Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що з 25 вересня 1982 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Шлюбні відносини припинені у квітні 2013 року, з цього часу вони проживають окремо. Примирення неможливе. Просив шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначає, що прожила в шлюбі з позивачем 33 роки. Шлюбні відносини припинилися в квітні 2013 року, вона з цього часу проживає у дочки. Позивач пиячив, на цій почві в сім"ї траплялися сварки, спільне життя стало неможливим. Вона вважає, що примирення між сторонами вже неможливе, але за час подружнього життя вони придбали багато майна, яке вона вважає повинно бути розподілено між сторонами, тому до вирішення питання щодо долі майна, просить шлюб не розривати. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 25 вересня 1982 року, про що відділом запису актів громадянського стану с. Дробишеве Краснолиманського району, Донецькій області зроблений актовий запис №23 (а.с.7). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач і відповідач припинили шлюбні відносини в квітні 2013 року, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, сторони не мають наміру зберегти сім'ю. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. За вибором відповідача її прізвище Берестова залишити без зміни. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved