Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути солідарно з [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] грошові кошти в сумі 1 500 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те що 17.05.2010 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. на строк до 17.02.2014. В подальшому, 20.06.2010 [PERSON] взяла у позивача в борг 600 000, 00 грн. та зобов"язувалась повернути до 20.03.2014 р., а 29.07.2010 - 400 000, 00 грн. та зобов"язувалась повернути до 29.03.2014 р. Однак до цього часу кошти не повернуті. Оскільки грошові кошти були отримані в інтересах сім»ї просить задовольнити позов у заявлених спосіб. В судове засідання позивач не з»явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомливсь за останнім відомим місцем проживання, в матеріалах справи наявні письмові пояснення відповідачки [PERSON] на позов в яких вона не оспорювала підписання розписок та факт отримання грошових коштів у розмірі 400 000,00 грн., 500 000,00 грн. та 600 000,00 грн в борг. (Т.1, а.с.154-158). Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, від представника третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що 17.05.2010 між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 500 000,00 грн. на строк до 17.02.2014. (Т.1, а.с.4). 20.06.2010 відповідачка [PERSON] взяла в борг 600 000, 00 грн. та зобов"язувалась повернути до 20.03.2014 р. (Т.1, а.с.243а). 29.07.2010 відповідачка [PERSON] взяла в борг 400 000, 00 грн. та зобов"язувалась повернути до 29.03.2014 р. (Т.1, а.с.243). На час звернення позивача до суду відповідачка [PERSON] борг не повернула. Відповідно до п.1.4. договору позики позичальник стверджує, що договір укладався за згоди її чоловіка - [PERSON] в інтересах подружжя та дитини. [INFO] [PERSON] помер , що підтверджується свідоцтвом про смерть (Т.1, а.с.193 оборот). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2016 встановлено, що [PERSON] договір позики від 17.02.2010, укладений між [PERSON] та позивачем не підписував та письмової згоди на його укладення в інтересах сім'ї не надавав. Як вказав позивач, за словами [PERSON], її колишньому чоловіку - [PERSON] було відомо по укладення договору позики, що не підтверджено належними та допустимими доказами. Крім того, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2016 встановлено, що [PERSON] в інтересах своєї доньки - неповнолітньої [PERSON] подала до Шостої Київської нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини від померлого [PERSON] За змістом ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження погашення заборгованості. Крім того, у письмових запереченнях на позов відповідачка не оспорювала підписання розписок та факт отримання грошових коштів у розмірі 400 000,00 грн., 500 000,00 грн. та 600 000,00 грн. в борг. (Т.1, а.с.154-158). При цьому, доводи відповідачки в письмових запереченнях про те, що розписки вона написала під тиском позивача, жодним доказом не підтверджені. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідачки [PERSON] зобов'язання перед позивачем щодо повернення позики не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовилась виконувати взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога про стягнення заборгованості з неповнолітньої [PERSON] задоволенню не підлягає, як необґрунтована та не підтверджена належними та допустимими доказами. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати 3 441, 00 грн., які підтверджені документально.

Outcome: partial