Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

у лютому 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила поділити особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг на квартиру [ADDRESS] між нею, [PERSON] та [PERSON] на окремі. В обґрунтування позову зазначила, що квартира [ADDRESS] неприватизована і була надана на підставі ордера № Т256107 від 18.06.1975 року на родину з чотирьох осіб: [PERSON] (померла), [PERSON] , [PERSON] (помер), [PERSON] (померла). Вказала, що квартира [ADDRESS] загальною площею 77,8 м2 складається з трьох житлових кімнат розміром: 11,2 м2, 20,3 м2, 16,4 м2. В квартирі зареєстровано та проживає три родини: вона з дітьми 2005 та 2007 років народження, займаючи кімнату площею 20,3 м2, [PERSON] , яка займає кімнату площею 11,2 м2, та [PERSON] , яка займає кімнату площею 16,4 м2, проте, згоди між ними щодо розподілу комунальних платежів не досягнуто, [PERSON] та [PERSON] взагалі не надають коштів на оплату комунальних платежів, хоча ними користуються, у зв`язку із чим постійно виникає заборгованість. Тому, з метою захисту своїх прав, вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25). Ухвалою від 17.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 16.06.2021 року (а.с. 57). 16.06.2021 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 10.11.2021 року (а.с. 64). Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника останньої - адвоката Токовенко О.В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та зазначенням того, що позов підтримують в повному обсязі й проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзиви на позовну заяву не подали. Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення у справі у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с. 43-44). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами загального позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони у справі. Дана квартира загальною площею 77,8 м2 за конфігурацією і планом складається з трьох житлових кімнат розміром: 11,2 м2, 20,3 м2, 16,4 м2, котрі є ізольованими, кухні, ванни, коридорів, вбиральні (а.с. 7-10). Згідно ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване приміщення, що складається з однієї або кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За нормою ст.104 ЖК УРСР член сім`ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним укладення ним окремого договору найму якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, розмір якої не менше встановленої для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Між тим, у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст. 13 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач, а також коло відповідачів. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] на даний час не приватизована, перебуває у комунальній власності. Остання була надана на підставі ордера № Т256107 від 18.06.1975 року на родину з чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 5-6). При зверненні до суду позивачем вказано, що вона та члени її сім`ї (діти) проживають в одній житловій кімнаті площею 20,3 м2, [PERSON] займає кімнату площею 11,2 м2, [PERSON] - площею 16,4 м2, кухня площею 6,2 м2, коридори площами 9,8 м2 та 6,8 м2, ванна площею 2,0 м2 та вбиральня площею 1,2 м2є у спільному користуванні. Положеннями ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; а споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 5 даного Закону до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до вимог ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласників розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Абзацом 2 зазначеного пункту Постанови передбачено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Отже, вирішити питання про поділ особових рахунків, як це передбачено положеннями вищевказаних нормативно-правових актів, суд може лише у випадку визначення конкретної житлової площі, якою користується кожна із осіб й претендує на оформлення особового рахунку на своє ім`я та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні. Згідно із ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги"», у якій йдеться про права та обов`язки споживача, передбачено, що: споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1 ч. 2), оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2). Споживачами житлово-комунальних послуг є всі мешканці, які проживають у квартирі, тобто при розділенні особового рахунку стосовно оплати комунальних послуг за квартиру, у якій залишаються у спільному користуванні коридор, кухня, ванна, вбиральня, слід виходити із частки, яка припадає на кожну особу. Згідно п. 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 із змінами, мешканці квартири, в якій проживає два і більше наймачів: мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. Однак, як вбачається з поданого позову, згоди між сторонами у справі щодо розподілу комунальних платежів не досягнуто, [PERSON] та [PERSON] взагалі не надають коштів на оплату комунальних платежів, хоча ними користуються, у зв`язку із чим постійно виникає заборгованість. Вказане відповідачами не спростовано. Таким чином, на момент розгляду справи судом встановлено порушення, невизнання або оспорювання житлових прав позивача з боку відповідачів. Тому, оскільки за адресою: [ADDRESS] , вже відкритий особовий рахунок, за яким нараховується оплата за надання послуг відповідно до кількості споживачів, то суд приходить до переконання, що вірним способом захисту порушеного права позивача є саме розділ даного особового рахунку шляхом відкриття на ім`я позивача окремого особового рахунку з врахуванням встановленого порядку користування квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 410,73 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved