Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №1010 від 22 червня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 3000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45 % на рік з кінцевим терміном повернення 20 червня 2008 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту. Зокрема, відповідно до умов п. 3.1 укладеного між кредитною спілкою та відповідачем кредитного договору, сторони погодили, що плата за користування кредитом (відсотки) нараховуються спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 45 % річних або у випадку, передбаченому п. 3.4.3 кредитного договору, за підвищеною ставкою 75 % річних. Крім того, пунктом 3.4.3 договору визначено, що якщо фактична сплата відсотків за період здійснюється пізніше, аніж це передбачено п. 3.3, то відсотки нараховуються за підвищеною ставкою. Також, умовами кредитного договору визначено, зокрема у п. 6.1 договору №1010 від 22.06.2007 року, що при простроченні кінцевої дати сплати кредиту та відсотків, визначеної п. 2.3 цього договору, позичальник сплачує за кожен день прострочення пеню за ставкою 84% річних від суми простроченого платежу. Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між КС «Буковинський альянс» та [PERSON] 22.06.2007 року був укладений договір застави №1010 від 22.06.2007 року, де предметом застави являється побутова техніка. Крім того, вказував, що при укладенні даного кредитного договору, відповідач був ознайомлений з умовами надання кредиту й відповідно погодився з ними, підтвердивши свою згоду підписом на зазначених договорах. Також в обґрунтування позову вказував, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.01.2011 року до даному кредитному договору стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 8016,36 грн., однак оскільки винесення рішення по справі про стягнення заборгованості з [PERSON] не розриває кредитний договір №1010від 22.06.2007 року та дію договору не зупиняє, а відповідач не погасив перед КС «Буковинський альянс» в повному обсязі фактичну заборгованість, у зв'язку із чим і договір являється діючим. Однак, [PERSON] у порушення умов укладеного договору, не виконував погоджених між сторонами його умов належним чином та 29.09.2014 року здійснив останній незначний платіж за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком, яка станом з 22 липня 2010 року по 02 грудня 2014 року становить 20039 грн. 68 коп., у тому числі: непогашені відсотки за кредитом - 8984 грн. 95 коп., пені - 11054 грн. 74 коп. Послаючись на вказане, просив стягнути з відповідача на користь кредитної спілки «Буковинський альянс» заборгованість за кредитним договором №1010 від 22 червня 2007 в розмірі 20039 грн. 68 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутності представника банку. При цьому вказав, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за місцем проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З наявних у справі доказів убачається, що відповідно до укладеного договору №1010 від 22 червня 2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 3000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 45 % на рік з кінцевим терміном повернення 20 червня 2008 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту (а.с. 5). З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між КС «Буковинський альянс» та [PERSON] 22.06.2007 року укладено договір застави №1010 від 22.06.2007 року, предметом якого є побутова техніка (а.с. 7). Крім того, згідно із умовами п. 3.1 укладеного між кредитною спілкою та відповідачем кредитного договору, сторони погодили, що плата за користування кредитом (відсотки) нараховуються спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 45 % річних або у випадку, передбаченому п. 3.4.3 кредитного договору, за підвищеною ставкою 75 % річних. Крім того, пунктом 3.4.3 договору визначено, що якщо фактична сплата відсотків за період здійснюється пізніше, аніж це передбачено п. 3.3, то відсотки нараховуються за підвищеною ставкою. Також, умовами кредитного договору визначено, зокрема у п. 6.1 договору №1010 від 22.06.2007 року, що при простроченні кінцевої дати сплати кредиту та відсотків, визначеної п. 2.3 цього договору, позичальник сплачує за кожен день прострочення пеню за ставкою 84% річних від суми простроченого платежу. При цьому, як убачається з матеріалів справи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.01.2011 року до даному кредитному договору стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 8016,36 грн. (а.с. 5). Однак, стягнута сума заборгованості відповідачем не погашена. Крім того, як встановлено судом та підтверджується наданим позивачем розрахунком, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконує, що призвело до того, що за період з 22 липня 2010 року по 02 грудня 2014 року утворилась заборгованість перед кредитною спілкою в розмірі 20039 грн. 68 коп., у тому числі: непогашені відсотки за кредитом - 8984 грн. 95 коп., пені - 11054 грн. 74 коп., що підтверджується наданим кредитною спілкою розрахунком суми заборгованості (а.с. 11-12). При цьому, остання сплата коштів за кредитним договором відповідачем проведена 29.09.2014 року. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст. 530 ЦК України)). Крім того, відповідно до приписів статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тобто, належне виконання зобов'язання є однією із підстав припинення зобов'язання, правоприпиняючим юридичним фактом. Згідно з роз'ясненнями, які викладені в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України. Таким чином, враховуючи наведені обставини та вимоги закону, суд вважає, що прийняття судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору, та не тягне за собою припинення договору, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Крім того, наявність судового рішення також не позбавляє кредитора права на отримання сум відповідно до положень статей 625, 1046, 1048 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору і не тягне за собою припинення зобов'язань за договором з дня набрання чинності судовим рішенням. При цьому, відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідач [PERSON] у визначені кредитним договором зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки не виконав й відповідно не надав суду доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, а також доказів щодо виконання судового рішення про стягнення з нього суми боргу за кредитним договором в повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по непогашеним відсоткам в розмірі 8984 грн. 95 коп., а також нарахованої пені за період з 1 грудня 2013 по 1 грудня 2014 року в розмірі 11054 грн. 74 коп., яка нарахована згідно умов кредитного договору, які у встановленому законом порядку не ос порені та не визнані недійсними, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому з відповідачів підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved