Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача про визнання додаткової угоди від 19 квітня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 20 січня 2009 року недійсною та скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (право оренди земельної ділянки) посилаючись на наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2016 року серія НАІ 170310, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] та успадкував земельну ділянку № [NUMBER] , площею 5,8304 гектарів, кадастровий номер : 3521980700:02:000:0225, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Богданівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-КР № 029475, виданного Богданівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області 25 липня 2001 року. 20 січня 2009 року між [PERSON] та ФОП - [PERSON] було укладено Договір оренди землі площею 5,83 га, строком на 10 років. Даний догорів оренди землі зареєстровано в Державному підприємстві «Центр Державного земельного кадастру» 04 червня 2009 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040937000019. [INFO] [PERSON] помер. Позивач стверджує, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі», в редакції станом на момент смерті [PERSON] , тобто на 2015 рік, та на момент вступу у спадщину спадкоємця [PERSON] , [INFO] , діяла норма відповідно до якої після зміни власника земельної ділянки Орендарю необхідно було переукласти договір оренди землі із новим власником земельної ділянки. Норма частини 4 статті 32, Закону України «Про оренду землі» в редакції: «Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), організація юридичної особи- орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі», вступила в дію тільки 20 вересня 2016 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли» від 20 вересня 2016 року № 1533-VIII, а право власності у нового володільця земельної ділянки загальною площею 5,8304 га, кадастровий номер: 3521980700:02:000:0225 - [PERSON] виникло 23 червня 2016 року році, коли ще ця норма Закону не діяла. 22 січня 2019 року [PERSON] на адресу Орендаря [PERSON] направлено заяву якою [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що він став спадкоємцем та власником земельної ділянки площею 5,8304 га, кадастровий номер 3521980700:02:000:0225 та по закінченню терміну дії договору не має наміру продовжувати його дію.31.01.2019 року даний лист отримано [PERSON] . Після закінчення договору оренди землі від 20 січня 2009 року, укладеного із колишнім власником земельної ділянки [PERSON] та Орендарем [PERSON] , новий власник земельної ділянки [PERSON] отримав від ФОП [PERSON] дві Додаткові угоди: 1.від 17 квітня 2019 року до Договору оренди земельної ділянки від 20 січня 2009 року в якій змінено орендодавця із колишнього власника земельної ділянки [PERSON] на нового власника [PERSON] ; 2.від 19 квітня 2019 року до Договору оренди земельної ділянки від 20 січня 2009 року в якій [PERSON] як орендодавець дає згоду на укладання вказаної додаткової угоди, а згідно пункту 3 вказаної додаткової угоди, пункт 8 договору оренди земельної ділянки від 20 січня 2009 року викладено в наступній редакції: «8. Договір укладено на 25 років і діє до 20.01.2034 року». Також додаткова угода від 19 квітня 2019 року до договору оренди земельної ділянки від 20 січня 2009 року яка надійшла на адресу [PERSON] вже була підписана начебто самим [PERSON] як орендодавцем. Позивач [PERSON] зазначає, що вище зазначені додаткові угоди не підписував, а підпис від його імені виконано іншою особою. Договір оренди земельної ділянки площею 5,8304 га кадастровий номер: 3521980700:02:000:0225 укладений між колишнім власником [PERSON] та ФОП- [PERSON] припинив свою дію 04.06.2019 року у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено. Після закінчення договору оренди землі, укладеного між колишнім власник земельної ділянки [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , на земельну ділянку площею 5,8304 га, кадастровий номер: 3521980700:02:000:0225 власником якої став [PERSON] , пропозицій щодо укладай договору оренди землі на вказану земельну ділянку на новий строк з Фізичної особи-підприємця [PERSON] позивачу не надходило. Позивач звертався 22.01.2019 року до відповідача із заявою якою [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що він став спадкоємцем та власником земельної ділянки площею 5,83 га, кадастровий номер: 3521980700:02:000:0225 та по закінченню терміну дії договору не має наміру продовжувати його дію. Будь-яких відповідей від відповідача на заяву позивача, відповідачем на адресу позивача направлено не було. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Позивачу стало відомо, що до договору оренди землі б/н від 20.01.2009 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , начебто 17.04.2019 року та 19.04.2019 року було укладено Додаткові угоди до договору оренди землі б/н від 20.01.2009 року, на земельну ділянку площею 5,8304 га, кадастровий номер: 3521980700:02:000:0225 строком дії до 20.01.2034 року. Державну реєстрацію додаткової угоди від 19.04.2019 року і договору оренди землі б/н від 20.01.2009 року, було здійснено приватна нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко Володимиром Олександровичем, про що свідчить рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46750610 від 07.05.2019 року. Позивач стверджує, що вказаної Додаткової угоди від 19.04.2019 року укладеної до Договору оренди землі від 20 січня 2009 року не було до моменту отримання її поштою від відповідача в 2019 році. Про укладення від імені Позивача Додаткової угоди від 19.04.2019 року до Договору оренди землі від 20 січня 2009 року Позивачу нічого не відомо, оскільки він її не підписував та не отримував від відповідача листа повідомлення про бажання поновити договір оренди земельної ділянки. Враховуючи викладене та перелічені норми чинного законодавства, у зв`язку із недотриманням ФОП [PERSON] вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою встановлені вимоги щодо надіслання листа- повідомлення про бажання поновити договір оренди землі та надіслання проекту додаткової угоди, враховуючи, що [PERSON] . Додаткова угоду від 19.04.2019 року до договору оренди землі б/н від 20.01.2009 року на земельну ділянку площею 5,8304 га, кадастровий номер: 3521980700:02:000:0225 не підписувалася, а значить і не укладалася, зі змістом Додаткової угоди від 19.04.2019 року [PERSON] ніхто не ознайомлював, враховуючи вимоги статей 203, 207, 215, 407, 638, 640 Цивільного кодексу України Додаткова угода від 13.12.2018 року до договору оренди землі б/н від 27.01.2009 року, на земельну ділянку площею 5,8304 га, кадастровий номер: 3521980700:02:000:0225 є недійсною. Позивач стверджує, що відповідач за договором оренди землі користується земельними ділянками площею 5,83 га право власності на яку не було зареєстровано у Державному земельному кадастрі та у Державному реєстрі речових прав, не було встановлено межі земельної ділянки в натурі, не було присвоєно кадастрового номера земельної ділянки як сформованої земельної ділянки згідно із документацією землеустрою. На думку позивача за договором оренди землі передавалися в оренду земельні частки (пай) в умовних кадастрових гектарах, місцезнаходження та межі цієї частки (паю) не були визначеними, тобто вони не є земельними ділянками, а тому при формуванні земельної ділянки та присвоєнні їй кадастрового номера підлягає укладенню новий договір оренди землі. Позивач вказує, що відповідачем здійснюються порушення щодо не сплачено земельного податку. В судовому засіданні сторона позивача позов підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити, представник зазначив, що додаткові угоди були підписані позивачем, але вони містили не заповнені графи. Сторона відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила посилаючись на раніше поданий відзив, з якого слідує наступне. 20 січня 2009 року між відповідачем та [PERSON] , було укладено договір оренди землі відповідно до якого в оренду була передана земельна ділянка площею 5,83 га, що розташована на території Богданівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Договір оренди був укладений на 10 років та зареєстрований в ДП «Центр ДЗК» 04.06.2009 року за № 040937000019. [INFO] [PERSON] помер, його спадкоємцем за заповітом є його син [PERSON] , який оформив свої спадкові права та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 23.06.2016 року. 19 квітня 2019 року між відповідачем та [PERSON] була укладена додаткова угода якою були внесені зміни до договору оренди землі від 20.01.2009 року в тому числі і щодо строку дії договору, зокрема, сторони домовились що договір оренди діє до 20.01.2034 року. Вказана додаткова угода була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.05.2019р. Умови додаткової угод від 19.04.2019 року з [PERSON] були узгоджені, зі змістом додаткової угоди він був ознайомлений особисто, про що в ній містяться його підпис виконаний власноручно. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами. Пунктом 36. Договору оренди землі передбачено можливість зміни умов договору яке здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. При укладенні вищевказаної додаткової угоди волевиявлення сторін було вільним, [PERSON] був ознайомлений з її умовами та погодився на них поставивши свій підпис особисто, будь яких заперечень на її укладення від нього не було а тому ніяких підстав для визнання її недійсною не має. Що стосується тверджень позивача про ніби то порушення відповідачем ст.ЗЗ ЗУ «Про оренду землі» то слід зазначити, що вказана стаття встановлює порядок поновлення договору оренди землі у разі його закінчення. В даному ж випадку спірною додатковою угодою вносилися зміни до діючого договору оренди, тому посилання позивача про ніби то порушення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» є безпідставними. З приводу доводів позивача про ніби то несплату орендної плати та земельного податку, то вказане не відповідає дійсності, орендна плата та земельний податок виплачуються у повному обсязі, проте дане питання не є предметом розгляду даної справи постільки позивачем оспорюється дійсність правочину. Безпідставними є доводи позивача про ніби то користування земельною ділянкою без встановлення її меж в натурі на місцевості та відсутнім кадастровим номером, вказане також не відповідає дійсності. Як зазначалося вище, договір оренди укладався з [PERSON] , його право власності на земельну ділянку посвідчувалося державним актом на право приватної власності на землю серії IV- КР № 029475. Даний державний акт містить відомості про місце розташування земельної ділянки, опис її меж та кадастровий номер. Таким чином в оренду передавалася не земельна частка (пай) в умовних кадастрових гектарах а конкретно визначена земельна ділянка яка перебувала у власності орендодавця. Крім того з [PERSON] спірна додаткова угода також укладалися на конкретно визначену земельну ділянку що підтверджується змістом самої угоди в якій зазначено місце розташування земельної ділянки, її площа та кадастровий номер. Третя особа - приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко В.О. в судове засідання не з`явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (чч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України). При здійсненні провадження у цій конкретній справі суд дає оцінку вимогам, запереченням, аргументам, поясненням та міркування щодо предмета спору виключно тим, що містяться у заявах по суті справи, а не тим підставам позову, що не відображені у ньому, а проголошені представником позивачки у вступному слові. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладення сторонами договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Судом установлено, що 20 січня 2009 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір оренди землі площею 5,83 га, що знаходиться на території Богданівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, зареєстрований у Державному підприємстві «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04 червня 2009 року за № 040937000029 (а.с.16-17). За змістом договору оренди землі від 20 січня 2009 року його укладено на строк десять років. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2016 року серія НАІ 170310, [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] та успадкував земельну ділянку № [NUMBER] , площею 5,8304 гектарів, кадастровий номер : 3521980700:02:000:0225, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Богданівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-КР № 029475, виданного Богданівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області 25 липня 2001 року (а.с. 21). 17.04.2019 року (додаткова угода про внесення змін до договору оренди землі) та 19.04.2019 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено додаткові угоди до договору оренди землі від 20 січня 2009 року. На підставі цих додаткових угод до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про інше речове право (право оренди земельної ділянки), індексний номер :46750610. Додаткові угоди підписані сторонами (а. с. 19, 20, 26-27). Цією додатковою угодою від 19 квітня 2019 року до договору оренди землі від 20.01.2009 року внесено зміни, зокрема щодо строку дії договору. Визначено, що договір укладено на двадцять п`ять років і він діє до 20 січня 2034 року. Отже, оскільки тепер договір оренди землі від 20 січня 2009 року не визнаний недійсним, а також не є нікчемним, відповідно з урахуванням вимог додаткової угоди від 19 квітня 2019 року його строк дії до 20 січня 2034 року. Тобто доводи позивача щодо неповернення земельної ділянки за закінчення строку дії договору є необґрунтованими. Вищезазначене також дає підстави дійти висновку, що між сторонами не укладався правочин щодо поновлення договору оренди землі з підстав, визначених ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідно посилання позивача на невідповідність цих вимог також є необґрунтованим. Вищезазначені доводи позивача не можуть бути підставами для визнання недійсним спірного правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Будь-яких належних та допустимих доказів у розумінні статей 76-78 ЦПК України про те, що [PERSON] не підписував спірну додаткову угоду від 19 квітня 2019 року матеріали справи не містять. Доводи про недійсність правочину з тих підстав, що частина його змісту відображає умови, що внесені рукописним способом є повністю необґрунтованими, оскільки законом не визначено для правочину вчинення його змісту виключно машинописним способом. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопад 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявок однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренд землі скріплюють його своїми підписами, що свідчить з підписаних ФОП [PERSON] та [PERSON] додаткових угод від 17.04.2019 року та 19.04.2019 року. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Так, при укладенні вищевказаної додаткової угоди волевиявлення сторін було вільним, [PERSON] був ознайомлений з її умовами та погодився на них поставивши свій підпис особисто, будь яких заперечень на її укладення від нього не було. В матеріалах справи є також, копія державного акта на право власності за нині покійним [PERSON] на земельну ділянку серії ІV-КР № 029475, що виданий 25 липня 2001 року на підставі рішення сесії Богданівської сільської ради від 12 липня 2001 року № 69. План меж земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки: 3521980700:02:000:0225 відображені у цьому правовстановлюючому документі (а. с. 48). Це повністю спростовує доводи позивача про те, що в оренду передавалась земельна частка (пай) із невизначеними межами, а також, що передана в оренду земельна ділянка стала об`єктом цивільного права у розумінні ч. 9 ст. 79-1 ЗК України виключно після внесення даних про неї до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрації у Державному земельного кадастрі. Не ґрунтуються на вимогах закону доводи щодо обов`язку сторін договору оренди землі укладати новий правочин у зв`язку із внесенням даних на об`єкт оренди до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрації у Державному земельному кадастрі. Визнання правочину недійсним та його розірвання не є тотожними способами захисту цивільних прав, відповідно підстави для розірвання договору не можуть бути підставами для визнання його недійсним. Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13 зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону то суд немає правових підстав для задоволення позову. Тобто обов`язком позивача при здійсненні провадження у справі за позовом про визнання правочину недійсним є доведення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів укладеним правочином, а не формальне посилання на порушення закону, у тому числі того, що не є підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на вказане, у ході судового розгляду, не знайшли підтвердження підстави на яких посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed