Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати, після смерті матері опікуна позивачу не призначили, так як позивач залишилася проживати з батьком [PERSON] Позивачу призначена пенсія по втраті годувальника в розмірі 1400грн. Позивач зазначає, що залишилася без матері в 11 років, батько пиячив, не займався позивачем, жодних грошей не виділяв, позивач перебувала на утримання в бабусі та дідуся, а з 2016 року позивач з бабусею живуть на її пенсію. В 2016 році позивач закінчила 9 класів та поступила на платне навчання в медичний коледж при Івано-Франківському Національному медичному університеті. Два роки навчання позивача оплачувала бабуся в розмірі 10 000 грн. на рік, однак цього року оплатити навчання вона не може через важке матеріальне становище. Позивач зазначила також, що постійно хворіє, протягом двох останніх років 6 разів лежала в лікарні, щодня на дорогу до коледжу та обід позивач витрачає 40грн., відповідач продукти додому не купує та не виконує своїх батьківських обов'язків. Тому просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Також зазначила, що вона отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 1400 гривень. Відповідач судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти задоволення не заперечила, суду пояснила, що Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.05.2013 року (а.с.7). Згідно довідки № 4639 про реєстрацію місяця проживання особи та довідки № 02-02/1746/4259 від 08.07.2016 року про реєстрацію та склад сім'ї [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] (а.с.8-9). Враховуючи, що позивач з батьком не проживає, відповідач не надає добровільно допомоги на її утримання, хоча й нормами СК України не передбачено право звернення до суду з позовом неповнолітньої дитини про стягнення аліментів на її утримання, однак дитина фактично проживає самостійно, а тому батько зобов"язаний її утримувати. Згідно договору № 60 про надання освітніх послуг від 11.08.2016 року (а.с.5-6), укладеним між ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет» та [PERSON] для [PERSON] про зобов'язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги навчання вітчизняних студентів на умовах контракту денної форми навчання в м. Івано-Франківську з 01.09.2016 року до 30.06.2019 року за ступенем «молодший спеціаліст». Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 24.09.2018 року позивач надала в орган опіки та піклування надала пояснення, в яких вказала, що не проживає з батьком, оскільки в даних умовах проживати неможливо, так як в квартирі немає газу та теплої води. На особисті речі відповідач кошти не надає, навчанням не цікавиться. З вересня 2017 року позивач переїхала жити до тітки. 08.10.2018 року відповідач подав пояснення до органу опіки та піклування, в якому зазначив, що на даний час працює нелегально, з позивачем не проживає, оскільки вони не зійшлися характерами та у них різні погляди на життя. Оплату за комунальні послуги вносив вчасно, однак влітку захворів та не мав змоги працювати, а тому не міг оплачувати комунальні послуги. Також зазначив, що платив кошти за навчання з грошей, які були складені на похорони матері позивача. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач працює неофіційно, інших дітей на утриманні не має. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є обов'язком батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, те, що матір [PERSON] померла, а з батьком вона не проживає, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 11 липня 2018 року до досягнення нею повноліття. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial