Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 28 червня 2002 року виконкомом Турбівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, актовий запис №23. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що від шлюбу вони мають неповнолітнього сина: [PERSON] , 2003 року народження. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивачка вказує, що сімейні стосунки із відповідачем не склались в силу їх досить різних рис характерів, притаманних кожному з них, внаслідок чого між ними, як подружжям постійно виникають непорозуміння якого б питання життя це не стосувалось, які переходять у суперечки та сварки, що негативно впливає на виховання їх неповнолітнього сина та ще більше загострює відносини між ними як подружжям. Вказані причини зумовили те, що вони з відповідачем припинили сумісне проживання, шлюбних відносин не підтримують, дитину разом не виховують, спільного господарства не ведуть, відтак вказані обставини вказують на відсутність ознак сім'ї та є підставою для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечить її інтересам та інтересам сім'ї в цілому. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, не надавати строку для примирення та залишити для подальшого іменування прізвище набуте нею у зв"язку з реєстрацією шлюбу. Відповідач в судове засідання також не з'явився, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, вказав на незгоду надання строку на примирення, просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28 червня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Турбівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №23 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від цього шлюбу сторони мають одну дитину: [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, дитину спільно не виховують, шлюбних відносин не підтримують, господарства спільно не ведуть. В своїх заявах не висловили наміру зберегти сім'ю та заперечували щодо надання їм строку для примирення. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст. 104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх дітей, що мають істотне значення. Крім цього, підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй прізвища відповідача, оскільки це узгоджується з правилами ст.113 СК України. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.104, 105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved