Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір без номера. За умовами договору позичальник одержав кредитні кошти у розмірі 5000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, який співпадає з строком дії картки. Внаслідок невиконання позичальником обов'язків за кредитним договором станом на 30 вересня 2013 року виникла заборгованість по договору у розмірі 9995 грн. 93 к., з яких: 4366.19 грн. - заборгованість за кредитом; 4677.55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 452.19 грн. - штраф(процентна складова). 15.10.2013 року у забезпечення виконання [PERSON] за кредитним договором від 24.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки у розмірі 2000 грн., у зв'язку з чим останні виступають солідарними відповідачами за пред'явленим позовом. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 24.09.2008 року без № у розмірі 7995 грн. 93 к., з відповідачів [PERSON] і [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 2000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив про невизнання позову, вказав, що у заяві позичальника підпис йому особисто не належить, він не підписував Умови і правила надання банківських послуг, тому договір б/н від 24.09.2008 року є нікчемним і зобов'язання по ньому не виникають. Підтвердив, що він дійсно мав картку у ПАТ КБ «Приватбанк» за [NUMBER], дата відкриття якої 16.07.2008 року, по якій проводив розрахунки з позивачем, що підтверджується чеками, доданими до позову. Також зазначив, що договір поруки від 15.10.2013 року був укладений після закінчення 24 місячного строку дії договору від 24.09.2008 року за зловмисною домовленістю між кредитором і поручителем, ним особисто не уповноважувалась інша особа на виконання зобов'язань по договору. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. Як встановлено судом, 24 вересня 2008 року сторони уклали кредитний договір без №, оформлений шляхом підписання позичальником відповідної заяви за № 1105010600069958724 (а. с. 9). За умовами цього договору, зазначеними у вказаній заяві позичальника позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 5000 грн. строком на 24 місяці, починаючи з 24.09.2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. У заяві позичальника зазначено як референс «SAND № 51000022746664", дата відкриття рахунку 16.07.2008 року, № виданої за заявою позичальника картки [NUMBER]. У квитанціях, наданих відповідачем як доказ про сплату коштів по іншому договору теж є посилка саме на цей референт, дату відкриття рахунку та номер картки. За такого, доводи позивача про те, що він договір від 24.09.2008 року не підписував, а сплачував кошти по договору від 16.07.2008 року є надуманими і такими, що не заслуговують уваги. Згідно з вимогами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В письмовій заяві позичальника №1105010600069958724 від 24.09.2008 року зазначено, що позичальник погоджується з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 203 ЦК України, чинним є правочин зміст якого не суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, особа, яка вчиняє правочин, має необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину є вільним і відповідає його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладена між сторонами угода не суперечить чинному законодавству. Окремого позову чи зустрічного позову про оспорювання укладеного сторонами кредитного договору відповідач не заявляв. Таким чином, відповідно до вимог закону, кредитний договір без № від 29 вересня 2008 року, укладений сторонами у простій письмовій формі правомірно. Із змісту договору вбачається, що підписання сторонами заяви позичальника є незаперечною і достатньою правовою підставою правомірного укладення ними вказаної кредитної угоди з дотриманням належної встановленої діючим законодавством письмової форми. Тому, підписання сторонами будь-яких інших документів на підтвердження цього не потребується. Доказів про те, що підпис у заяві позичальника [PERSON] не належить, суду не надано. Крім того, виходячи з положень ст. ст. 640, 1054, 1055 ЦК України, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди за всіма істотними умовами шляхом підписання письмового договору, формою якого в даному випадку є заява позичальника. При цьому підпис позичальника в такій заяві є свідченням згоди з умовами, які пропонує кредитодавець. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 жовтня 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 01/ДЗ (а.с.7). Відповідно до положень п. 1 зазначеного договору, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником [PERSON] всіх своїх обов'язків за кредитним договором; положення п. 2 договору зазначають, що розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежуються сумою 2000 грн.; п. 4 договору вказує на те, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, він та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Доводи відповідача [PERSON] про те, що договір поруки підписаний банком та поручителем [PERSON] внаслідок їх зловмисної домовленості, ним особисто не уповноважувалась інша особа на виконання зобов'язань по договору суд також не приймає до уваги, зважаючи на те, що окремого позову чи зустрічного про визнання договору поруки недійсним відповідачем не заявлялось. Крім того, як визначено у п. 20 Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, що виникають з кредитних відносин», з урахуванням статей 553-554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки. Поскільки відповідачем [PERSON] умови кредитного договору виконувались неналежним чином, виникла заборгованість, яка станом на 30 вересня 2013 року складає 9995 грн. 93 к., з яких: 4366.19 грн. - заборгованість за кредитом; 4677.55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф(фіксована частина), 452.19 грн. - штраф(процентна складова). Розмір заборгованості відповідачем не оспорювався. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 7995 грн. 93 к. та солідарного стягнення з обох відповідачів заборгованості за договором у розмірі 2000 грн. Позовні вимоги щодо стягнення витрат на юридичну допомогу не підлягають задоволенню, поскільки позивачем не надано підтвердження понесених витрат. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved