Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 10.09.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач не піклується про створення та збереження нормальних сімейних стосунків, участі у веденні спільного господарства не бере. Переконана, що з вини чоловіка, сім"я повністю зруйнована. Відповідач не дбає про вклад до сімейного бюджету, не приділяє батьківської уваги і допомоги синові, а всіляко ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За останній п`ятирічний строк спільного проживання відповідач взагалі не цікавиться сімейним життям. У відповідача зникла повага до неї, як до жінки, а з його боку почались погрози щодо застосування фізичного насильства. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина. Зазначає, що у липні 2015 році, вона зверталась до Івано-Франківського міського суду про розірвання шлюбу з відповідачем. В процесі підготовки справи до розгляду судом, відповідач переконував її, що він зміниться у відношенні до неї та вихованні сина, а також запровадить всіх заходів, які будуть стимулювати збереження сім`ї та відносин з її родичами. В той час, відповідач переконував її, що він усвідомив принцип формування сімейних цінностей та взяття участі у вихованні сина, тому за її заявою, Івано-Франківський міський суд 12.10.15 року постановив ухвалу, якою її позовна заява залишена без розгляду. Однак, як виявилося згодом примирення та збереження сімейних цінностей з боку відповідача залишились тільки у вигляді набору слів, без їх реалізації до сьогодні. Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі відсутній. З відповідачем проживають в будинку, який належить на праві приватної власності її батькам. Син, [PERSON] після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачкою. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач подала до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, окрім того зазначила, що просить суд, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з нею. Відповідач подав до суду заяву, за змістом якої заявлені вимоги визнав, просив розглядати справу у його відсутності, та зазначив, що примирення неможливе, після розірвання шлюбу їхня спільна дитина [PERSON] , [INFO] , залишається на проживанні з позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 10.09.2009 року позивач [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб 10.09.2009 року з відповідачем [PERSON] , [INFO] , у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 333. З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 17.12.2010 року встановлено, що прізвище відповідача з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », про що в книзі реєстрації зміни імені 17.12.2010 року зроблено відповідний актовий запис за №25. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 23.12.2010 року батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду від 12.10.2015 року по справі №344/10460/15-ц, провадження №2/344/4001/15 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу за заявою позивачки залишено без розгляду . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітня дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та після розірвання шлюбу залишається з нею на проживанні. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved