Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що 29.03.2016 року набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON]. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Остання не відноситься до членів сім»ї позивача, отже не має права на користування зазначеним житловим приміщенням. Просить рішенням суду позбавити відповідача права користування житловим приміщенням розташованого за адресою : [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і пояснив, що відповідач не являється членом сім»ї власника квартири, тому не має права на користування житловим приміщенням, добровільно звільнити квартиру відмовляється. Представник позивача [PERSON] пояснив, що відповідач доводиться йому колишньою невісткою. Після одруження з сином відповідач почала проживати у спірній квартирі, власником якої на той час була його померла дружина [PERSON]. Позивач [PERSON] є його донькою, яка на час вселення відповідачки та реєстрації останньої в квартирі, була неповнолітньою. Після смерті дружини він з сином прийняли спадщину , отримавши у спадок в тому числі спірну квартиру. В подальшому він та син подарували квартиру [PERSON]. Зазначив, що відповідач замінила двері в квартиру, тому він не має доступу до квартири та проживає в [INFO]. По сплаті послуг з теплопостачання наявний борг в розмірі 21000 гривень, який щомісячно погашається шляхом утримання коштів з його пенсії на підставі судового рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що фактично з 1995 року проживає в [INFO], а зареєстрована за вказаною адресою була за згоди свекрухи 26.10.2000 року. По можливості сплачує комунальні послуги, і оскільки іншого житла не має, тому звільняти квартиру не буде. Позивач, яка перебувала у неї 23.08.2016 року, не висувала жодних вимог щодо спірного житла. Вказала, що дійсно перші вхідні двері та замок було нею замінено внаслідок виходу їх з ладу. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що відповідач була вселена в квартиру як дружина брата позивачки. Ніяких претензій щодо користування квартирою від позивача не надходило. Вважає, що відповідач на підставі ст.160 ЖК України має право на користування житловим приміщенням. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири посвідченого 29.03.2016 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] позивач [PERSON] набула права власності на квартиру №43 по вулиці Шолом-Алейхема в м.Коростені Житомирської області, що також стверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Зміст даного договору містить інформацію про те, що вказана квартира належить дарувальникам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області 16.04.2015 року. З довідок Об»єднання співвласників Б.К.будинків «Іскорость» слідує, що в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно інформації, зазначеної в цих довідках, а також в повідомленнях та виписках по особовому рахунку слідує, що особовий рахунок в ОСББ «Іскорость», КВГП Коростень, ТОВ «Житомиргаз збут» Коростенський ВР відкрито на [PERSON], особовий рахунок в КП «Теплозабезпечення» відкрито на [PERSON]. Інформація, яка міститься у повідомленнях по особовому рахунку, свідчить про наявність боргу по оплаті комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як зазначається стороною позивача вона не надавала згоду відповідачу на проживання в належній їй на праві власності квартирі та між ними відсутня будь - яка домовленість щодо користування житлом з приводу якого порушено спір. В судовому засіданні стороною відповідача в розумінні ст.57-59 ЦПК України з даного приводу не подано жодного доказу. В судовому засіданні встановлено, що вселення та реєстрація відповідача, як дружини [PERSON], у квартирі була проведена колишнім власником спірного житла [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва виданого 18.10.2007 року розірвано. Доказів про ступінь родинного зв"язку між позивачем та відповідачем в справі не має. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на встановлені обставини, а саме законні підстави набуття позивачем права власності на квартиру, відсутності між сторонами згоди на користування житловим приміщенням, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власника майна та визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою №43, в будинку №102/14 по вул.Шолом - Алейхема в м.Коростені Житомирської області. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved