Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У лютому 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. 13.04.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 26.04.2018 року до суду позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви та позовна заява про стягнення заборгованості в новій редакції (а.с. 56-59). Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути в судовому порядку з відповідача, [PERSON], заборгованість за користування кредитом у розмірі 25632,04 грн., що складається із: 8850,00 грн. заборгованість за кредитом, за період з 20.09.2013 року по 24.01.2018 року; 14916,28 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, за період з 21.10.2013 року по 24.01.2018 року; 169,00 грн. заборгованість з пені, за період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 штраф (фіксована частина); 1196,00 грн. штраф (процентна складова) станом на 24.01.2018 року за договором б/н від 27.09.2011 року, а також судові витрати. Свої вимоги обґрунтував наступним. Так, Відповідач, підписавши заяву 27.09.2011 року уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до публічного договору. Заява, Умови та правила надання банківських послуг від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (надалі Умови та правила), Тарифи банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між сторонами Договір. Відповідно до укладеного договору № б/н від 27.09.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, 20.09.2013 року відповідач отримав кредитну карту «Універсальна GOLD». Відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD»: Пільговий період 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); Базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості -2,3% (27,60 % на рік), за тратами здійсненим з 01.09.2014 року 2,7 % (32,40 % на рік), за тратами здійсненими з 01.04.2015 року 3,5 % (42,00 %), обовязковий щомісячний платіж 7 % від заборгованості) але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); з 01.04.2014 року 5 % від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості), пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів: пеня = 0,233 % від суми загальної заборгованості (нараховується на кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Пеня = 0,233 % від суми загальної заборгованості (нараховується на кожен день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії, на умовах, передбачених цим [PERSON]. Позивач зазначив, що належним чином виконав взяті на себе зобовязання за договором, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 9300,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач скористався кредитними коштами, однак не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов [PERSON], що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а саме: неналежно сплачував внески на погашення заборгованості за кредитом в період з 04.12.2014 року по 24.01.2018 року; за процентами в період з 21.10.2013 року по 24.01.2018 року, пені в період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 25632,04 грн. Враховуючи наведене ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з [PERSON] суму в розмірі 25632,04 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ КБ«ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.08.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до позовних вимог (а.с. 78-84). Відповідач зазначив, що у 2010 році він звертався до позивача стосовно отримання банківських послуг, внаслідок чого була підписана заява-анкета, тобто звернення клієнта до банку про відкриття банківського рахунку та/або надання інших банківських послуг на умовах Умов та Правил. Тобто надав згоду на приєднання до публічного договору позивача про надання банківських послуг, ознайомившись з Умова та Правилами надання банківських послуг. Також відповідач зазначив, що у 2013 році звертався до позивача з проханням надання кредитного ліміту, але не підписував жодних заяв, жодних умов та правил, актуальних на дату звернення. Відповідач зазначив, що в період з 04.09.2014 року по 15.04.2016 року проходив військову службу в Збройних силах України (в/ч А3137) та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Наголосив на тому, що ним надавались документи на підтвердження його статусу військовослужбовця до позивача. Але позивач продовжував нараховувати відсотки та застосовувати штрафні санкції за кредитним зобовязанням, за виключенням 2 разів, коли здійснили перерахунок у місяці звернення (лютий 2015 року, лютий 2016 року). Відповідач також заперечував проти суми заборгованості, періоду її виникнення та самого розрахунку заборгованості, що надані позивачем. У своїх поясненнях відповідач наголошує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав жодного доказу, що підтверджують позовні вимоги. 12.09.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, та 01.10.2018 року - уточнена позовна заява по справі, в яких ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с. 95-113, 134-138). В уточненій\~позовній заяві\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~ [PERSON]\~на користь\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК» заборгованість\~за кредитним\~договором №\~б/н\~від 20.07.2010\~року у розмірі 25632,04 грн. станом на 24.01.2018 року, яка складається з наступного: - 8850,00 грн. заборгованість за кредитом; - 14916,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 169,00 грн. заборгованість за пенею; - а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 1196,76 штраф (процента складова). Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. судовий збір. Зазначає, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 20.07.2010 року, згідно якої отримав кредитну картку Універсальну. 20.09.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито кредитний рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 9300,00 грн. у вигляді кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач, підписавши заяву 20.07.2010 року уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до публічного договору. Заява, Умови та правила надання банківських послуг від 06.03.2010 року № СП-2010-256, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами Договір. На підтвердження свої позовних вимог надав наступні документи: розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, копію заяви позичальника, витяг з тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію документів, що посвідчує особу Відповідача. Зазначив, що сторони при укладанні договору керувались ст.ст. 634, 638, 639 ЦК України. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка Клієнта, фінансовий телефон Клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 [PERSON]. Що відповідачу було надано набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, серед яких є: internet-banking Приват24, mobile-banking, контактний центр банку, цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які клієнти можуть проводити банківські операції по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.82, 1.1.1.96 [PERSON]. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти, передбачені [PERSON] (п. 2.1.1.12.3), відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі [PERSON]. Позивач зазначив, що він виконав свої зобовязання по [PERSON] в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених [PERSON] та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов [PERSON], що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, у порушення умов договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушив зобовязання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до пп. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.11 [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Відповідач скористався кредитними коштами, однак не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов [PERSON], що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а саме: неналежно сплачував внески на погашення заборгованості за кредитом в період з 04.12.2014 року по 24.01.2018 року; за процентами в період з 21.10.2013 року по 24.01.2018 року, пені в період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року. Просить суд задовольнити позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві. 13 листопада 2018 року відповідач надав суду свої заперечення на уточнену позовну заяву та відповідь на відзив (надалі заперечення). Також заявив клопотання про надання можливості направити їх позивачу, у звязку з тим, що останній не зявився у судове засідання (а.с. 179-190). У своїх запереченнях відповідач зазначив, що уточнена позовна заява подана позивачем в порушення вимог ч. 3 ст. 49 ЦПК України, а саме вже після проведення першого судового засідання в порядку спрощеного провадження, а також що в уточненій позовній заяві змінено як підстави позову, так і предмет. Докази, що додані до уточненої позовної заяви є недоступними в розумінні ст. 78 ЦПК України, а тому не можуть бути враховані при винесенні рішення по справі. Справа повинна розглядатись за позовною заявою (в новій редакції) від 20.04.2018 року та доданих до неї доказів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, разом з позовом надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 42). В судове засідання від представника відповідача через канцелярію суду надана заява про проведення судового процесу без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від представника позивача та представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити рішення). Судом на підставі частини другої\~ ;an=9167">статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі\~ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПКУ до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2018 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та перше судове засідання було призначено на 08.06.2018 року на 11-00. Разом з цим, в матеріалах справи містяться відомості про отримання першого судового виклику ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.06.2018 року. Тому суд приходь до висновку, що відсутні підстави для відмови у прийнятті для розгляду уточненого позову позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.09.2018 року, як на цьому наголошував відповідач, та вирішує позовні вимоги Банку з урахуванням уточненого позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо\~договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України\~(ч.2\~ст. 1050 ЦК України). Судом встановлено, що 20.07.2010 року [PERSON] заповнено та\~підписано анкету-заяву\~про\~приєднання до\~Умов та\~Правил надання\~банківських послуг\~в Приватбанку\~№ б/н,\~згідно з\~якою виявив\~бажання отримати\~у ПАТ\~КБ «ПриватБанк»\~кредитний ліміт\~за платіжною\~карткою «Універсальна»\~(а.с.\~141).\~У Анкеті-заяві\~зазначено,\~що позичальник\~ознайомлений і\~згодний з\~Пам'яткою\~клієнта,\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг,\~а також\~Тарифами банку,\~що разом\~із цією\~заявою становлять\~договір про\~надання банківських\~послуг.Заява, Умови та правила надання банківських послуг від 06.03.2010 року № СП-2010-256, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами Договір. Відповідач, підписавши заяву 20.07.2010 року уклав договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом приєднання до публічного договору. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка Клієнта, фінансовий телефон Клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 [PERSON]. Відповідачу було надано набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, серед яких є: internet-banking Приват24, mobile-banking, контактний центр банку, цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які клієнти можуть проводити банківські операції по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.82, 1.1.1.96 [PERSON]. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти, передбачені [PERSON] (п. 2.1.1.12.3), відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі [PERSON]. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії, на умовах, передбачених цим [PERSON]. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 24.01.2018 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 25632,04 грн., що складається із: 8850,00 грн. заборгованість за кредитом, за період з 20.09.2013 року по 24.01.2018 року; 14916,28 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, за період з 21.10.2013 року по 24.01.2018 року; 169,00 грн. заборгованість з пені, за період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 штраф (фіксована частина); 1196,00 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 60-61). З наданої виписки по картрахунку відповідача вбачається, що рух коштів по картці № 5168**** **** 8493 відбувався до вересня 2014 року, після цього рух по цій картці припинився, крім автоматичного списання банком простроченої заборгованості, штрафів за просрочку по кредиту, списання процентів за прострочений кредит, за користування кредитним лімітом ( а.с. 159-164). Отже, з виписки вбачається, що самостійно відповідач після серпня 2014 року ніяких платежів на погашення кредиту не здійснював, а лише відбувались періодичні списання банком з інших її картрахунків коштів на погашення кредиту. Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1\~ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України. Відповідно до вказаної норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це\~строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Позовна давність відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами першою, п'ятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Переривання перебігу позовної давності визначається\~ст.264 ЦК України. Частиною другою\~статті 264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, позивач подав позов після спливу строку позовної давності, оскільки відповідач перестав користуватись послугами позивача з вересня 2014 року. Згідно з виписки по картці 5168********8493, наданої Позивачем, він останнє зробив покупку за допомогою карти 29.08.2014 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши надані доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 23.02.2018 року, тобто через більше ніж 3 роки від дня ( 28.08.2014 року) від дня фактичного припинення руху коштів по картці № 5168**** **** 8493, внаслідок чого звернення Банку за захистом своїх прав є за межами позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). У пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). З огляду на викладене, та враховуючи заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 28-33), суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Доводи наведені у відповіді на відзив щодо необґрунтованості висновків відповідача з приводу пропуску Банком строку позовної давності є неспроможними з огляду на таке. Так, в якості доказу того, що позовна заява подана в межах строку позовної давності [PERSON] посилається на наявність довідки щодо неодноразового перевипуску кредитної картки на яку відповідачу було зараховано кредитні кошти на підставі договору від 20.07.2010 року (а.с. 165). Однак, зазначена довідка в розумінні ст. ст.\~77,78 ЦПК України\~не є належним та допустимим доказом того, що відповідач отримував платіжні картки, оскільки зазначена довідка не містить підпису посадових осіб Банку, а також в зазначеній довідці взагалі відсутні відомості на підставі чого відповідачу взагалі видавались кредитні картки. В зв'язку з чим, дана довідка не може бути прийнята судом в якості належного доказу в обґрунтування вимог щодо дотримання позивачем строку позовної давності. Також, аргументи позивача викладені у відповіді на відзив позивача про те, що позовна давність перервалася, оскільки ним було надано довідку, згідно з якою після закінчення стоку дії первісно виданої картки відповідачу картка перевидавалась на новий строк, який закінчився у вересні 2018 року, а тому строк позовної давності з дня настання дати повернення кредиту банком не пропущено суд не приймає до уваги з огляду на наступне. Так, у матеріалах справи не міститься копії первісно виданої кредитної картки позивачу, та в анкеті-заяві не зазначається про строк дії картки, її номер або дату повернення кредиту. Відповідно до п.2.1.1.2.13 Умов та правил для перевипуску Картки до закінчення її дії Клієнт повинен звернутися до відділення Банку. Разом з цим, таких даних позивачем не надано. З наданої виписки по картрахунку відповідача вбачається, що рух коштів по картці № 5168**** **** 8493 відбувався до вересня 2014 року, після цього рух по цій картці припинився, крім автоматичного списання банком простроченої заборгованості, штрафів за просрочку по кредиту, списання процентів за прострочений кредит, за користування кредитним лімітом ( а.с. 159-164). З виписки вбачається, що самостійно відповідач після серпня 2014 року ніяких платежів на погашення кредиту не здійснював, а лише відбувались періодичні списання банком з інших її картрахунків коштів на погашення кредиту. За вказаних обставин, суд вважає, що банком не доведено видачу відповідачеві перевиданих карток, а тому строк позовної давності належить відраховувати з дня останнього фігурування у виписці про рух коштів дій за карткою. Оскільки підстав для задоволення позову судом не встановлено, витрати понесені позивачем зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed