Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернулись до суду з вказаним позовом. Мотивував свої вимоги тим, що 05.02.2014 року він припаркував свій мотоцикл на орендованому ним у [PERSON] паркомісці № [NUMBER] яке розташоване у вбудованій автостоянці будинку № 72 на вулиці Червоноармійській в місті Києві, що належить останньому на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 20 липня 2011 року. В той же день, ним було виявлено, що його мотоцикл було викрадено. Позивач посилаючись на ту обставину, що фактично між сторонами спору виникли правовідносини, що регулюються статтею 936 Цивільного кодексу України «Договір зберігання» та Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» від 22 січня 1996 року за № 115, вважає що відповідальність за охорону його мотоцикла, який тимчасово зберігався на зазначеному паркомісцю несуть працівники ТОВ Фірма «Троїцька», яке 01 липня 2013 року уклало з [PERSON] договір про участь у витратах на утримання машиномісця за № 17/П, відповідно до умов якого останнє взяло на себе зобов'язання забезпечити комплекс робіт та надання послуг по загальній охороні машиномісця. Як зазначає позивач станом на день викрадення його мотоцикла, останній коштував 56750 гривень 30 копійок. Також як зазначає позивач йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 5000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на користь його довірителя майнову шкоду у розмірі 56750 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та вирішити питання про судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення що долучені до матеріалів справи. Зокрема зазначив, що ТОВ Фірма «Тоїцька» не брало на себе зобов'язання по охороні майна позивача, а договір укладений між ТОВ Фірма «Троїцька» та [PERSON] про участь у витратах на утримання машиномісця за № 17/П від 01 липня 2013 року не є договором зберігання на що посилався позивач, а є договором по наданню послуг та робіт по охороні машиномісця, а не транспортного засобу залишеного на ньому і відповідно відповідач не може нести відповідальності за незбереження майна яке знаходилося на машиномісці № [NUMBER] у вбудованій автостоянці будинку № 72 на вулиці Червоноармійській в місті Києві. Просив суд ухвалити рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу машиномісця від 20 липня 2011 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній є власником машиномісця № [NUMBER] у вбудованій автостоянці будинку № 72 на вулиці Червоноармійській в місті Києві. 10 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди парковочного місця, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] паркувальне місце № [NUMBER], розташоване в підземній автопаркові на 4-му рівні підвалу житлового будинку в місті Києві по вулиці Червоноармійська, 72, для тимчасової стоянки автомобілів. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником мотоцикла «HONDA», р. н. [NUMBER]. 01 липня 2013 року між ТОВ Фірма «Троїцька» та [PERSON] було укладено договір про участь у витратах на утримання машиномісця за № 17/П, відповідно до умов якого товариство забезпечує санітарне обслуговування машиномісця підземного паркінгу розташованого за адресою м. Київ, вул. Червоноармійська, 72, надання користувачу послуг (електроенергія) та робіт по охороні машиномісця. З матеріалів витягу з кримінального провадження № 12014100010000896(дата внесення в ЄРДР 06.02.14) вбачається, що 05 лютого 2014 року до Голосіївського РУГУМВС України в м. Києві надійшла заява [PERSON], який повідомив про те, що 05.02.2014 року приблизно о 16 годині за адресою м. Київ, вул. Червоноармійська, 72 в підземному паркінгу невстановлена слідством особа незаконно заволоділа мотоциклом марки «HONDA», р. н. [NUMBER]. Зокрема відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобов'язався забезпечити надання користувачу послуг загальної охорони. Суд вважає, що умовами договору про участь у витратах на утримання машиномісця за № 17/П укладеного 01.07.2013 року між [PERSON] та ТОВ Фірма «Троїцька» не передбачено обов'язок забезпечення зберігання транспортних засобів, у тому числі мотоцикла позивача. Відповідно, твердження позивача про те, що відповідальність за охорону його транспортного засобу повинні нести працівники ТОВ Фірма «Троїцька», судом до уваги не беруться. Суд також звертає увагу на наявність п. 8 договору купівлі-продажу машиномісця від 20 липня 2011 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого покупець зобов'язаний користуватися машиномісцем відповідно до Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 24.01.2006 року за № 45. Твердження позивача про необхідність застосовувати до наявних правовідносин, Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» від 22 січня 1996 року за № 115 є хибними і з огляду на вищезазначене є таким що не ґрунтується на вимогах Закону. Доказів того, що відповідачем надаються послуги по зберіганню та/або охороні транспортних засобів за адресою розташування паркомісця, суду не надано, а застосування Глави 66 Цивільного кодексу України «Зберігання» до зазначених правовідносин є помилковим, оскільки зберігання та охорона транспортних засобів є одним із видів надання послуг і відповідно регулюється Главою 63 Цивільного кодексу України «Послуги». Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Твердження представника позивача про наявність вини відповідачів, крім його пояснень, не підтверджені жодними доказами, а також не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи, а тому не беруться судом до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а тому вирішуючи позов в частині вимог, щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні факт спричинення такої шкоди не знайшов свого відображення та спростовується матеріалами справи і доказами, дослідженими в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed