Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, покликаючись на те, що з 1.06.2004 р. він працював у ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею. 30.09.2004 р. під час роботи в ІІ зміну з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він був важко травмований в ліве око, про що було складено відповідний акт. В період з 30.09.2004 р. по 1.10.2004 р. він перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом, рвана рана завдовжки 15 мм, у 2мм від нижньої повіки лівого ока. Важка контузія лівого ока. Проникаюче поранення склери, гемофтальм лівого ока. Згодом продовжив лікування у офтальмологічному відділенні Клінічної лікарні швидкої допомоги м. Львова. Внаслідок нещасного випадку він повністю втратив зір на ліве око. 28.01.2005 р. обласною офтальмологічною МСЕК йому вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності з необхідністю лікування та внаслідок переогляду 23.09.2011 р. встановлено 50 % втрати профпрацездатності та ІІІ групу інвалідності. 21.02.2005 р., його було звільнено з роботи внаслідок невідповідності займаній посаді по стану здоров'я. 18.05.2011 р. йому було проведено операцію на лівому оці: енуклеація (видалення ока), імплантація консервованого хряща. Відтак, внаслідок травми на виробництві він спочатку втратив повністю зір на ліве око, а згодом йому видалили ліве око. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, він безтерміново на 50% втратив працездатність внаслідок трудового каліцтва, та отримав ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання. Тривалий час він переживав фізичний біль в зв'язку з важкою травмою ока, сім років жив з інородним тілом в оці, що створювало дискомфорт, болі, страждання. Відчуває обмеження в пересуванні, втрачає координацію рухів, виникають проблеми з пересуванням в транспорті, в просторі, що викликає нервозність, дратівливість, яка переростає у відчай та безсилля. Після втрати зору настали істотні зміни у його зовнішньому вигляді, адже, око було нерухомим і зміщеним, відчуває сторонній погляд на нього, що викликає психологічний дискомфорт, пригніченість та невпевненість в собі. Позбавлений можливості керувати транспортними засобами та застосовувати свої професійні здібності. Змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 50000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, пояснив, що внаслідок важкого травмування ока на шахті, безповоротно змінився його уклад життя так як він повністю втратив зір на ліве око та переніс операцію по його видаленню із заміною на імплантат, який потрібно змінювати кожні два роки. Переносить постійні моральні страждання так як позбавлений можливості виконувати домашню роботу, не може працевлаштуватись. Відповідач не надав йому жодні путівки на оздоровлення, лікування він здійснював за власні кошти. На другому оці в нього також падає зір, відчуває постійні незручності, пригнічення та дискомфорт у повсякденному житті. Вважає позов обґрунтованим та просить такий задовольнити. Пояснення позивача підтримав і його представник [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, покликаючись на те, що позивач не звертався з часу встановлення ступеня втрати працездатності в фонд за відшкодуванням моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок втрати працездатності. Таким чином, у позовних вимогах просить відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1.06.2004 р. позивач працював у ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем під землею. 30.09.2004 р. з [PERSON] стався нещасний випадок, під час роботи скрепкового конвеєра СП-87ПМ на зірочці привідної головки конвеєра тріснуло з'єднувальне кільце і уламками заліза він був травмований в ліве око та отримав проникаюче поранення склери лівого ока, що вбачається з акту про нещасний випадок на виробництві від 4.10.2004 р. № 37 Відповідно до довідки обласної офтальмологічної МСЕК 2-18 АЖ від 28.01.2005 року встановлено, що позивачу вперше призначено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати професійної працездатності у зв'язку з каліцтвом з необхідністю лікування. Згідно довідки обласної офтальмологічної МСЕК серії ЛВА-1 № 270794 від 3.02.2006 р., [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново з протипоказанням роботи на висоті з рухомим транспортом. Показі роботи слюсаря складальника без підгону деталей, сторожа, чергового. На підставі довідки обласної офтальмологічної МСЕК серії ЛВА-2 № 028791 від 29.09.2011 р., позивачу підтверджено встановлені 50 % втрати профпрацездатності безтерміново. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я, позивач звертався за медичною допомогою, проходив стаціонарне лікування в період з 4.11.2004 р. по 18.01.2005 р., з 21.04.2011 р. по 6.05.2011 р., з 17.05.2011 р. по 24.05.2011 р.; із скаргами на біль в очному яблуці, відчуттям стороннього тіла в оці та йому встановлено діагноз на ліве око - субатрофія очного яблука, увеїт в результаті проникаючого склерального поранення, інородне тіло орбіти великих розмірів. Крім того, [PERSON] 18.05.2011 р. було проведено операцію на лівому оці: енуклеація (видалення ока), імплантація консервованого хряща., що встановлено з медичного заключення з історії хвороби № 536684. Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абзацом п'ятим частини першої ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку, страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. На час спірних правовідносин діяли як ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р. №1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», так і ст.9 Закону України «Про охорону праці» (в ред. Закону від 21.11.2002р. №229-ІV), згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до наведеного вище Закону України. Це підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, наданим у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч.3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Вказані обставини є також викладеними у листі Вищого спеціалізованого суду № 6-931/0/4-11 від 29.07.2011р. Згідно п.п. «є»п.1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»(в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності. Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової компенсації за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу на відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, яка спричинена внаслідок професійного захворювання. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) роз'яснив, що моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Посилання представника відповідача на те, що для встановлення факту наявності моральної шкоди, позивачу слід звернутись на обстеження у МСЕК або у ЛКК Червоноградської міської лікарні, судом до уваги не можуть бути прийняті, оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. На думку суду, трудове каліцтво позивача, що потягнуло втрату зору на ліве око, а згодом його видалення, є наслідком душевних страждань, переживань, болю та дискомфорту, який позивач пережив і в подальшому переживає. Втрата ока, що є життєво важливим органом зору, є безповоротною втратою з якою позивач постійно отримує певні обмеження в сприйнятті навколишнього світу. Часткова втрата працездатності, певна безпорадність у побуті без сумніву викликає у позивача душевні страждання та переживання, які спричиняють йому моральну шкоду. В свою чергу, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) вказав, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок трудового каліцтва, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач має серйозні порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які є невідворотними та призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 20000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 50000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані.

Outcome: partial