Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] 02 липня 2016 року звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 04 березня 1997 року вона була прийнята на посаду бухгалтера Стужицького ландшафтного парку, на якій працювала до створення Ужанського національного природного парку. В 2000 році переведена на посаду заступника начальника Ново-Стужицького науково-дослідного відділення УНПП, на якій працювала до 05 липня 2010 року, тобто до переведення її на посаду начальника цього ж відділення. Наказом від 02 червня 2016 року директора Ужанського національного природного парку [PERSON] вона була звільнена з роботи за п.3 ст. 40 КзпП України. Під час оголошення наказу про звільнення їй стало погано, вона втратила свідомість і потрапила до Великоберезнянської центральної лікарні. Звільнення вважає незаконним, оскільки адміністрація її безпідставно притягнула до дисциплінарної відповідальності. За час роботи вона належним чином виконувала посадові обов`язки, однак в установі постійно порушувалися трудові права працівників, відповідач став відноситись до неї упереджено та без належних на те підстав на неї та інших працівників стали накладати дисциплінарні стягнення. Накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності їй не надані. Вона письмово зверталася до адміністрації Ужанського національного природного парку про видачу їй наказів, однак дане прохання не виконано. А тому вона вважає, що є всі підстави звернутися до суду з проханням поновити строк для звернення до суду за нібито вчинене порушення за наказом від 04.10.2015 року та зобов`язати адміністрацію Ужанського національного природного парку надати суду всі накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, матеріали на підставі, яких були накладені стягнення та наказ про її звільнення, а також копію наказів про прийняття на роботу, копію рішення ради трудового колективу про згоду на розірвання із нею трудового договору та довідку про заробітну плату. Розрахунок по заробітній платі із нею не проведено. Позивачка просить суд визнати незаконним накази директора Ужанського національного природного парку Бирковича В.І. від 04.10.2015 та 25.04.2016 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та наказ від 02 червня 2016 року про її звільнення. Поновити її на роботі начальника Ново-Стужицького науково -дослідного відділення Ужанського національного природного парку. Стягнути з Ужанського національного природного парку на її користь заробітну плату на час вимушеного прогулу з 02 червня 2016 року. 08 серпня 2016 року ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області заяву позивача про витребування доказів від Ужанського національного природного парку задоволено та витребувано, а саме: накази директора УНПП Бирковича В.І. від 04.10.2015 року та 25.04.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, матеріали на підставі, яких були накладені стягнення та наказ про звільнення [PERSON] , а також копію наказів про прийняття на роботу, копію рішення ради трудового колективу про згоду на розірвання з [PERSON] трудового договору та довідку про заробітну плату. 04 жовтня 2016 року позивачем подано до суду заяву - клопотання про уточнення позовних вимог, а саме доповнити пункт з позовною вимогою у позовній заяві [PERSON] до Ужанського НПП про стягнення середньої місячної заробітної плати за час затримки розрахунку після слова " року" наступними словами та цифрами " Наказ №44 по Ужанському національного природному парку Про внесення змін до наказу №33 від 02 червня 2016 року " Про звільнення [PERSON] ". 04 жовтня 2016 року до суду подано письмові заперечення Ужанського національного природного парку на позов. В судове засідання з`явилися представники відповідача [PERSON] та Дубровська О. М. позовні вимоги не визнають, вважають, що позов поданий безпідставно та є таким, що не підлягає до задоволення. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, однак від представника позивача до суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 02 червня 2016 року наказом № 33 Ужанського національного природного парку було звільнено [PERSON] , яка обіймала посаду начальника Ново-Стужицького ПНДВ Ужанського національного природного парку, з роботи з 02 червня 2016 року, у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, у відповідності до п.3 ст. 40 КзпП. (а.с.191-193). Підставами для даного звільнення є, зокрема, догани: наказ від 05.11.2015 року №101, наказ від 20.04.2016 року №44, наказ від 20.04.2016 року №48. Судом встановлено, що з даним наказом позивач [PERSON] не ознайомлена. З протоколу засідання ради трудового колективу від 02 червня 2016 року вбачається, що порядком денним було розгляд питання та погодження дисциплінарного стягнення щодо начальника Ново-Стужицького ПНДВ [PERSON] (а.с.245). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі за позовом [PERSON] до Ужанського національного природного парку про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, скасовано в частині визнання незаконним наказу № 101 від 05.11.2015 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні даної вимоги. ( ас.153-155). Відповідно до частини першої ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною першою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Роз`яснюючи вищевказані положення Основного Закону України, Верховний Суд України у п. 1 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (надалі Постанова №9) звернув увагу судів на необхідності неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 3 частини першої ст.40 Кодексу Законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що при звільненні працівника за систематичне порушення трудової дисципліни, яке є заходом стягнення, необхідною умовою такого звільнення є вчинення ним конкретного дисциплінарного проступку, тобто він допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, що носило систематичний характер, а за попереднє порушення трудової дисципліни до такої особи застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, які не втратили юридичної сили за давністю й не зняті. Отже, до юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вищевказаних підстав, відноситься обставина про те, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. Судом встановлено, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2017 року частково задоволено позов [PERSON] до Ужанського національного природного парку про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Визнано незаконними накази директора Ужанського національного природного парку від 05 листопада 2015 року №101 та від 20 квітня 2016 року №48. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року, скасовано рішення Великоберезнянського районного суду від 15 листопада 2017 року в частині визнання незаконним наказу №101 від 05 листопада 2015 року про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні даної вимоги [PERSON] . Отже дані позовні вимоги вже розглядались судом, та по них було прийнято рішення. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При звільненні працівника відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України підприємство повинно навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем незаконно звільнено [PERSON] . У спірному наказі відповідача про звільнення позивачки відсутні посилання на конкретні її посадові обов`язки, які нею порушені. Отже, належними та допустимими доказами не доведено систематичного порушення [PERSON] трудової дисципліни. Крім цього, відповідачем не надано доказів про розірвання трудового договору , а саме, рішення ради трудового колективу про згоду на розірвання із [PERSON] трудового договору. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. За таких обставин, суд вважає, що при звільненні позивача відповідачем було порушено вимоги трудового законодавства. Ураховуючи викладене, вказаний наказ відповідача про звільнення позивачки є неправомірним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі зі сплатою на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якого судом визначено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Довідкою про заробітну плату за 2016 р. зарплата [PERSON] складає з січня по серпень 2016 року - 27464,79 грн. (а.с.Т.1 , 244). Розрахунком заборгованості по заробітній платі [PERSON] в Ужанському НПП встановлено: 2016 р. за період з 15.08.2016 р по 31.12.2016 р. кількість робочих днів 98 помножено на середньоденну заробітну плату 179,5084 грн. Загальна сума за 2016 р. становить 17591,82 грн. За період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. кількість робочих днів 248 помножено на середньоденну заробітну плату 179,5084 грн. Загальна сума за 2017 р. становить 44518,08 грн. за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. Кількість робочих днів 250 помножено на середньоденну заробітну плату 179,5084 грн. Загальна сума за 2018 р. становить 44877,10 грн. за період з 01.01.2019 р. по 31.12.2019р. Кількість робочих днів 250 помножено на середньоденну заробітну плату 179,5084 грн. Загальна сума за 2019 р. становить 44877,10 грн. За період з 01.01.2020 р. по 05.06.2020 р. кількість робочих днів 107 помножено на середньоденну заробітну плату 179,5084 грн. Загальна сума за 2020 р. становить 19207,40 грн.. Так, відповідно до розрахунку заборгованості по заробітній платі загальна сума становить 171071,50 коп. (а.с. Т.2, 23). Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі (узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України у справі № 6-33цс14 від 21.05.2014 року). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає вимоги позивачки [PERSON] про незаконне звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що позивача слід поновити на посаді начальника Ново-Стужицького науково-дослідного відділення Ужанського національного природного парку. У зв`язку з незаконним звільненням позивача з посади, з відповідача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, який рахувати з 02 червня 2016 року , в розмірі 171071,50 грн. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайному виконанню рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial