Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою 30.01.2014 року та, уточнюючи позовні вимоги 08.07.2014 року , просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS], та складається: з житлового будинку А-1 загальною площею 77 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. з господарчими спорудами: гаражу Г площею 20,5 кв.м, сараю В площею 3,4 кв.м., господарської будівлі Д площею 20,5 кв.м., замощення 1, огорожі № 1,2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 1958 року по 1968 рік позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі на присадибній ділянці за адресою [ADDRESS] подружжя побудувало домоволодіння. На підставі рішення Народного суду Криворізького району Дніпропетровської області від 13.05.1968 року позивачу виділено ? частину вище вказаного домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] та визнано право власності на вказану частину. Інша ? частина вказаного домоволодіння належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.1969 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за реєстровим номером 2134, записаний в реєстрову книгу № 3радуш, стр. 13 запис 311. Оскільки своєчасно своє право власності на ? частину домоволодіння за рішенням суду від 13.05.1968 року позивач в КП ДОР «Криворізьке БТІ» не зареєструвала, тому звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою державної реєстрації права власності на вище вказане домоволодіння, отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17.12.2013 року з тих підстав що в рішенні суду повністю не вказана поштова адреса житлового будинку та наявні розбіжності між договором купівлі-продажу та довідкою БТІ, а саме не вірно вказана дата свідоцтва про право власності, яке належало [PERSON] Крім того, з моменту розподілу майна та купівлі продажу вказаного домоволодіння на земельній ділянці за вказаною адресою, загальною площею 751 м. кв., яка не приватизована та знаходиться в її користуванні, в 1990 році вона реконструювала житловий будинок під літерою А-1, внаслідок чого житлова площа склала 77,0 кв. м, в 1975 році збудувала гараж під літерою Г, площею 2,5 кв. м, а у 1984 році збудовано господарчу будівлю під літерою Д, площею 20,5 кв. м. Зазначений реконструйований житловий будинок та господарчі споруди відповідають екологічним, санітарно-гігієнічним, протипожежним нормам та державним стандартам, не є самочинними відповідно до законодавства, оскільки збудовані до 05.08.1992 року та підлягають реєстрації. Оскільки позивач не може реалізувати своє право на спірне домоволодіння, тому позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 77 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., з господарчими спорудами: гараж Г площею 20,5 кв.м, сарай В площею 3,4 кв.м., господарська будівля Д площею 20,5 кв.м., замощення 1, огорожі № 1,2, що розташовані за адресою [ADDRESS]. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримувала, просила їх задовольнити (а.с. 23,65). Представник відповідача реєстраційної служби Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, вважав можливим справу вирішити відповідно до чинного законодавства з урахуванням обставин зазначених у рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 9171429 від 17.12.2013 року (а.с.30,64). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, підтримав обставини викладені у позовній заяві (а.с.42,68) В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1958 року по 1968 рік позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Під час перебування у шлюбі на присадибній ділянці за адресою [ADDRESS] подружжя побудувало домоволодіння. Після розірвання шлюбу, на підставі рішення Народного суду Криворізького району Дніпропетровської області від 13.05.1968 року позивачу виділено ? частину вищевказаного домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] та складається з веранди, кухні, кімнати загальною площею 18,10 кв.м., ? частини літньої кухні з погребом, сараю, паркану, замощення та визнано право власності на вказану частину (а.с. 6). Інша ? частина шлаколитного жилого будинку жилою площею 23 кв.м., під літерою «А-1» та господарчі споруди, що розташовані за адресою [ADDRESS] Криворізького району належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.1969 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за реєстровим номером 2134, записаний в реєстрову книгу № 3радуш, стр. 13 запис 311. Вказана ? частина будинку належала продавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю видане Криворізьким МКГ 15.1-1966 року та зареєстроване в книгу № 3, стор. 13 (а.с.7-9, 38). Дана обставина підтверджується і довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 07.05.2014 року № 133062, з якої вбачається, що станом на 31.12.2012 року жилий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] зареєстрований на праві спільної часткової власності в реєстровій книзі 3радуш-13-311 на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого згідно рішення виконкому Радушненської селищної ради депутатів трудящих від 16.11.1965 року № 11 - ? частка та на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12.06.1969 року Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 2134 - ? частка (а.с.38). При зверненні 28.11.2013 року до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою державної реєстрації права власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS], їй було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17.12.2013 року з тих підстав що в рішенні суду повністю не вказана поштова адреса житлового будинку та наявні розбіжності між договором купівлі-продажу та довідкою БТІ, а саме не вірно вказана дата свідоцтва про право власності, яке належало [PERSON] (а.с.16). Дослідивши текст рішення Народного суду Криворізького району Дніпропетровської області від 13.05.1968 року встановлено, що дійсно в ньому не зазначено район та область розташування домоволодіння, а вказана лише адреса (російською мовою) [ADDRESS], що відповідає дійсній поштовій адресі спірного домоволодіння, а саме [ADDRESS] (а.с.6,38,39). Дослідивши текст договору купівлі-продажу від 12.06.1969 року та довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» дійсно встановлено розбіжності в написанні дати свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння [PERSON], а саме в договорі вказана дата свідоцтва «15.1-1966», а в довідці КП ДОР «Криворізьке БТІ» «16.11.1965». Також в довідці КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.38) зазначено, що в матеріалах інвентарної справи даний правовстановлюючий документ відсутній, отже можна зробити висновок про наявність технічної помилки. Крім того, в довідці КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.38) вказано що на дату реєстрації - 16.06.1969 року в КП ДОР «Криворізьке БТІ» зареєстровано житловий будинок з надвірними забудовами за адресою [ADDRESS] житловою площею 23,0 кв.м., розміром 8.00 м х 5.55 м х 2.44 м та сарай В (а.с.38), а станом на 26.09.2013 року не оформлені право установлювальні документи на житловий будинок під літерою А-1 після реконструкції загальною площею 77,0 кв. м, житловою площею 36,8 кв. м, гараж літера Г, господарська будівля літ. Д. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо це передбачено законом, з моменту - прийняття його до експлуатації, а якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частина 1 стаття 376 ЦК України визначає, що житловий будинок збудований без відповідного документу, що дає право виконувати будівельні роботи, є самочинним будівництвом. Відповідно до п. 1 розділу I інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, яка діяла на момент спірних правовідносин (втратила чинність 13.12.1995 року) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. З 01.01.2013 року вступив в дію Закон України від 01.07.2004 року «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким передбачено створення єдиної системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 42 порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703, державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 N 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до технічного паспорту, експлікації приміщень до плану житлового будинку, технічного опису та оцінки господарських будівель, проведеного КП ДОР БТІ 26.09.2013 року, житловий будинок під літерою А-1 складає загальною площею 77,0 кв. м, житловою площею 36,8 кв. м, гараж літера Г - 20,5 кв. м - рік забудови 1975, сарай В площею 3,4 кв.м., господарська будівля літ. Д - 20,5 кв. м - рік забудови - 1984-й (а.с.10-14). Як видно з висновку № 420 з експертної оцінки технічного стану та можливості реєстрації домоволодіння від 02.07.2014 року, житловий будинок, присадибні будівлі та споруди, розташовані на території домоволодіння, відповідають вимогам екологічних, санітарно-гігієнічних, і протипожежних норм, правил і державних стандартів, діючих на території України і забезпечують безпечну експлуатацію будівель. Житловий будинок та господарчі споруди, розташовані на території домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровської області придатні для експлуатації, реєстрація можлива. Згідно з наказом від 09.08.2012 року № 404 «Про внесення змін до інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» розширено перелік змін, які не належать до самочинного будівництва, а саме не вважаються самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року. Тому присадибні будівлі та споруди, зазначені в технічній документації як «самочинно збудовані», згідно Наказу № 404 від 09.08.2012 року такими не вважаються, так як рік їх будівництва, житлового будинку - 1990 рік, гаражу - 1975 року, господарської будівлі - 1984 рік (а.с.49-56). Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 751 кв.м, яка не приватизована, що підтверджується довідкою Радушненської селищної ради (а.с.39). Отже викладене відповідає вимогам ст.. 375 ЦК України. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, що викладено в ч. 1 ст. 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Згідно положень ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами кодексу, інших актів законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно ст. 3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу, а Законом України „Про судоустрій і статус суддів" визначено, що метою здійснення правосуддя є захист прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, тому суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду у відповідності до ст. 3 ЦПК за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що суперечності щодо дати свідоцтва про право власності на спірне домоволодіння, в договорі купівлі-продажу та довідці КП ДОР «Криворізьке БТІ» виникли через технічну помилку, оскільки в КП ДОР «Криворізьке БТІ» відсутній вказаний правовстановлюючий документ, а в судовому засіданні встановлено тотожність адреси спірного домоволодіння в рішенні суду та фактичного його місця знаходження, а також встановлено, що житловий будинок реконструйований та збудовані господарські будівлі до 05.08.1992 року, тобто не є самочинними, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 77 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м. з господарчими спорудами: гараж Г площею 20,5 кв.м, сарай В площею 3,4 кв.м., господарська будівля Д площею 20,5 кв.м., замощення 1, огорожа № 1,2, які розташовані за адресою [ADDRESS] та знаходяться на неприватизованій земельній ділянці 751 кв.м, вартість яких станом на 31.03.2013 року складає 50 436,00 грн. (а.с.17-20). На підставі викладеного,

Outcome: approved