Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , останнє місце проживання якого було [ADDRESS] . На випадок своєї смерті батьком позивачів 08.10.2006 року залишив заповіт, яким все своє майно заповів у рівних долях позивачам. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 06.12.2000 року. Позивачі вказують, що прийняли спадщину після смерті батька, оскільки до цього часу ведуть спільну сільськогосподарську діяльність, однак не можуть оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, який втрачено, тому змушені звернутися до суду про визнання за ними права власності по 1/2 частині спадкового будинку в порядку спадкування за заповітом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів адвокат Левко Ю.Ю. в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачів подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та проведення судового засідання у їхню з позивачами відсутність. Представник відповідача Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району будучи повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання належним чином, в судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.12.2007 року. Місцем відкриття спадщини є [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району від 10.09.2019 року №02-23/904. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 06.12.2000 року. Заповітом, посвідченим секретарем виконкому Великоком`ятівської сільської ради 08.10.2006 року за реєстровим номером 335 спадкодавець [PERSON] все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме за законом право, заповів у рівних долях своїм дітям - дочці [PERSON] , 1963 р.н. та сину [PERSON] , 1965 р.н. Заповіт заповідачем не змінений і не скасований, що стверджується відміткою на тексті заповіту від 06.05.2008 року. Таким чином позивачі є спадкоємцями за заповітом. Крім позивачів інших спадкоємців за законом немає, оскільки дружина спадкодавця та мати позивачів [PERSON] померла [INFO] . Суд констатує, що позивачі прийняли спадщину у порядку визначеному ч.3 ст.1268 ЦК України, що підтверджується довідками виконкому Великоком`ятівської сільської ради від 17.12.2018 року за № 02-37/1291 та від 13.09.2019 року за № 02-23/1020 . Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачі звернулися до державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Боричок К.В. Однак листом державного нотаріуса від 23.11.2018 року № 918/01-16 позивачів було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок немає можливості, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок і рекомендовано звернутись до суду. Разом з цим правовстановлюючий документ на спадковий будинок втрачено. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Згідно довідки КП «Виноградівське РБТІ» за №652 від 17.08.2018 року та технічного паспорту на житловий будинок, даний житловий будинок з надвірними будівлями будівництвом завершений. Рік будівництва будинку - 1968. Загальна корисна площа житлового будинку становить 101,4 кв.м., в тому числі житлова 41,8 кв.м. Згідно даних КП «Виноградівське РБТІ» житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] зареєстрований за спадкодавцем на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Виноградівською РДА 06.12.2000 року на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА за №661 від 05.12.2000 року. Згідно довідки Великоком`ятівської сільської ради від 17.12.2018 року № 02-37/1292 дворогосподарство в [ADDRESS] рахується за [PERSON] на підставі погосподарської книги № 8, особовий рахунок [NUMBER] . Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX . Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки, зокрема, щодо апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. На підставі наведеного,

Outcome: approved