Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд стягнути з відповідача кошти за договором позики. Позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2012 року було укладено договір безпроцентної позики грошей, згідно умов якого позивач надала відповідачу кошти у сумі 1 031 250 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін до 10.12.2012 року включно. Позивач виконала умови вказаного договору позики та надала відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується нотаріально завіреною заявою [PERSON] від 16.11.20012 року. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору безпроцентної позики грошей від 16.11.2012 року, а саме: у зв"язку з порушенням строків повернення позики. Позивач в судове засідання не з'явилась, проте його представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення (а.с.29), подав до суду заяву про відкладення судового розгляду справи. Суд ухвалив, визнати неявку у судове засідання відповідача [PERSON] за відсутності поважних причин, оскільки суду не надано належних доказів, що наведені у його заяві. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. За огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2012 року було укладено договір безпроцентної позики грошей, згідно умов якого позивач надала відповідачу кошти у сумі 1 031 250 грн. 00 коп., а відповідач зобов'язувався повернути зазначені кошти у термін до 10.12.2012 року включно (а.с.6). Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується нотаріально завіреною заявою [PERSON] від 16.11.20012 року (а.с.7). Однак позичальник [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав, грошових коштів у передбачений строк не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору позики належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу грошові кошти станом на 04.08.2014 року у сумі 1 219 420 грн. 40 коп., яка складається з основного боргу у сумі 1 031 250 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 51 026 грн. 25 коп., індексу інфляції у сумі 137 144 грн. 20 коп. Позивачем надано суду розрахунок суми заборгованості який досліджено та перевірено судом. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на приписах закону, а обставини справи підтверджені належними та допустими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як вбачається з розрахункової квитанції від 04.08.2014 року [PERSON] сплатила за договором про надання правової допомоги від 15.05.2014 року адвокату [PERSON], 25000 грн. У той же час згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень, таким чином 40 відсотків від неї буде складати - 487 грн. 20 коп. У матеріалах справи відсутні докази погодинного розрахунку наданих адвокатом позивачеві правових послуг, тому суд вважає за можливе визначити участь особи, що надавала правову допомогу у загальній кількості у 6 годин, що включає в себе виготовлення позовної заяви, сплату судового збору у банку, подання позовної заяви через канцелярію суду, усунення недоліків позовної заяви, забезпечення участі у судовому засіданні 15.10.2014 року, подання заяви про розгляд справи у відсутність представника позива 09.12.2014 року тощо. Таким чином, витрати на правову допомогу мають складати 2923 грн. 20 коп., які розраховуються шляхом множення 6 годин участі адвоката у наданні правової допоги на 487 грн. 20 коп. (40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі). Зважаючи на викладене,

Outcome: approved