Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути на свою користь з КС «Народний кредит» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 13925, 96 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2010 позов Кредитної спілки «Народний кредит» до [PERSON] та [PERSON] задоволено. Кредитний договір №16-81012-н, укладений 15.10.2008 між КС «Народний кредит» та [PERSON] розірвано. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Народний кредит» суму боргу в розмірі 47448,28 грн. та судові витрати в сумі 594,48 грн., а всього на загальну суму 48 042,76 грн. Вказує, що Бучанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-2084-1/10, виданого 10.02.2015 Солом"ямським районним судом м Києва про стягнення з [PERSON] на користь КС «Народний кредит» боргу у розмірі 48042,76 грн. Зазначає, що відповідно до фінансової довідки № 582 від 04.09.2017 [PERSON] сплатив на користь КС «Народний кредит» грошові кошти у розмірі 13 925,96 грн., а саме з пенсії [PERSON] було утримано 4 226,32 грн. та з заробітної плати в рахунок погашення боргу було утримано 9 699,64 грн. Разом з тим посилається, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.12.2017, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2010 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Кредитної спілки «Народний кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, відмовлено. Стягнуто з Кредитної спілки «Народний кредит» на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 653,93 грн. Позивач вважає, що у зв`язку із скасуванням заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2010, підстава набуття відповідачем коштів у сумі 13 925,96 грн. відпала, а тому просить задовольнити позовні вимоги в порядку ст.1212 ЦК України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2019 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Постановою Київського апеляційного суду від 11.04.2019, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2019 скасовано, а справу направлено на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 07.05.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 08.05.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження. 29.07.2019 до суду КС «Народний кредит» подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2010 було видано виконавчі листи, які в подальшому направленні до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. [PERSON] померла та 29.12.2010 ухвалою Солом`янського районного суду м. Київ було замінено сторону виконавчого провадження, а саме замінено боржника [PERSON] на [PERSON] Зазначає, що всі кошти сплачені боржниками були зараховані до Кредитної спілки з різних відділів державних виконавчих служб у рамках примусового виконання рішення суду. Окремо від [PERSON] до Кредитної спілки ніяких коштів не надходило та позивач не надає жодних доказів та довідок на сплату таких коштів в обгрунтування поданого позову. Разом з цим, відповідач вважає, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту. Виходячи зі спірних правовідносин, відповідач вважає, що позивач мав подати до суду саме заяву про поворот виконання рішення суду. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позов, як необрунтованого. Ухвалою суду від 02.08.2019 відмовлено у прийнятті до сумісного розгляду зустрічної позовної заяви КС «Народний кредит» від 30.07.2019. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.10.2008 між Кредитною спілкою «Народний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 16-81012/н від 15.10.2008, відповідно до якого кредитна спілка надала їй кредит у розмірі 10 688 грн.00 коп. з розрахунку нарахування 0,17 % за кожний календарний день користування кредитом на термін до 05.10.2010. З метою забезпечення виконання кредитного договору № 16-81012/н від 15.10.2008 між КС «Народний кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №16-81012-н за яким поручитель зобов`язується відповідати солідарно по зобов`язаннях позичальника [PERSON] Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2010 позов КС «Народний кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] суму боргу 47448 грн. 28 коп. та судові витрати у сумі 594 грн. 48 коп., а всього 48042 грн. 76 коп. 08.07.2010 року Солом`янським районним судом м. Київ було видано виконавчі листи, які в подальшому були направленні до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. У своєму відзиві на позов, відповідач зазначає, що [PERSON] померла, а тому 29.12.2010 ухвалою Солом`янського районного суду м. Київ було замінено сторону виконавчого провадження з боржника [PERSON] на [PERSON] . Як вбачається з довідки № 582 від 04.09.2017, згідно виконавчого листа № 2-2084-1/10 від 08.07.2010 заборгованість [PERSON] , [PERSON] станом на 04.09.2017 складає 34116,80 грн. (а.с.8). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13.12.2017, заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02.06.2010 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Кредитної спілки «Народний кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, відмовлено. Стягнуто з Кредитної спілки «Народний кредит» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 653,93 грн.(а.с.5-7). В обгрунтування поданого позову, позивач просить стягнути з відповідача 13 925, 96 грн. сплачених ним коштів на виконання рішення суду, яке в подальшому було скасовано апеляційною інстанцією,як такі, що набуті відповідачем безпідставно. Суд не погоджується з доводами позивача в обгрунтування поданого позову, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Згідно правового висновку Верховного Суду України, який був зроблений 24 вересня 2014 року при розгляді справи № 6-122 цс 14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів вбачається, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вище та не заперечується позивачем, кошти, які просить стягнути останній з відповідача стягувалися саме на підставі рішення суду від 02.06.2010, тобто в порядку примусового його виконання. За таких обставин, твердження позивача про те, що вказані кошти були набуті відповідачем, як стягувачем безпідставно, з огляду на подальше скасування рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та недоведений відповідними доказами у справі. Згідно із змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства України. Кожна особа має право на судовий захист. Отже об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наводиться в ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначений перелік способу захисту не є вичерпним, а тому суд може застосувати інші способи захисту. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який належить від виду правопорушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла сторона не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу. Таким чином, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Враховуючи наведене вище та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме право на звернення до суду в порядку ст. 444 ЦПК України,тобто як спеціальний спосіб захисту. В той же час, позивачем заявлено позов в порядку ст.1212 ЦК України. З огляду на наведене вище, проаналізувавши межі заявлених вимог та відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку про необгрунтованість поданого позову, а тому у його задоволенні слід відмовити. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed