Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 16 жовтня 2014 р. зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім»ю та несумісністю характерів, на підтсаві чого між сторонами постійно виникали сварки, які поступово призвели до припинення між ними шлюбних стосунків. Протягом двох років сторони окремо проживають. Сторони не ведуть спільне господарство. Шлюб існує формально. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Кожен із них живе власним життям. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений судом про місце і час слухання справи. На підставі ст. 224 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1002. Від шлюбу у подружжя є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що з моменту народження дитини сторони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов»язків. Шлюб існує формально. Фактично кожен із подружжя живе власним життям і наявність даного шлюбу перешкоджає у визначений законом спосіб оформити інші шлюбні стосунки. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим і порушує права сторін у справі.

Outcome: approved