Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Представник ТОВ «Глобал Спліт» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 квітня 2014 року між «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір № IKAPNAВG.181753.003, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 53184,80 грн., а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09 квітня 2017 року та сплатити проценти за його користування. Відповідно до умов договору, нарахування процентів здійснюється щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за методом «факт/360» відповідно до чинного законодавства України. Згідно кредитного договору, цільове призначення кредиту - придбання автомобілю марки Daewoo Matiz, легковий хетчбек-в, жовтого кольору, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Окрім того, 10 квітня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна ZXA019500.181753.004, предметом якого є надання заставодавцем в заставу рухомого майна. 10.04.2014 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено договір поруки № РХ029031.181760.008, предметом якого є надання поруки поручителем перед ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 06 березня 2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір № 146 про відступлення прав вимог, відповідно до умов якого останньому перейшло право вимоги за кредитним договором. Позивач зазначає, що банк виконав всі зобов`язання в повному обсязі, а відповідач всупереч умовам кредитного договору своєчасно не здійснює платежів для погашення сум заборгованості по кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 81063,97 грн., яка складається з: суми заборгованості по тілу кредиту - 44661,91 грн., суми заборгованості за відсотками - 36402,06 грн., яку позивач і просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів, а також просить стягнути солідарно з відповідачів витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн. 02 червня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з вимогами позивача, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Зокрема, зазначив, що 10.04.2014 року ПАТ «ВБР» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір. Відповідно до договору, [PERSON] отримала кредит у розмірі 53184,80 грн., які зобов`язалась повернути до 09.04.2017 року шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до графіку. 10.04.2014 року ПАТ «ВБР» та відповідач [PERSON] уклали договір поруки. Відповідно до цього договору, відповідач зобов`язався перед ПАТ «ВБР» за виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором в тому ж розмірі, що і відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] перестала виконувати умови кредитного договору щодо його повернення ПАТ «ВБР» в грудні 2014 року. Тобто, останній платіж щодо повернення кредиту вона здійснила в листопаді 2014 року. Після цього, ані відповідач [PERSON] , ані відповідач [PERSON] не здійснювали ніяких платежів, спрямованих на повернення кредиту. Також зазначив, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути всю позику частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися відповідачем частинами в період з 01 по 10 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання кредитного договору, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, що узгоджується з висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 15.01.2020 року, термін користування кредитом сплив 09.04.2017 року, останній платіж щодо повернення кредиту був здійснений в листопаді 2014 року. Тому вважає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості поза межами позовної давності, а це є підставою для відмови в задоволенні позову. 15 липня 2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] вказує на те, що його зобов`язання за кредитним договором закінчились в 2014 році, а саме після останнього платежу боржника. Але з цим твердженням представник позивача погодитись не може, оскільки на теперішній час зобов`язання [PERSON] не припинені, кредитна заборгованість не погашена в повному обсязі. Відповідач [PERSON] посилається на те, що позивачем не дотримано строків позовної давності. Згідно п. 1.3 умов кредитного договору, строк повернення кредиту до 09.04.2017 року. Позов ТОВ «Глобал Спліт» направив до суду 16.01.2020 року. Тобто позовна давність згідно ст. 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки й спливає 09.04.2020 року. Таким чином, строки позовної давності позивачем не пропущені. У зв`язку з чим, вимоги, викладені відповідачем у відзиві, є безпідставними та не підлягають задоволенню. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без її участі, вимоги в позовній заяві підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав клопотання, в якому просив провести судове засідання без його участі та участі відповідача, підтримав відзив [PERSON] , просив відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Окрім того, просив звернути увагу, що позивач взагалі не мав права нараховувати відсотки, визначені у кредитному договорі, та зазначені у розрахунку заборгованості, після спливу строку дії договору, а саме після 09.04.2017 року. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] також надала заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі та відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі. Окрім того, просила застосувати строки позовної давності, оскільки останній платіж [PERSON] було здійснено у листопаді 2014 року, а позивач надав позовну заяву до суду 15.01.2020 року. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін по справі на підставі наявних у ній доказів. Суд, вивчивши зміст позовних вимог, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків: Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPNAВG.181753.003, відповідно до умов якого банк на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику у тимчасове платне користування грошові кошти, а саме кредит в сумі 53184,080 грн на наступні цілі: в розмірі 52000,00 грн на придбання позичальником автомобіля; в розмірі 150,00 грн. на сплату комісії за реєстрацію Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; в розмірі 1034,80 грн. з метою оплати винагороди банку за надання фінансового інструменту. Термін користування кредитом до 09 квітня 2017 року, процентна ставка за користування кредитом складає 18,5 процентів річних, позичальник сплачує комісію за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати, сплата комісії здійснюється в гривні. Пунктом 2.2 кредитного договору встановлено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії, можливої неустойки, а також інших витрат виступає: автомобіль легковий хетчбек-в, жовтого кольору, марки Daewoo Matiz, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно п.п. 2.3, 2.4, 2.5, 2.7, 2.8 кредитного договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі готівки з каси банку або перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, зазначені в заяві позичальника. Період сплати кредиту, комісії та процентів з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з наступного місяця після дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими. Повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок, зазначений в п. 1.8. погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що виплачується в момент надання кредиту, якщо вона сплачена готівкою та не входить до суми кредиту) здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 2) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів. Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування процентів здійснюється щоденно, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в інтервал нарахування процентів не включається. Пунктом 4.2.1 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, та виконувати всі свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Згідно п. 6.1 договору, при порушенні строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. При розрахунку приймаються рік - 360 днів, місяць - рівний календарній кількості днів. Строк сплати процентів - у день їх нарахування. Відповідно до п. 6.2, банк має право нарахувати позичальнику штраф в розмірі 2,0 % від суми кредиту, зазначеного в п. 1.2 цього договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.3, 4.2.5, 4.2.6, 4.2.10, 4.2.11 цього договору за кожний факт порушення. Згідно п. 7.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Окрім того, 10 квітня 2014 року між ПАТ «ВБР», [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки № РХ029031.181760.008, відповідно до умов якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, комісії, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у п. 18 цього договору, відповідно до якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 10 квітня 2014 року № IKAPNAВG.181753.003, згідно якого кредитор надає боржнику кредит в сумі 53184,80 грн. на наступні цілі: в розмірі 52000,00 грн на споживчі потреби під заставу позичальником автомобіля; в розмірі 150,00 грн на сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна; в розмірі 1034,80 грн з метою оплати винагороди банку за надання фінансового інструменту, а боржник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, у строк з 10 квітня 2014 року по 09 квітня 2017 року включно, сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 18,5% річних, сплати щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,00 % за місяць від суми кредита у період сплати з 1 по 10 число кожного місяця. Пунктом 6 договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно п.п. 13,14 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 22). З матеріалів справи також вбачається, що 10 квітня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» було укладено договір застави рухомого майна ZXA019500.181753.004, предметом якого є надання заставодавцем в заставу майна, опис якого зазначений в п. 35.4 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед заставодержателем, в силу чого заставодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених заставою, одержати задовільнення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця (а.с. 24). Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 06.03.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ТОВ «Глобал Спліт» було укладено договір № 146 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого сторони узгодили, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 37). До вказаного договору позивачем додано витяг з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги, з якого вбачається, що до нового кредитора, який є позивачем у справі, перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № IKAPNAВG.181753.003, укладеним 10.04.2014 року з [PERSON] , а також за договором застави ZXA019500.181753.004 від 10.04.2014 року, предметом якого є рухоме майно - автомобіль легковий хетчбек-в, жовтого кольору, марки Daewoo Matiz, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рама) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , заставна вартість якого складає 65000,00 грн. Також новому кредитору було передано право вимоги за договором поруки № РХ029031.181760.008, який було укладено 10.04.2014 року з [PERSON] . Загальний залишок заборгованості на дату укладення договору 06.03.2019 року складає 81063,97 грн., яка складається з: залишку по тілу кредиту в сумі 44661,91грн., залишку по відсотках в сумі 36402,06 грн. (а.с. 41). Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] свої кредитні зобов`язання не виконувала належним чином, у зв`язку з чим станом на 06.03.2019 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 81063,97 грн., яка складається з: суми заборгованості по тілу кредиту - 44661,91грн., суми заборгованості по відсоткам у розмірі 36402,06 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем (а.с. 5-16). В той же час, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Зі змісту кредитного договору вбачається, що кінцевою датою повернення відповідачем [PERSON] кредитних коштів сторонами визначено 09 квітня 2017 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 04.11.2014 року (а.с. 5). Після цієї дати, згідно розрахунку заборгованості, будь-які платежі в рахунок погашення боргу від позичальника до банку не надходили. Вказане свідчить про те, що позичальник належним чином свої кредитні зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту у розмірі 44661,91грн. підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом в розмірі 36402,06 грн, то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки проценти були нараховані до 06.03.2019 року включно, тобто після закінчення строку кредитування, встановленого кредитним договором, тобто після 09.04.2017 року. За ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зі змісту кредитного договору вбачається, що сторони домовились, що грошові кошти Банк надає Позичальнику на умовах платності, а саме зі сплатою за користування кредитом 18,5% річних (п.1.4. кредитного договору). Період сплати процентів за кредитним договором визначено щомісячними платежами з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, після дати підписання договору (п.2.4 кредитного договору). Остаточний строк погашення кредиту визначений п.1.3 Кредитного договору, а саме 09.04.2017 року. У відповідності до п.2.9.1 Кредитного договору, сторони домовились про те, що у разі дострокового часткового погашення Кредиту погашається основна сума боргу при відсутності простроченої заборгованості за Кредитом, при цьому заборгованість за відсотками погашається в період сплати, вказаний в п.2.4. Кредитного договору. Умов, які б свідчили про те, що сторони кредитного договору обумовили сплату процентів у розмірі 18,5 % річних і після закінчення терміну користування кредитом, Кредитний договір не містить. Таким чином, вимоги позивача про стягнення процентів після 09.04.2017 року (закінчення строку кредитування) до 06.03.2019 року (дата, на яку розрахована заборгованість) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18 (пункти 48-55 постанови). Враховуючи наведене, позивач має право на стягнення прострочених відсотків за користування кредитом за період з 11.04.2014 року по 09.04.2017 року в розмірі 20360,74 грн, а в іншій частині позовні вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, які нараховані за період з 10.04.2017 року по 06.03.2019 року, задоволенню не підлягають, оскільки їх нарахування здійснювалось після закінчення строку кредитування. Стосовно пред"явлення позовних вимог про стягнення заборгованості солідарно з позичальника та поручителя слід зазначити наступне: З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки № РХ029031.181760.008 від 10.04.2014 року, відповідно до умов якого [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 10.04.2014 р. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем [PERSON] зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно частини першої статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною другою статті 554 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Зі змісту кредитного договору вбачається, що сторони узгодили термін користування кредитними коштами до 09 квітня 2017 року, тобто вказана дата є кінцевим терміном повернення кредиту. Із змісту договору поруки вбачається, що [PERSON] своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору, зокрема, предметом договору, процентною ставкою за користування кредитними коштами, терміном користування коштами, а також наслідками невиконання позичальником умов кредитного договору (а.с. 22). Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Що стосується тверджень представників відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду, то слід зазначити наступне: Як вбачається з матеріалів справи, позичальником останній платіж в рахунок погашення заборгованості було здійснено 04.11.2014 року (а.с. 5), позивач звернувся до суду з позовом 15.01.2020 року, тобто в межах строку дії договору поруки. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що боржник (а отже і поручитель) узяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, комісіями та іншими виплатами, передбаченими кредитним договором, в строк до 09 квітня 2017 року включно, згідно з графіком погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. За таких обставин та з підстав, передбачених вищезазначеними нормами матеріального права, суд приходить до висновку, що сторони встановили строк дії поруки - п`ять років від дня настання терміну повернення кредиту, враховуючи, що термін кредитування сторони узгодили до 09 квітня 2017 року, а позивач в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості пред`явив 15.01.2020 року, тобто в межах п`ятирічного строку дії поруки. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 18 лютого 2019 року № 545/2141/17. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що відповідачі мають заборгованість за кредитним договором станом на час звернення до суду в загальному розмірі 65022,65 грн., яка складається з: суми заборгованості по тілу кредиту - 44661,91 грн., суми заборгованості по відсоткам - 20360,74 грн. за період з 11.04.2014 року по 09.04.2017 року, і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, в той же час в іншій частині заявлених позовних вимог слід відмовити. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог в рівних частинах, тобто по 843,02 грн. з кожного. Враховуючи викладене та

Outcome: partial