Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернувшись до суду з позовом вказав, що між позивачем та приватним підприємством «Капрі» було укладено договір фінансового лізінгу № 100722-129/ФЛ-Ю-С від 22.07.2010 року. Відповідно до умов Договору лізінгу позивач передав Боржнику в платне користування на умовах фінансового лізингу майно, а саме екскаватор гусеничний New Ноiiand заводський номер кузову [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] (далі - майно або Предмет лізингу), а Боржник прийняв майно (предмет лізингу), та зобов'язався своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі та нести інші обов'язки, передбачені умовами Договору та чинного законодавства. В якості забезпечення виконання зобов'язань Боржника перед Позивачем за Договором лізингу між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 100727-12/П від 28.07.2010 року згідно якого Відповідач як поручитель зобов'язується відповідати перед Позивачем як Кредитором за виконання Боржником усіх грошових зобов'язань в повному обсязі, а саме: 1) сплату Боржником лізингових платежів за Договором лізингу; 2) сплату Боржником пені за Договором лізингу; 3) сплату Боржником штрафних санкцій, збитків та усіх інших виплат, сплата яких покладається на Боржника за Договором лізингу. В зв'язку із неналежним виконанням Боржником умов договору Позивач звернувся до Господарського суду Луганської області із відповідним позовом на Боржника. На теперішній час у Боржника перед Кредитором за Договором лізингу існує прострочена заборгованість в загальному розмірі 49 904,03 грн., що включає в себе: заборгованість з лізингових платежів у розмірі 44641 грн. 16 коп., пеню у розмірі 4048 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 787 грн. 50 коп., інфляційні нарахування на суму заборгованості у розмірі 427 грн. 13 коп. Дана заборгованість Боржника підтверджена Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.06.2012 року по справі № 11/5014/831/2012. Дане рішення залишено без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.08.2012 року. Отже вищенаведене Рішення суду набуло законної сили і є обов'язковим до виконання. Враховуючи той факт, що Поручителем за виконання зобов'язань за Договором лізингу виступає Відповідач, то Позивач вправі вимагати виконання зобов'язання від Відповідача, який ухиляється від виконання своїх зобов'язань за Договором поруки незважаючи на численні звернення Позивача. Просить суд стягнути з [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS], ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» (код ЄДРПОУ 33880354) заборгованість у розмірі 49 904,03 грн. та судовий збір у розмірі 499,05 грн. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про день, місце, годину розгляду справи по суті повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника банку, на позові наполягає в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, надав суду письмові заперечення на позов , в яких просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Між сторонами склались цивільні правовідносини. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю „ВіЕйБі Лізінг" та приватним підприємством «Капрі» було укладено договір фінансового лізінгу № 100722-129/ФЛ-Ю-С від 22.07.2010 року. Відповідно до умов Договору лізінгу позивач передав Боржнику в платне користування на умовах фінансового лізингу майно, а саме екскаватор гусеничний New Hoiiand заводський номер кузову [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], а Боржник прийняв майно, та зобов'язався своєчасно сплачувати періодичні лізингові платежі та нести інші обов'язки, передбачені умовами Договору та чинного законодавства. Відповідно до рішення Господарського суду Луганської області від 18.06.2012 року по справі № 11/5014/831/2012, яке залишено без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.08.2012 року, з приватного підприємства «Капрі» стягнуто заборгованість з лізінгових платежів у розмірі 44641 грн. 16 коп., пеню у розмірі 4048 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 787 грн. 50 коп., інфляційні нарахування на суму заборгованості у розмірі 427 грн. 13 коп. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно з п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправ"я сторін та враховуючи обов"язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Предметом даного судового дослідження являється договір поруки. Відповідно до ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Так судом встановлено, що в якості забезпечення виконання зобов'язань боржника перед позивачем за договором лізінгу між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки Договір поруки № 100727-12/П від 28.07.2010 року. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моментуйого нотаріального посвідчення. Відповідно до пункту 12 договору поруки № 100727-12/П від 28.07.2010 року, договір поруки набирає чинності з дня його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Згідно п. 3 договору поруки при невиконанні або неналежному виконанні боржником зобовязань за контрактом, виконання яких забезпечується цим договором, поручитель і боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобовязань за контрактом як від боржника, так і від поручителя, як в повному обсязі, так і в частині борг Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пункт 2 частини 2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Згідно п. 4 цього договору у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання. виконання якого забезпечується цим договором, поручитель зобов'язаний виконати таке зобов'язання перед кредитором за боржника протягом 3-х банківських днів з дня отримання відповідної вимоги кредитора. Пункт 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення умов договору у визначений строк платежів не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 554 ЦК України разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання . Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п.7.1.1 Договору, за порушення обов'язку з своєчасної сплати платежів передбачених Договором або чинним законодавством України боржник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодувати збитки, завдані цим Лізингодавцеві понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених Договором, припиняється через 12 місяців від дня, коли сплата мала відбутися. Відповідно до рішення Господарського суду Луганської області від 18.06.2012 року по справі № 11/5014/831/2012, яке залишено без змін Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.08.2012 року, з приватного підприємства «Капрі» стягнуто заборгованість з лізінгових платежів у розмірі 44641 грн. 16 коп., пеню у розмірі 4048 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 787 грн. 50 коп., інфляційні нарахування на суму заборгованості у розмірі 427 грн. 13 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 499,05 грн.

Outcome: approved