Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулась в суд з позовом, яким просить зобов"язати ФОП [PERSON] прийняти від [PERSON] взуття, придбане за чеком №0-11450 від 21.05.2019 року, та повернути кошти у розмірі 2 290,00 грн. за товар неналежної якості. Свої вимоги мотивує тим, що 21 травня 2019 року придбала у магазині [INFO] за адресою: [ADDRESS] , босоніжки з натуральної шкіри Inuovo №L-18-8890 Вlаск, вартістю 2 290,00 грн., що підтверджується чеком №0-11450, відповідно до якого гарантійний термін на взуття становить 30 днів. На наступний день одягла босоніжки та через годину підошва взуття тріснула по шву. При зверненні до магазину, працівником видано їй бланк заяви до ФОП [PERSON] про обмін товару, який вона підписала. Працівник магазину забрала босоніжки на гарантійний ремонт. При зверненні до магазину наступного разу їй повернули придбані нею босоніжки та повідомили, що вони усунули дефект шляхом склеювання підошви взуття. Вона забрала взуття, оскільки зрозуміла, що обмін товару їй не зроблять та кошти не повернуть. Те, що магазин, за словами його співробітника , виправив шляхом склеювання, розклеїлося одразу в її руках, оскільки такий недолік взагалі не може бути усунутий. При особистій розмові з директором , який почав підвищувати на неї голос та доводити, що взуття є якісним та не має дефектів і недоліків, хоча дефекти видно неозброєним оком та без проведення товарознавчої експертизи. 11.06.2019 року звернулася із усною заявою до Головного управління Держпромспоживслужби у Кіровоградській області та отримала роз`яснення про необхідність складання заяви та подання її у передбаченому законодавством порядку. Звернулася до них із заявою, проте відповідь нею на даний час не отримана. Крім того, співробітник магазину, у якому відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність, відмовився прийняти товар неналежної якості та повернути їй кошти, які були сплачені за взуття. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 липня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с. 19). 18 листопада 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 43). В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала, просила їх задовольнити ( а.с .22). Відповідач до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась( а.с. 53) . За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно наданої копії нефіскального чеку № 0-11450 від 21.05.2019 року, у магазині [INFO], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зі знижкою, придбано босоніжки з натуральної шкіри Inuovo №L-18-8890 Вlаск, вартістю 2 290,00 грн. Гарантійний термін на взуття 30 днів (а.с. 11). До позову також додано як доказ фотознімок підошви взуття (а.с.23-26). Згідно інформації про фізичну особу, надану позивачем до справи, [PERSON] , зареєстрована [ADDRESS] , види діяльності: роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, Код КВЕД 47.72 ( а.с. 8-10). Позивач звернулась до ФОП [PERSON] із заявою (без дати написання), якою просила здійснити обмін товара придбаного нею 21.05.2019 року на суму 2 290 грн. Здала товар . Відмітка хто прийняв товар відсутня(а.с. 12). Відповідно до наданої суду претензії адресованої ФОП [PERSON] від 21.06.2019 року, [PERSON] звернулася до адресата та просила повернути їй сплачену за товар грошову суму, однак на підтвердження відомостей про отримання зазначеної претензії доказів суду не надано (а.с.13,15). Вже 24.06.2019 року звернулася до суду(направлення поштою) із вказаним вище позовом. Крім того, також 21 червня 2019 року позивач поштою направила рекомендованим листом до ГУ Держпродспоживслужби у Кіровоградській області скаргу, згідно якої просила її розглянути по суті та вирішити питання щодо проведення фізичною особою-підприємцем [PERSON] повернення коштів за товар, який не відповідає якості (а.с. 14, 15). Разом з цим, Головне управління Держпродспоживслужби у Кіровоградській області на звернення [PERSON] щодо придбаного взуття у ФОП [PERSON] 05 вересня 2019 року за вих.№В-329/13-08 повідомлено, що з метою реалізації погодження Мінекономрозвитку на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) діяльності суб`єкта господарювання від 24.07.2019 № 3633-06/30629-03 та направлення на проведення заходу від 20.08.2019 № 1806 посадовими особами управління захисту споживачів Головного управління 22.08.2019 здійснено вихід на позапланову перевірку ФОП [PERSON] за місцем провадження господарської діяльності: [ADDRESS]. Проте, позаплановий захід державного нагляду (контролю) не відбувся, оскільки суб`єкт господарювання [PERSON] створила перешкоду посадовим особам у проведенні перевірки, що не дало змоги з`ясувати питання заявлені позивачем у зверненні, про що складено відповідний акт. Даний факт зафіксовано представниками патрульної поліції УПП ДПП, які прибули за місцем провадження господарської діяльності ФОП [PERSON] , та складено заяву Єдиного обліку заяв та звернень громадян від 22.08.2019 №43013. Враховуючи зазначене , у межах повноважень Головним управлінням буде вирішуватись питання про притягнення ФОП [PERSON] до відповідальності відповідно до вимог пункту 8 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про захист прав споживачів. Додатково інформовано, що не позбавлена можливості захистити свої права в судовому порядку (а.с. 32-33). При цьому, доказів, щодо придбання зазначеного товару саме у цієї фізичної особи-підприємця ФОП [PERSON] не надано, у квитанції наявної в матеріалах справи вказано [ADDRESS] , встановити відповідність даного ФОП лише за адресою не можливо. Крім того, не є зрозумілим дефект взуття, про який вказала позивач, що саме підошва взуття тріснула по шву, так як із наданих нею фото такого дефекту не видно. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються ЦК України, Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Згідно з ч.ч.1-3 ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов"язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов"язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. В пункті 9 Постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року роз`яснено, що вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв`язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону, такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють. Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. У відповідності до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Якщо договором купівлі-продажу асортимент товару не встановлений або асортимент не був визначений у порядку, встановленому договором, але із суті зобов`язання випливає, що товар підлягає переданню покупцеві в асортименті, продавець має право передати покупцеві товар в асортименті виходячи з потреб покупця, які були відомі продавцеві на момент укладення договору, або відмовитися від договору. Ч. 1 ст. 672 ЦК України передбачено, що якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Згідно ч. 1 та 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом (ч. 4 ст. 673 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Гарантійний строк, встановлений договором купівлі-продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв`язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем. Гарантійний строк продовжується на час, протягом якого товар не міг використовуватися у зв`язку з виявленими в ньому недоліками, за умови повідомлення про це продавця в порядку, встановленому статтею 688 цього Кодексу. Гарантійний строк на комплектуючий виріб дорівнює гарантійному строку на основний виріб і починає спливати одночасно з ним. У разі заміни товару (комплектуючого виробу) неналежної якості на товар (комплектуючий виріб), що відповідає умовам договору купівлі-продажу, гарантійний строк на нього починає спливати з моменту заміни (стаття 676). Згідно ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, або відшкодування витрат на усунення недоліків. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Істотним недоліком в силу п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Частиною 5 ст. 8 Закону передбачено, що продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк (ч.9 ст.8 Закону). Разом з цим, стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 9 ст. 8 Закону N 1023-XII при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів із дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), незалежно від моделі. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк споживачеві виплачується неустойка в розмірі 1 % вартості товару. Враховуючи наведене, на підставі оцінених доказів, поданих стороною позивача, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд приходить до висновку щодо недоведеності заявлених позовних вимог, а відтак у їх задоволенні необхідно відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed