Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2019 року. За час спільного проживання в них народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. На даний час вони разом із відповідачем спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, окрім того вона має намір порушити у суді питання про розірвання цього шлюбу, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Відповідач свого обов`язку приймати участь в утриманні дитини, передбаченого ст.180 СК України, не виконує, а вона не має змоги сама забезпечувати сім`ю. На даний час вона не працює, так як змушена вести догляд за малолітньою дитиною. На її прохання надавати їй допомогу відповідач не реагує. А тому, вона змушена звернутися до суду про визначення та примусове стягнення з відповідача необхідних коштів на її утримання та на утримання малолітнього сина. Просить позов задоволити. Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 15.06.2020 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що сторони в справі, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.10. 2019 року у Коломийському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 90, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В сторін в справі народився син, [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 20.03.2020 року. Батьком дитини - [PERSON] , [INFO] являється відповідач в цій справі [PERSON] . Як стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13.04.2020р. №51 позивачка проживає разом із своєю неповнолітньою дитиною в господарстві вітчима [PERSON] . Із відповідачем спільно не проживає та не підтримує подружніх відносин, дитина повністю знаходиться на її утриманні, оскільки батько дитини утримувати його не допомагає від народження по даний час та побутом дитини не цікавиться. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. А згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько дитини, кошти на утримання дитини та дружини не надає в добровільному порядку, а також враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 22.04.2020р., тобто з дня пред`явлення позивачкою позову. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved