Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що з 25 червня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано на підставі заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з червня 2015 року [PERSON] почав проживати у своєї матері у с. Ролів, залишивши її з двома маленькими дітьми. При цьому, він тривалий час не цікавився здоров`ям та розвитком дітей, не надавав матеріальної допомоги, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на сина [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.06.2014 ухвалено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн щомісячно, починаючи з 26.05.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Вказує на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, є недостатнім для належного утримання сина, оскільки інфляційні процеси, що відбуваються в державі, значно знижують купівельні спроможності для повноцінного забезпечення дитини. Враховуючи викладене, вважає, що зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу сприятиме адаптації розміру аліментів до економічної ситуації та відповідати інтересам дитини. Отже, просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2014 року та стягувати із відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 05.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, постановлено призначити розгляд справи по суті без виклику сторін на 02.06.2021, роз`яснено, що відповідач має право подати до суду відзив протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, позивач відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом п`яти днів із дня його отримання. У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що підтверджує факт отримання відповідачем [PERSON] копії позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у справі, в якій зазначалось про дату, час та місце розгляду справи, а також роз`яснювалось про право на подання ним відзиву на позовну заяву. Проте, останній не скористався своїм правом на подання такого. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 листопада 2016 року, яке не оскаржувалося і вступило в законну силу 21.11.2016. За час перебування сторін у шлюбі, у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у своєму рішенні від 03 червня 2014 року ухвалив стягувати з [PERSON] , [INFO] , проживаючого по [ADDRESS] в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн щомісячно, починаючи з 26.05.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка обґрунтовувала необхідність зміни способу стягнення аліментів інфляційними процесами та економічною ситуацією в країні. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою\~статті 141 СК України\~визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно із частиною другою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України\~встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~частин 1,\~2\~статті 183\~СК України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Беручи до уваги викладене, суд звертає увагу на те, що частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що заявлений позивачкою розмір аліментів у виді 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача підлягає стягненню навіть у наказному провадженні, яке призначене згідно зі ст. 19 ЦПК України для стягнення сум незначного розміру. Тобто, вказана частка від заробітку відповідача, на думку законодавця, є незначною. Підстав для зменшення вказаного розміру аліментів, судом не встановлено. Виходячи з викладеного, суд вважає, що розмір аліментів, який просить позивачка стягувати із відповідача є об`єктивним та сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини. У той же час, позивачка просила стягнення аліментів розпочати з дня пред`явлення позову, тобто з 06.04.2021, що не узгоджується із вимогами законодавства. П.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що у випадку зміни розміру аліментів, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи те, що зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру, такі слід стягувати з дня набрання цим рішенням законної сили. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка при поданні даного позову була звільнена від сплати судового збору, суд з урахуванням ч. 6 ст. 141 ЦПК України дійшов висновку про необхідність стягнення такого з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial