Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. 21.02.2005 року шлюб між батьками позивачки було розірвано. Після розлучення її батьків вона залишилась проживати з матір'ю і перебула на її утриманні. На даний час позивач є студенткою Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника, платної форми навчання. Вказує, що її кошти потрібні на навчання, а відповідач добровільно не надає кошти, хоча і має змогу, оскільки займається підприємницькою діяльністю. Позивач просить суд стягувати з [PERSON], аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно з часу звернення до суду і до закінчення навчання, а також стягнути з відповідача судовий збір та всі інші документально підтверджені судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, та заперечив повністю даний позов, пояснив суду, що хоча він і сплачував раніше аліменти на утримання [PERSON], до досягнення нею повноліття, однак це робив добровільно, і її батьком не являється, оскільки коли вона народилась, то він не перебував у шлюбі з її матір"ю, а вони одружились пізніше, просив в позові відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що відповідач [PERSON] не є батьком позивача [PERSON], і при цьому покликалась на запис акта про народження позивача, та те, що на момент народження [PERSON] відповідач не перебував у шлюбі з її матір'ю, зауважила, що аліменти до досягнення позивачем повноліття відповідач сплачував добровільно, просила у позові відмовити. Вислухавши пояснення відповідача та доводи його представника, дослідивши докази у справі, судом встановлено наступне. Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів в користь дитини, яка продовжує навчання. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] cерії [NUMBER] від [INFO] року народження, відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] ( а.с. 4). А також згідно запису про народження № 27 від 02 серпня 1996 року, вказані відомості про батька [PERSON], по заяві матері, - [PERSON] (а.с. 45, 56). Відповідно до довідки Відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції відповідач [PERSON] сплачував аліменти на утримання [PERSON] (а.с. 29). Також згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] додаткові витрати на дитину. Згідно вказаного рішення суду, відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву з прохання розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 30, 61). Згідно із ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, вказані в сукупності докази дають суду достатні підстави вважати, що відповідач [PERSON] не оспорював своє батьківство до повноліття [PERSON], та визнавав в судовому порядку вимоги [PERSON], та сплачував аліменти до повноліття, а також додаткові витрати на дитину, однак тільки на даний момент заперечує своє батьківство стосовно [PERSON]. Суд вважає, доводи відповідача та представника відповідача необгрунтованими стосовно заперечення батьківства, оскільки відповідач не надав жодних доказів у їх підтвердження. За вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Повнолітня [PERSON] є студенткою Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника (факультет іноземних мов), що підтверджується копією довідки № 1580 від 25.12.2014 року (а.с. 7). Між державним вищим навчальним закладом «Прикарпатський національний університет ім. В. Стефаника» в особі ректора Цепенди Ігоря Євгеновича, який діяв на підставі Статуту університету з однієї сторони, та [PERSON], яка діяла за згодою матері [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра на факультет іноземних мов ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника». Згідно даного договору загальна вартість навчання за період з 01.09.2013 року по 31.07.2017 року становить 44 340 грн.(а.с. 6). [PERSON] у зв'язку з навчанням не працює. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дочки, сина; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що [PERSON] займається оптовою торгівлею шкірсировини, шкурами та шкірою. (а.с.9). Отже, враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 400 грн. щомісячно на час навчання, починаючи з 13 травня 2015 року, але не пізніше досягнення [PERSON] 23-х річного віку. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 181, 182, 191, 199 Сімейного кодексу України, ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: partial