Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], у якому просив відшкодувати за рахунок відповідача заподіяну внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 12 077,54 грн., а також моральну шкоду у розмірі 923,00 грн.; крім того, просив стягнути судові витрати у розмірі 229,41 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 лютого 2013 року на вул. Кільцева Дорога у місті Києві з вини [PERSON], який керував автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] сталась дорожньо-транспортна пригода. Автомобілю позивача було завдано пошкоджень, вартість ремонту яких склала 11 427,54 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на те, що матеріальну відповідальність за даною дорожньо-транспортною пригодою має нести його страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ПАТ «Страхова компанія «Лафорт». Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 27 лютого 2013 року об 11 год. 05 хв. по вул. Кільцева Дорога, 19 у м. Києві, з вини [PERSON] - власника транспортного засобу «Форд», д.н.з. [NUMBER] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення із автомобілем «Опель» д.н.з. [NUMBER]. Викладене вбачається із наявних у матеріалах справи копії постанови Святошинського районного суду міста Києва від 27.03.2013 року у справі про адміністративні правопорушення № 759/3469/13-п (а.с. 5). Згідно зі звітом №14 про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику т.з. «Опель» д.н. [NUMBER], вартість відновлювального ремонту автомобіля, що належить позивачу, складає 11 427,54 грн. (а.с. 14). У ході розгляду даної справи представником позивача була піддана сумніву правильність визначення у результаті автотоварознавчого дослідження розміру завданих позивачеві збитків внаслідок пошкодження його транспортного засобу. Водночас у порушення вимог статті 60 ЦПК України відповідачем не були подані будь-які докази необ'єктивності і завищення розміру збитків, які зазнав позивач. Так, у ході розгляду даної справи відповідачем не заявлялись клопотання про проведення судової експертизи чи іншого дослідження, з метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача. Викладене свідчить про наявність підстав для визначення збитків, яких зазнав позивач, внаслідок пошкодження у результаті ДТП його транспортного засобу, у розмірі 11 427,54 грн. До загального розміру завданих позивачеві збитків слід включити і його витрати на проведення вказаного товарознавчого дослідження у розмірі 650,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. У ході розгляду даної справи судом було встановлено наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення. Так, вина відповідача у настанні 27.02.2013 року вказаної ДТП встановлена постановою Святошинського районного суду міста Києва від 27.03.2013 року у справі про адміністративні правопорушення № 759/3469/13-п. Викладене свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача із завданням позивачу матеріальних збитків у розмірі 12 077,54 грн. Крім того, відхиляються доводи відповідача про те, що завдані позивачеві збитки мають бути відшкодовані приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» Так, цивільно-правову відповідальність [PERSON], як володільця зазначеного автомобіля «Форд», д.н.з. [NUMBER], застраховано приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт» згідно з полісом № АВ/9773170 від 22.09.2012 року (а.с. 38). Водночас, у ході розгляду даної справи відповідачем не було подано жодного доказу у підтвердження того, що він звертався до страховика із повідомленням про настання вказаної ДТП і з заявою про настання страхового випадку, що свідчить про відсутність факту виникнення у ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» зобов'язання із відшкодування шкоди, що була заподіяна її страхувальником, відповідачем, за наслідками ДТП. Наведене є підставою для задоволення даного позову у частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальних збитків у розмірі 12 077,54 грн. При вирішенні даного спору у частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить із такого. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відтак зі змісту наведених правових норм вбачається, що за загальним правилом матеріальна і моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Однак, враховуючи правовий режим речі, яка є джерелом підвищеної небезпеки, частиною 2 статті 1187 ЦК України законодавець закріпив положення про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі нею володіє. Таким чином у даному випадку законодавець не вказує на те, що носій правомочності володіння джерелом підвищеної небезпеки має відшкодувати лише заподіяну матеріальну шкоду, а зазначає про відшкодування потерпілій особі шкоди у широкому розумінні, крім матеріальної, у тому числі і шкоди немайнового характеру (моральної шкоди). У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування моральної (немайнової шкоди )» від 31.03.1995 року № 4 вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відтак, враховуючи спеціальний режим майна, який відноситься до джерела підвищеної небезпеки, при системному тлумаченні положень частини 1 статті 1166 ЦК України, частини 1 статті 1167 ЦК України, частини 2 статті 1187 ЦК України, з урахуванням суті позовних вимог, характеру, обсягу і тривалості фізичних та моральних страждань позивача, яких він зазнав у результаті ДТП, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 300,00 грн. відшкодування моральної (немайнової) шкоди, частково задовольнивши позовні вимоги у цій частині. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 229,41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial