Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 2 будинку № 1 по вул. Обліски в м. Долина Івано- Франківської області. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позову покликається на те що він являється власником квартри №2 будинку №1 по вул. Обліски в м. Долина Івано-Франківської області. У даній квартирі зареєстровані він, дружина [PERSON] та двоє їхніх повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою Долинською міською радою за № 5649 від 06.06.2018 р. Однак, фактично [PERSON] багато років назад виїхала за кордон і з ними не проживає. Більше одинадцяти років вона не приїжджає, її речей у квартирі немає. Факт реєстрації відповідачки у його квартирі спричиняє йому та сімї значні незручності, так як не може оформити допомогу та субсидію, змушений платити за комунальні послуги у більшому розмірі. Все вище перелічене зумовлює для нього значний дискомфорт у веденні звичного побуту, а також обмежує у праві розпорядження належним йому майном. Оскільки дочка не може приїхати в Україну, він не може в позасудовому порядку зняти її з реєстрації. В звязку з неможливістю користуватись та розпоряджатись своїм майном в повному обсязі, виникла необхідність зняти [PERSON] О.3. з реєстраційного обліку вказаної вище квартири. Враховуючи вищенаведене, і те що відповідачка не проживає у його квартирі без поважних причин понад один рік, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Дочка не має змоги знятися з реєстрації, так як не може приїхати в Україну, однак написала заяву, що згідна, щоб це зробили в судовому порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з"явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити, справу розглядати у її відсутності. Заслухавши думку учасника судового процесу, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. \~\~\~ Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як на підставу заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач більше року не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так, з доказів, долучених до позовної заяви, зокрема копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.04.2009 року, встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с.7,8). Відповідно до довідки №5649, виданої Долинською міською радою 06.06.2018 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані, окрім позивача, дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 9). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 05.06.2018 року дочка позивача [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації більше десяти років, оскільки перебуває за кордоном (а.с. а.с. 10) Згідно з ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно\~ст.72 ЖК Української РСР \~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, дослідивши докази долучені позивачем до позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено факт непроживання відповідачки за місцем своєї реєстрації понад один рік, оскільки вона виїхала з кордон та більше 10 років проживає в Канаді, а тому наявні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до\~ст. 7 Закону України\~\~«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~\~зняття\~\~з\~\~реєстрації\~\~місця проживання особи здійснюється на підставі судового\~\~рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права\~\~власності\~\~на\~\~житлове\~\~приміщення\~\~або\~\~права користування житловим\~\~приміщенням,\~\~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, на підставі зазначених норм, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, які підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391, ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved