Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що з 20 березня 2009 рік по 19 травня 2014 року працював у відповідача. В день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме йому було нарахована, але не виплачено заробітна плата в розмірі 11 631,09 грн., що підтверджується довідкою від 02 грудня 2014 року № 07/613. В зв*язку з порушенням його прав він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Трест Дніпробуд» заборгованості по заробітній платі. 26 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі № 201/16585/14ц, яким стягнуто з ПАТ «Трест Дніпродобробуд» заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у сумі 11 634 грн. 09 коп. Оскільки відповідачем вчасно не було проведено з ним розрахунок при звільненні, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 27 лютого 2015 рік в розмірі 33 000,17 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В судове засідання позивач не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявивисґ про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив. Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується . Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що наказом № 72-к від 02 березня 2009 року [PERSON] було прийнято охоронником на ДЗАТ «Трест Дніпродобробуд», що підтверджується трудовою книжкою та наказом /а.с. 7, 8/. 14 вересня 2011 року Дніпропетровське закрите акціонерне товариство «Трест Дніпродобробуд» було перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Трест Дніпродобробуд» згідно наказу № 23 від 14 вересня 2011 року /а.с. 10/. 19 травня 2014 року [PERSON] звільнено з посади згідно п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується наказом № 75-к від 19 травня 2014 року /а.с.9/. В день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме [PERSON] було нарахована , але не виплачена заробітна плата в розмірі 11 631,09 грн. , що підтверджується довідкою від 02 грудня 2014 року № 07/613 /а.с.11/. 26 грудня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі № 201/16585/14-ц, яким стягнуто з ПАТ «Трест Дніпродобробуд» заборг7ованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у сумі 11 634,09 грн. Відповідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП У країни при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст.117.КЗпПУ у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При звільненні [PERSON] з ним не було проведено остаточного розрахунку, так відповідно наданої довідки заборгованість відповідача перед позивачем становила 11 631,09 грн. /а.с.11/ Згідно довідки про доходи заробітна плата [PERSON] за 2013-2014 рік становить 29 291,22 грн. /а.с.12 Загальна сума компенсації за весь час затримки виплати заробітної плати станом на 27 лютого 2015 року становить 33 000,17 грн.. Так, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 троку № 100: 4 221,12 грн. (заробітна плата за березень 2014р.) + 2 578,08 грн. (заробітна плата за квітень 2014 р.) = 6 799,20 грн. (заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню) 6 799,20 грн. (заробітна плата за два останні місяці, що передували звільненню) : 41 день (кількість відпрацьованих днів) =165,83 грн. (середній заробіток). 165,83 грн. (середній заробіток) х 199 днів (кількість робочих днів в період з 19 травня 2014 року по 27 лютого 2015 рік) = 33 000,17 грн. (компенсація за час затримки розрахунку при звільненні). Відповідно п. 8 Постанови від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 33 000,17 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної школи працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач в позовній заяві надав належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, довів вину відповідача, та надав докази причинно - наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 500 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial