Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернулася в суд до відповідача з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 28 грудня 2000 року між нею та відповідачкою було укладено договір № 463 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Універсальній Товарній Біржі „Марія", записаний в Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю за № 463 від 28.12.2000 року та зареєстрований 16.01.2001 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №113 за реєстровим № 5134. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки вона не має можливості розпорядитися купленою нею на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- вона змушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася з поважних причин, за повідомленням доньки позивачки остання знаходиться в післяінсультному стані. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була сповіщена через оголошення в газеті "Рідне Прибужжя", а тому вважається повідомленою належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи- Універсальна Товарна Біржа „Марія"- в судове засідання не з'явився, до суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про відсутність організації за вказаною адресою. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 грудня 2000 між [PERSON], від імені та за дорученням якої виступала [PERSON], та [PERSON] було укладено договір № 463 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], на Універсальній Товарній Біржі „Марія", записаний в Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю за № 463 від 28.12.2000 року та зареєстрований 16.01.2001 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №113 за реєстровим № 5134. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивачка уплатила продавцю вартість квартири, вселилася в жиле приміщення, зареєструвалася там та користується нею, а відповідач отримала оплату договірної вартості квартири, звільнила її від побутового майна та здійснила виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved