Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», що є правонаступником прав та обов»язків акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», у позові та, уточнивши позовні вимоги в подальшому, просив стягнути з [PERSON] як з позичальника \~коштів відповідно до: - договору кредиту від 30.07.2008 року № 935/8-257 (далі - договір кредиту № 1) 162 801 (сто шістдесят дві тисячі вісімсот один) долар 60 центів США, що за курсом НБУ долара США станом на 18.01.2016 року еквівалентно сумі 3\~969 585 (три мільйони дев»ятсот шістдесят дев»ять тисяч п»ятсот вісімдесят п»ять)грн. 01 коп., та 1\~065 551(один мільйон шістдесят пять тисяч пятсот пятдесят одну)грн. 37 коп. заборгованості, до складу якої входить: 71 198 доларів 80 центів США, що еквівалентно 1 736 037,56грн., заборгованість за кредитом, 91 602 доларів 80 центів США, що еквівалентно 2\~233 547,45грн., заборгованість за відсотками, 239 254,79 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 826 296,58 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; - договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 30.07.2008 року № 935/8-258 (далі - договір кредиту № 2) 5 976,64грн. заборгованості, до складу якої входить: 1 326,05грн. - заборгованість за кредитом, 2 089,84грн. - заборгованість за відсотками, 691,24 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 745,15 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 541,03 грн. -інфляційні витрати за кредитом, 583,22 грн. - інфляційні витрати за відсотками, мотивуючи свої вимоги тим, що в порушення умов зазначених кредитних договорів взяті відповідачем [PERSON] зобовязання по своєчасному погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, комісії та інших витрат відповідно до умов договорів, шляхом внесення щомісячних платежів з кінцевим терміном повернення кредитів за обома договорами 24 липня 2033 року не виконуються, у зв»язку з чим, станом на 18.01.2016 року виникли вищезазначені суми заборгованості. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник\~ позивача\~ [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити із зазначених у позові підстав. Представник відповідача\~[PERSON]\~ адвокат - [PERSON] позовні вимоги в заявленому позивачем розмірі не визнала, проте не заперечувала проти того, що кредитні договори між сторонами дійсно укладалися на зазначені у них суми, які [PERSON] отримував особисто, проте не погодилася з відсотковою ставкою, встановленою банком внаслідок порушення [PERSON] строків повернення суми кредиту за договором №1 у розмірі 18%, оскільки відповідно до п. 4.6 договору кредиту №1, у разі порушення строку сплати траншу по кредиту більше ніж на 7 календарних днів, ставка, передбачена п. 1.1, збільшується на 4 відсотки річних, тобто при існуючій 13,5% вона повинна складати 17,5%, а не 18%. Крім того, просила задовольнити її заяву про застосування строку позовної давності та погодилася з розрахунком представника позивача, наданим на пропозицію суду, що на а.с. 105-107, і в межах строку позовної давності позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, \~суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.07.2008 року між [PERSON] та акціонерно-комерційним банком "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Уксоцбанк", було укладено договори кредиту № 935/8-257 (договір кредиту №1) та № 935/8-258 (договір кредиту №2). За умовами договору кредиту №1 банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 72 900 доларів США (копія договору на а.с.7-10). \~Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому [PERSON] держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. [PERSON] законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет \~\~Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93, згідно зі ст.5 \~якого єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті \~є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Наявність у банку на час укладення \~з відповідачем [PERSON] договорів про надання кредиту \~відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті позивачем доведена (копії банківської ліцензії та дозволу з додатком на \~а.с.101-104). Згідно п. 1.1 договору кредиту №1 кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 72 900 доларів США зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в додатку № 1 до цього договору, що є його невід»ємною частиною, на умовах визначених цим договором. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в додатку № 2 до цього договору, що є його невід»ємною частиною. Відповідно до п.1.1.1 договору №1 погашення кредиту повинно здійснюватися у визначеному порядку до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з серпня 2008 року (останній платіж 24.07.2033 року). Відповідальність за порушення зобов»язань із погашення кредиту та процентів передбачена розділом 4 договору кредиту №1. Згідно пункту 4.1 договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Пунктом 4.6 визначено, що у разі порушення строку сплати траншу по кредиту більше ніж на 7 календарних днів, ставка передбачена п. 1.1, збільшується на 4 відсотки річних. За умовами договору кредиту № 2 банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 1 326,05 грн. (копія договору на а.с.17-20). Згідно п. 1.1 кредитного договору № 2 кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п.1.1.1. кредитного договору № 2 надання кредиту повинно здійснюватися окремими частинами, кожна частина окремо - ''Транш'', а у сукупності ''Транші'', зі сплатою 24,0% річних, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 1 326,05 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 24.07.2033 року включно. Згідно з п. 1.1.4 кредитного договору №2 погашення кредиту повинно здійснюватися рівними частинами щомісячно, не пізніше 10 числа кожного місяця. Відповідно до розділу 4 договору кредиту № 2 у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та сплати процентів, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період невиконання зобовязань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів та інших правочинів. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, належними сторонами \~\~та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк \~\~(термін). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. \~\~\~ \~Положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Позивач свої зобов»язання за договорами виконав, надавши відповідачу суми кредитів, що убачається з виписок по особовому рахунку (а.с.11-12 та 21-22), що визнала в судовому засіданні представник відповідача, а відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання, так як перестав вносити платежі у повернення суми кредиту, у звязку з чим утворилися суми заборгованості, розміри яких визначені в розрахунках позивача: на а.с. 13-16 за договором кредиту №1 - останній платіж відповідачем здійснено 16.01.2009 року, та на а.с. 23-24 за договором кредиту №2 - платежі на виконання умов договору взагалі не вносилися. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз»ясень, що містяться в п.18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність строком у три роки, а для окремих видів вимог ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов»язання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов»язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та від 29 жовтня 2014 року у справі 6-169цс14 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, які відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов»язань. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов»язань, так і строки виконання зобов»язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов»язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов»язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Оскільки відповідач повинен був погашати кредит щомісячно, рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, то право вимоги про стягнення всієї суми заборгованості за договором у позивача виникає починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому обов»язковий платіж не проводився, тобто, у даному випадку це: 01.03.2009 року за договором кредиту №1, оскільки останній платіж відповідачем проведено 16.01.2009 року, та 01.09.2009 року за договором кредиту №2, оскільки відповідач платежів по погашенню кредиту не проводив, а також не здійснив навіть перший платіж, який повинен був сплатити у серпні 2009 року. Враховуючи вимоги ст.ст. 256, 257 ЦК України, видно, що з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки направив його до суду 01.02.2016 року (що убачається зі штемпеля на поштовому конверті (а.с.35). Нормами ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено право, а не обов"язок позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Оскільки кредит за договором кредиту №1, як встановлено вище, \~правомірно наданий в іноземній валюті і кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, \~то суму \~основного боргу по кредиту \~та процентах за користування кредитом, \~оскільки вони \~є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима, \~слід стягнути в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України, а пеню, як і просив позивач, слід стягнути \~у гривневому еквіваленті. Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що стягнення заборгованості за кредитом та відсотками необхідно провести за три роки, що передують зверненню кредитора до суду, починаючи з дня (місяця), з якого вона нараховується, а саме за договорами кредиту з 01.02.2013 року по 01.02.2016 року, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, починаючи з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, а саме з 01.02.2015 року по 01.02.2016 року, при цьому суд бере за основу розрахунок заборгованості за вказаний період, наданий позивачем на пропозицію суду (а.с.105-107), з яким погодилася і представник позивача. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Розрахунки позивача по заборгованості у доларах США та їх еквівалентності національній валюті України виготовлялися з розрахунку курсу долара станом на 18.01.2016 року у розмірі - за 100,00 доларів США 2438,30 грн. і саме їх у судовому засіданні просив брати до уваги представник позивача. На день розгляду справи в суді - станом на 28.03.2016 року за курсом НБУ України офіційний курс гривні до долара США становить: за 100,00 доларів США 2607,03 грн., тобто він є більшим від курсу, який брав у своїх розрахунках позивач. З врахуванням того, що відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог, суд приходить до висновку, що для виконання розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем, необхідно враховувати курс долара США, який просить позивач, тобто - станом на 18.01.2016 року. З огляду на встановлене суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, тобто стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість: за договором кредиту від 30.07.2008 року № 935/8-257 у розмірі 90 761 долар США 93 центи, що за курсом НБУ долара США станом на 18.01.2016 року еквівалентно 2\~213 044 грн. 60 коп., та 636 158 грн.30 коп., до складу якої входить: заборгованість за кредитом у розмірі 59\~535,00 доларів США, що за курсом НБУ долара США станом на 18.01.2016 року еквівалентно 1 451\~639 грн. 58 коп.; заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 31\~226 доларів США 93 центи, що за курсом НБУ долара США станом на 18.01.2016 року еквівалентно 761\~405 грн. 02 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 239\~254 грн. 79 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 396\~903 грн. 51 коп., та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 30.07.2008 року № 935/8-258 у розмірі 1840 грн. 26 коп., до складу якої входить: заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 953 грн. 86 коп.; пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 497грн. 23 коп.; інфляційні витрати за відсотками у розмірі 389 (триста вісімдесят дев»ять) грн. 17 коп. Відповідно до п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору при подачі позову майнового характеру юридичною особою становила 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати - 1378 грн. Позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 75616,69 грн. (квитанція на а.с.2). Частиною першою ст.88 ЦПК України встановлено, що в разі, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. І так як розмір задоволених позовних вимог позивача ПАТ «Укрсоцбанк» у гривневому еквіваленті становить 2851043,16 грн., тобто, 56,56% від заявлених вимог (2851043,16 грн. х 100% : 5041113,02грн.=56,56%), то в такому ж процентному відношенні слід стягнути з відповідача на користь позивача і витрати по сплаті судового збору, а саме у розмірі 42768,80грн. (75616,69грн.х56,56%:100%=42768,80грн.).

Outcome: partial