Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

\~\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення відсотків за договором позики та інфляційних збитків, посилаючись на те, що 26 грудня 2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30 квітня 2013 року в розмірі 188045,50 грн. Виконавчий лист про стягнення грошових коштів за вищезазначеним рішенням перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС, жодних виплат станом на день звернення до суду не проводилось. Відповідачем не виконано рішення суду, за зазначений період невиконання рішення з 01.01.2015 року по 28.01.2016 року сума боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції становить 42458,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.12.2014 року задоволені позовні вимоги [PERSON], та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 188045,50 грн.. з яких: 140000,00 грн. сума позики; 4993,97 грн. три відсотки річних за прострочений період, 28399,48 грн. інфляційні збитки; 14652,05 грн. сума процентів за користування позикою; стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1880,45 грн. Рішення набрало законної сили 06.01.2015 року. Відповідно до\~ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до вимог ст.625\~ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1ст.509\~ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених\~ст.11 цього Кодексу\~зокрема із рішень суду (ч.2ст.509\~ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1ст.598\~ЦК України). Ці підстави зазначені у статях\~599,\~600,\~601,\~604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до аналізу норм статей\~11,12,15,16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.509\~та п.5 ст.11 ЦК України\~визначена сума є грошовим зобов'язанням, яке виникло з рішення суду. За порушення зобов'язання п.4 ч.1ст. 611\~ЦК України\~передбачено настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. За правилами\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі. Враховуючи, що зазначені норми\~Цивільного кодексуУкраїни\~закріплюють принцип повного відшкодування збитків, слід виходити з того, що збитки, завдані невиконанням рішення суду про стягнення коштів навіть у відшкодуванні шкоди підлягають стягненню з урахуваннями індексу інфляції. Так, у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що в тому разі коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержання за рішенням кошти збільшились, ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилось після збільшення цих тарифів. Таким чином, встановлено, що на момент ухвалення судом рішення є всі підстави для захисту права позивача на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625\~ЦК України, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Частина 2 ст. 625\~ЦК України\~передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення 3% річних. Розрахунок: рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.12.2014 року набуло чинності 06.01.2015 року, тому кількість днів прострочення зобов'язання 387 днів (з 06.01.2015 р. до 28.01.2016 р.), сума боргу 140 тис. грн., відповідно 3% річних 4453,15 грн. (140000 * 3%/100%/365 *387), що дорівнює 4453,15 грн. Крім того, частковому задоволенню підлягають вимоги про стягенення пені в розмірі ставки НБУ за кожень день прострочення від несплаченої суми. Розрахунок пені: сума боргу*облікова ставка НБУ/100/365*кількість днів прострочення. Розрахунок за період з 06 січня 2015 р. по 05 лютого 2015 р.: 140000,00*14%/100/365*30=1610,96 грн. За період з 06 лютого 2015 р. по 03 березня 2015 р. пеня складає 140000,00*19,5%/100/365*25=1869,86 грн. За період з 04 березня 2015 р. по 27 серпня 2015 р. пеня складає 140000,00*30%/100/365*176=20252,05 грн. За період з 28 серпня 2015 р. по 24 вересня 2015 р. пеня складає 140000,00*27%/100/365*27=2796,16 грн. За період з 25 вересня 2015 р. по 28 січня 2016 р. пеня складає 140000,00*22%/100/365*125=10547,95 грн. Сукупна пеня складає 37076,98 грн. Інфляційні втрати суд розраховує за формулою: відсоток інфляційних втрат помножений на суму боргу за відрахуванням суми боргу. При цьому, загальний відсоток інфляції розраховує шляхом помноження усіх індексів інфляції за період прострочення платежу. Розрахунок інфляційних втрат: загальний відсоток інфляції, за період з січня 2015 року по січень 2016 року становить 1,44. Тому інфляційні втрати становлять 61600,00 грн. (140000,00 * 1,44 140000,00). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а саме за період часу з січня 2015 року по січень 2016 року включно, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 61600,00 грн., 3% річних в сумі 4453,15 грн. та облікова ставка НБУ в розмірі 37076,98 грн. Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім цього у відповідності до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Крім цього\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе договором зобовязання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою та неустойки (штрафу) - за порушення зобов'язання, встановленого договором, підлягає судовому захисту. З урахуванням вимог ч.3\~ст.88 ЦПК України, а також того, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1031,30 гривень.

Outcome: partial