Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить стягнути аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 5 000 гривень щомісячно з дня подання заяви і до повноліття, тобто до 27.01.2020 року. На обґрунтування позову вказала, що відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини не бажає, незважаючи на те, що відповідач здоровий та працездатний, в змозі надавати матеріальну допомогу, оскільки працює. Як вказує позивачка, відповідач працює перевізником за угодою. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти винесення заочного рішення, від позовних вимог не відмовилась. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не подав. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. \~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд, находить позов таким який підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № 054 від 25.01.2017 р., виданої квартальним комітетом № 16 Ленінського району м. Кіровограда(а.с.4) [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач від виконання свого батьківського обовязку ухиляється і матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Згідно із ч. 1ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих нормСімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд також бере до уваги затверджений державою розмір прожиткового мінімуму на одну особу для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення на час розгляду справи, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 184 Сімейного кодексу України(в редакції від 17.05.2017 року) передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач, незважаючи на неодноразові виклики, в судове засідання не з'явився, суду не представилось можливим встановити офіційний розмір його доходів. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та дитини, відповідає вимогам СК України, оскільки позивачем до суду не надано документально підтвердженої інформації щодо розміру доходів відповідача. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня предявлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] судовий збір в частині вимог про стягнення аліментів в розмірі 640 грн. на користь держави.

Outcome: partial