Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні майном квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, мотивуючим позов тим, що вона перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбали у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Покупцем за Договором купівлі-продажу від 03 вересня 2010 року виступив її колишній чоловік - [PERSON] . На момент купівлі житла, у ньому були зареєстровані продавці які, відповідно до п. 8 вказаного Договору, зобов`язалися знятися з реєстрації особисто в термін не пізніше 03 жовтня 2010 року. Подружнє життя з колишнім чоловіком не складалося, він вважав, що спірна квартира є тільки його власністю, бо оформлена на його ім`я. З цієї причини він не допускав позивачку до житла. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2019 року майно, що було спільною сумісною власністю, між позивачкою та колишнім подружжям поділено та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири. Починаючи з опалювального сезону, позивачка має намір проживати з дітьми у квартирі [ADDRESS] . Для цього вона, як мати одиначка, бажає скористатися субсидією на відшкодування житлово-комунальних послуг. Відповідач у квартирі не проживає, однак зареєстрований у житлі, що створює перешкоди у користуванні та розпорядженні власним майном. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2010 року та витягу з Державного реєстру правочинів [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] . З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.09.2010 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 1454 від 03.09.2010 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до заяви [PERSON] та [PERSON] від 27.09.2010 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Проців Л.Я. останні підтвердили факт проведення між ними та [PERSON] повного та остаточного розрахунку за продане нерухоме майно, а саме: квартиру під номером [ADDRESS] . Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2016 року шлюб [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбу встановлено позивачці [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] Згідно заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20.05.2019 року поділено спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.12.2019 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1\\2 квартири [ADDRESS] . Ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №235/9835/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі №569/1478/18 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно довідки №14688 від 31.08.2020 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м.Івано-Франківська у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] [PERSON] , таким чином у відповідача припинилось право власності на спірну квартиру, однак [PERSON] залишається зареєстрованим у спірному житловому приміщенні. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, власник житла вправі вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, а тому право користування відповідача [PERSON] , квартирою [ADDRESS] підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавлення володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з положеннямист.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що відповідач, як колишній власник зареєстрований в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності позивачу, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють данні правовідносини, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved