Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

У березні 2020 року позивачі [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, яке в подальшому змінило найменування на Управління соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Оболонський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)), Двадцять перша київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Спадщину після її смерті прийняли [PERSON] та його брат [PERSON] . До складу спадщини входить, зокрема право власності на частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала після смерті її чоловіка [PERSON] . Як стверджував позивач, він звернувся до нотаріуса з заявою по видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] , проте державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Леонова В.О. відмовила у видачі свідоцтва, мотивуючи це тим, що на майно [PERSON] було накладено арешт постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7 та постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 06 березня 2012 року № 646/16. Наявність арешту, накладеного на майно, яке належало спадкодавцеві, зокрема на її частку у квартирі [ADDRESS] , яку вона успадкувала після померлого [PERSON] , унеможливлює оформлення позивачем [PERSON] права власності на спадкове майно. Ураховуючи наведене, позивач просив суд: зняти арешт, накладений на все майно [PERSON] постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 2480454; зняти арешт, накладений на все майно [PERSON] постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 06 березня 2012 року № 646/16, зареєстрованою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 12253148. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Треті особи пояснення щодо позову [PERSON] до суду не подали. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, а позовні вимоги [PERSON] - задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності його представника. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не подали. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. На підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 22 жовтня 1996 року набули шляхом приватизації право власності на квартиру [ADDRESS] . Кожному з співвласників належала 1/3 частина указаної квартири (а. с. 85). Отже, [PERSON] був власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . 07 квітня 2003 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист№ 2-158 на виконання рішення цього суду про стягнення з [PERSON] на користь Управління соціального захисту населення Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації" боргу у сумі 3049,00 грн. У ході виконання вказаного судового рішення постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, від 06 березня 2012 року № 646/16 накладено арешт на все майно боржника [PERSON] (а. с. 9-11, 39, 40). Таким чином, постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, від 06 березня 2012 року № 646/16 накладено арешт, зокрема на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , власником якої був [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 листопада 2012 року (а. с. 81). Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті здійснювалось за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] , а [PERSON] - його дружиною. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] виявлено не було. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). За положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька шляхом подання державному нотаріусу Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Позивач [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняв. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" надав роз`яснення, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] належну спадкодавцеві на праві власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] , по 1/6 частині кожен. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 липня 2015 року (а. с. 70). До складу спадкового майна входить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , яку спадкодавець набула шляхом приватизації державного житлового фонду та 1/6 частини квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] . Спадщину після смерті матері прийняли її сини [PERSON] і [PERSON] шляхом подання державному нотаріусу Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (а. с. 69). 18 січня 2019 року позивач звернувся до державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Леонової В.О. з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , що належала за життя [PERSON] . Однак постановою державного нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Леонової В.О. від 18 січня 2019 року відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , накладено арешт постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, від 06 березня 2012 року № 646/16 (а. с. 102). Отже, [PERSON] позбавлений можливості отримати у власність спадкове майно, на яке було накладено арешт. Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підставою позову [PERSON] визначив наявність арештів, накладених на майно спадкодавця [PERSON] , що перешкоджає йому в оформленні його спадкових прав. За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивача [PERSON] , пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно, та фактично є різновидом негаторного позову. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зважаючи на те, що заборгованість, яка була стягнута з боржника [PERSON] за рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-158 у сумі 3049,60 грн сплачена, ураховуючи те, що на сьогодні наявність арешту, накладеного на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , унеможливлює оформлення спадкоємцем [PERSON] права власності на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та зняти арешт, накладений на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , яку [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] та на яку накладено арешт постановами державних виконавців відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві від 04 жовтня 2005 року № 92/7, від 06 березня 2012 року № 646/16. Підстави для зняття арешту з усього майна [PERSON] відсутні, позаяк позивач [PERSON] не є його спадкоємцем, а тому не вправі вимагати звільнення з-під арешту усього майна, що за життя належало на праві власності [PERSON] .

Outcome: partial