимог ч. 2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об,єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України України передбачено, що майно, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" коли жоден із подружжя попередньо не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач будь - яких заперечень на позов не надав. А тому суд вправі визначити ідеальні частки сторін в майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності без його реального поділу та залишити майно у їх спільній частковій власності. На підставі викладеного ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши в обґрунтування своїх позовних вимог, що з відповідачем по справі вона 28 вересня 2013 року зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 31. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені з травня 2014 року, проживають окремо один від одного, у зв'язку з тим, що відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого в сім"ї виникають сварки. Спільне господарство вони не ведуть. Спору про поділ майна не має. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, та підтвердила доводи, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує, просить суд розірвати шлюб. Суд, розглянувши дану цивільну справу в межах заявлених вимог, заслухав пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу -обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджено свідоцтвоми про укладення шлюбу, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 31 (а.с. 3) Судом також встановлено, що шлюбні відносини припинені з травня 2014 року, спільне господарство не ведеться , подружжя не мають наміру в майбутньому поновлювати сімейне життя та зберігати сім'ю. Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають. Позов про розірвання шлюбу подано вперше. Суд приймає до уваги те, що подружжя проживають окремо, не мають наміру жити однією родиною та не приймають заходів щодо збереження сім'ї. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, шлюб між подружжям слід розірвати тому, що між сторонами шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачки змінити на дошлюбне - [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина ,[PERSON], [INFO] Позивачка посилається на те,що відповідач є батьком їх спільної дитини, сина [PERSON],[INFO] народження, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач зобов»язаний утримувати сина, проте, в добровільному порядку він цього не робить. Позивачка просить стягувати з відповідача на утримання сина [PERSON],[INFO] аліменти в розмірі 1000 грн., але не менше,ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідач позов визнав частково. Не погодився з розміром аліментів. Пояснив,що він працює та згодний платити аліменти у частці від його заробітку. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] народився [INFO] року. Його батьком є- [PERSON]; мати - [PERSON]. Отже, дитина є неповнолітня. З довідки Іванківської селищної ради №523 від 03.02. 2016 року про склад сім»ї слідує, що [PERSON],[INFO] знаходиться на утриманні [PERSON], [INFO] Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу батьки можуть між собою домовитися про спосіб утримання дитини. Так як батьки: позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не домовилися між собою про спосіб утримання дитини, яка на даний час проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, то відповідач повинен сплачувати на утримання сина аліменти. Аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу, або твердій грошовій сумі. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів не має сталого заробітку, має мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, та при наявності інших обставин, з нього стягуються аліменти в твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач працює і заробіток його є сталим, з нього слід стягувати аліменти у частці від зарплати. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини,незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками,проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини в розмірі ? частина заробітної плати відповідача - сума співрозмірна (Середній дохід відповідача ,згідно наданої довідки, за відрахуванням податків, за 2015 рік становить 2721,69 грн.),а отже, після сплати аліментів має залишатися відповідна сума на утримання самого відповідача. Так як відповідач не надав суду документів, які його звільняють від сплати судового збору на користь держави, з нього слід стягнути судовий збір в сумі 1% від суми позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить - 551,20 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 141,180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial