Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заява мотивована тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після чого відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . При житті мати залишила заповіт 18.11.1993 року, у якому належну їй на праві власності квартиру заповідала онуку [PERSON] . За законом вона є спадкоємцем першої черги. На момент смерті матері у квартирі ніхто, окрім неї не був зареєстрований, однак вона з нею постійно проживала, оскільки мати хворіла та вона за нею доглядала. Оскільки [PERSON] відмовлено нотаріусом у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини, вона є такою, що фактично прийняла спадщину на підставі вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Посилаючись на вимоги ст.ст.1268,1272 ЦК України, ст.315 ЦПК України, [PERSON] і просила про задоволення заяви. Ухвалою від 10.10.2018 року дану заяву залишено без руху, та запропоновано уточнити, чи не є в даному випадку спір про право, оскільки є спадкоємець за заповітом, та чи не є в даному випадку вимог щодо встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. [PERSON] надала уточнену заяву, в якій вказала про відсутність спору між спадкоємцями та просила про відкриття провадження у справі. Ухвалою від 13.11.2018 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду на 14.01.2019 року. Ухвалою від 14.01.2019 року постановлено витребувати від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г.В. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . За повідомленням вказаного приватного нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. У судовому засіданні [PERSON] та її адвокат Влащук В.М. вимоги підтримали у повному обсязі та просили про задоволення заяви. Зацікавлена особа [PERSON] не заперечував проти задоволення заяви матері, вказавши, що вона дійсно проживала у квартирі бабусі- [PERSON] , надавала їй допомогу,проживали сім`єю. Представник Миколаївської міської ради у вирішенні даної заяви покдалась на розсуд суду та просила про розгляд справи у їх відсутність. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності Миколаївської міської ради в особі територіальної громади, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України. Судом встановлено наступне. За свідоцтвом про право власності на житло від 21.07.1993 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . 18.11.1993 року у державному реєстрі за номером 5-4881 зареєстровано заповіт [PERSON] , за яким вона заповідає квартиру [ADDRESS] онукові [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 01.08.2017 року Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Іскрицькою Г.В. від 25.09.2018 року, [PERSON] у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] відмовлено у зв`язку з тим, що [PERSON] пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини та запропоновано звернутись до суду для призначення додаткового строку для прийняття спадщини. За Актом , завіреним паспортистом [PERSON] , [PERSON] проживала та доглядала матір [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які підписали даний акт, підтвердили у судовому засіданні факт проживання та догляду [PERSON] за матір`ю [PERSON] , бачили її там постійно, вона готувала, прала білизну, купувала продукти харчування медикаменти. За довідкою ТОВ «Центральний», в даній квартирі окрім власниці ніхто не зареєстрований та не проживає. За такого, ці обставини свідчать про те, що заявниця на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та вказують, що вона виконувала свій обов`язок щодо надання допомоги своїй непрацездатній матері,являлась членом її сім`ї. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до ч.10 ст. 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання за зазначеною адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зі справи вбачається, і це підтвердили учасники справи, що мати заявниці хворіла, погано бачила, сама не могла себе обслуговувати, потребувала по стороннього догляду. Пояснення заявниці [PERSON] та [PERSON] про те, що вони здійснювали догляд за [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні і свідки, пояснюючи при цьому, що догляд, на їх думку, був неналежним, оскільки [PERSON] бачили щоденно . На думку суду, факт постійного проживання заявниці з матір`ю з січня 2017 року по час смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження на підставі доказів, викладених судом вище. Свідки, пояснення яких наведені в рішенні суду, проживають в будинку, де проживала спадкодавець, є близькими сусідами, тому їх свідчення відповідають вимогам ст..ст.69,76-80 ЦПК України. Докази того, що [PERSON] протягом 2017-2018 років постійно проживала за місцем своєї реєстрації в м . Миколаєві , чи в іншому місці, крім квартири [ADDRESS] в справі відсутні. Заявниця вважає квартиру матері своїм постійним житлом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами ; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Суд вважає, що надані докази відповідно до вимог ст. 76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку про доведеність заяви. Спору між спадкоємцями немає. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд зазначив, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. При цьому, при відсутності спору про право на спадщину, дані факти розглядаються в порядку окремого провадження (постанова від 07.11.2018 у справі № 336/709/18-ц). На підставі викладеного, ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved