Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів, який на протязі розгляду справи неодноразово уточнювала та доповнювала, остаточно визначившись з позовними вимогами, подала 15.06.2016 року уточнюючу позовну заяву, в обґрунтування якої посилалася на те, що раніше домоволодіння №11 по вул. Осипенко в м.Бердянську Запорізької області, згідно довідки КПТІ м.Бердянська за станом на 22.05.2007 року, було зареєстроване по 1/8 частині за наступними особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі договору дарування від 19.05.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.1996 року після смерті [PERSON] Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2005 року по справі № 2«о»-236/2005 за заявою Управління комунальної власності Бердянської міської ради про визнання спадщини відумерлою і передачу її у комунальну власність вирішено визнати спадщину після смерті [PERSON], який помер 24.08.1964 року, [PERSON], який помер 03.01.1971 року, [PERSON], яка померла 16.05.1948 року, а саме 3/8 частини домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську відумерлою, та передати 3/8 частини вказаного домоволодіння у комунальну власність територіальної громади. На підставі рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 17.08.2006 року №473 правовстановлюючі документи на 3/8 частки домоволодіння №11 по вул. Осипенко в м.Бердянську Запорізької області, які належали [PERSON], [PERSON], [PERSON] були погашені, так як згідно з актом обстеження робочої групи, створеної розпорядженням міського голови від 12.01.2005 року №5-р, зазначені частини домоволодіння зруйновані і відновленню не підлягають. Однак рішенням Бердянського міськрайонного суду від 18.11.2013 року у справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Бердянської міської ради зазначене рішення виконкому від 17.08.2006 року №473 було визнане незаконним і скасоване. Разом з тим рішення Бердянського міськрайонного суду від 23 грудня 2005 року про визнання 3/8 часток домоволодіння відумерлою спадщиною та передачу їх у комунальну власність територіальній громаді м.Бердянська набрало чинності і не скасовано. Як раніше, так і сьогодні частки на згадане домоволодіння не складають одиницю, що прямо зафіксовано в технічному паспорті станом на 11.07.2008 року, так як жилий будинок «А» зруйнований. На думку позивача, [PERSON] було відомо про передачу 3/8 часток домоволодіння у комунальну власність, але вона у 2014 році почала діяти з метою отримання у свою власність 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко в м.Бердянську, подавши позов до суду. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2014 року по справі №2-833/07 за позовом [PERSON] до Бердянської міської ради про встановлення фактів родинних відносин і прийняття спадщини, визнання права власності було \~встановлено факт родинних відносин, а саме: рідних братів та сестер між [PERSON]\~ (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Встановлено факт родинних відносин, а саме двоюрідних онучки та баби між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON].\~\~\~\~\~Встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вигляді 5/8 часток житлового будинку №11 по\~\~\~\~вул. Осипенко у м. Бердянську.\~\~\~\~ Встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] у вигляді 6/8 часток житлового будинку №11 по вул. Осипенко у м. Бердянську та визнано за [PERSON] право власності на 6/8 часток житлового будинку №11 по вул. Осипенко у м. Бердянську. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно була здійснена реєстрація право власності [PERSON] на 6/8 часток вказаного домоволодіння. Незважаючи на те, що на час розгляду справи вона була співвласником вказаного домоволодіння, а 3/8 частки за рішенням суду передані в комунальну власність територіальній громаді м.Бердянська та їхні права були повязані із заявленим позовом, ані її, ані Бердянську міську раду до участі у справі залучено не було та порушили їхні права. Отримавши рішення суду від 08.05.2014 року [PERSON] помилково вважаючи, що їй належать як 1/8 частка отриманих у спадщину за заповітом, так і 6/8 часток, отриманих у власність за рішенням суду від 08.05.2014 року, [PERSON] дарує 7/8 часток домоволодіння [PERSON], (на даний час [PERSON] [PERSON]) за договором дарування від 11.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] На підставі договору дарування нотаріусом здійснено реєстрацію права власності [PERSON]К.Ю на 7/8 часток домоволодіння в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Одержавши у власність 7/8 часток домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську, [PERSON] ІКЮ почала притісняти її як співвласника одного житлового будинку та користувача земельної ділянки, намагається заволодіти частиною будівель, якими вона відкрито користується з 1999 року та здійснила благоустрій і ремонтні роботи. Окрім цього, [PERSON]К.Ю. намагається перерозподілити земельну ділянку, незважаючи на встановлений порядок користування, заявивши до неї позов про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до подарованих їй [PERSON] 7/8 часток домоволодіння. У зазначеній справі №310/9987/14-ц нею заявлений зустрічний позов до [PERSON]К.Ю. про перерозподіл часток у праві власності, приведення їх у відповідність до реальних, поділ домоволодіння. Вона неодноразово пропонувала [PERSON]К.Ю. за спільною заявою привести ідеальні частки до реальних в КПТІ, так як на час укладення договору дарування частки у праві власності на домоволодіння не складали одиницю. Окрім того, 3/8 частки домоволодіння, в тому числі жилі приміщення, давно були зруйновані з причин того, що власники [PERSON] не доглядали за будівлями: одні давно померли, інші проживали в інших містах. Тобто на час укладення договору дарування 7/ 8 часток між [PERSON] та [PERSON]К.Ю. 3/8 часток фактично не існувало. Окрім того, 3/8 часток вказаного домоволодіння рішенням Бердянського міськрайонного суду від 2005 року, яке не скасоване, визнані відумерлою спадщиною та передані у комунальну власність Бердянської міської ради. У звязку з вказаними обставинами її частка у праві власності на домоволодіння є значно більшою, ніж 1/8 частка. Оскільки добровільно перерахувати частки [PERSON]К.Ю. відмовилася, вона не мала виходу, як викласти фактичні обставини, що ні [PERSON], ні [PERSON] не є спадкоємцями після смерті усіх [PERSON], та подала апеляційну скаргу на рішення Бердянського міськрайонного суду від 08.05.2014 року. Апеляційний суд Запорізької області своїм рішенням від 23 липня 2015 року скасував рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.05.2014 року та ухвалив нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до Бердянської міської ради про встановлення фактів родинних відноси і прийняття спадщини, визнання права власності відмовив повністю. Рішення набрало чинності. Таким чином, [PERSON] не набула права власності на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул.Осипенко в м. Бердянську, правові підстави її права власності скасовані рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015року. Тобто, [PERSON]Ф безпідставно подарувала 6/8 часток вказаного домоволодіння громадянці [PERSON] [PERSON], так як вона не є їх власником. Окрім того, з цих же причин є безпідставними та незаконними рішення про державну реєстрацію та сама реєстрація права власності на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON]Ю.([PERSON] [PERSON]) на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко в м. Бердянську Запорізької обл., так як рішення Бердянського міськрайонного суду від 08 травня 2014року, яке було підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко у м. Бердянську скасовано, а договір дарування від 11.11.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] є незаконним, укладеним в результаті помилки зі сторони [PERSON], так як їй не належать 6/8 часток вказаного домоволодіння, які вона передала за цим договором дарування [PERSON]К.Ю. На даний час у неї відсутні підстави заявити позов про визнання недійсним договору дарування 6/8 часток домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м. Бердянську, укладеного між [PERSON] та [PERSON]К.Ю., з підстав укладення його в результаті обману зі сторони [PERSON], так як на час його укладення не було скасоване рішення Бердянського міськрайонного суду від 08.05.2014 року, згідно з яким за [PERSON] було визнано право власності на 6/8 часток домоволодіння. Тому вона ставить питання про визнання частково недійсним договору дарування тільки в частині передачі [PERSON]К.Ю. 6/8 часток домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м. Бердянську, так як 1/8 частина домоволодіння належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 1993 року, яке не оскаржується., та які [PERSON] мала можливість подарувати [PERSON]К.Ю. Згідно узагальнення Верховного Суду України практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 17листопада 2008 року, розділ 9 ч.1 правочин, вчинений в результаті помилки (ст..229ЦК України) відноситься до таких, що волевиявлення особи не відповідає волі сторони правочину, він є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009року , «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при визнанні недійсним правочину підлягає скасуванню реєстрація права власності . Під час підготовчих дій суду до слухання справи по суті було встановлено, що згідно Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно на сьогодення за [PERSON] зареєстровано 2/8 частки домоволодіння №11 по вул.. Осипенко у м. Бердянську. Реєстрація була здійснена 06 листопада 2007року, реєстровий номер 20920977, номер запису 4186 в книзі-53 . Підставою здійснення реєстрації права власності [PERSON] на 2/8 частини домоволодіння №11 по вул. Осипенко у м. Бердянську стало рішення суду від 31.05.2007року. Вище вказане рішення ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 03.02.2014 року по справі №2- 833/07 скасоване і постановлено нове рішення від 08 травня 2014 року, згідно з яким встановлено факт родинних відносин та факт прийняття спадщини і за [PERSON] визнано право власності на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко у м. Бердянську. Але рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року скасоване у повному обсязі рішення Бердянського міськрайонного суду від 08.05.2014 року та відмовлено [PERSON] в задоволенні позовних вимог про встановлення фактів родинних відносин та прийняття спадщини і у визнанні права власності, що свідчить про відсутність правових підстав як для існування реєстрації права власності як на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул.. Осипенко у м. Бердянську, так і на 2/8 частини домоволодіння, які на даний час зареєстровані за [PERSON] Вона ([PERSON]В.) не є стороною договору дарування, але являється заінтересованою особою, оскільки їй на праві приватної власності належить 1/8 частина вказаного домоволодіння №11 по вул. Осипенко у м. Бердянську, а за [PERSON]К.Ю. на даний час зареєстроване право власності на 7/8 часток цього домоволодіння, яка на сьогодення і в подальшому претендує і буде претендувати на володіння і користування 7/8 частками як домоволодіння, так і на 7/8 часток земельної ділянки з причин того, що реєстрація її права власності не скасована, що є порушенням прав позивача. Окрім того, у провадженні суду перебуває цивільна справа № 310/8897/14-ц за позовом [PERSON] до неї про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток у праві власності на домоволодіння, і позивачка просить виділити їй у користування 7/8 часток земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння. Так як право власності [PERSON] на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко у м. Бердянську ще не скасоване, то юридично вона не має підстав заперечувати проти її частки у праві на користування 7/8 частинами земельної ділянки, що є порушенням її прав та підставами для винесення неправосудного рішення. В разі винесення судом рішення при існуючих ідеальних частках у праві власності на домоволодіння, це узаконить право [PERSON] на 7/8 його частин як домоволодіння, так і земельної ділянки, що не буде відповідати ні закону, ні фактичним обставинам, а також буде порушувати її права, так як [PERSON]К.Ю. заявляє, що відбере у неї майже всю землю, при тому, що, на її думку і по закону, вона може претендувати тільки на іншу частину земельної ділянки ще й з причин того, що частки домоволодіння не складають одиницю у звязку з тим, що житловий будинок під літерою «А» з прибудовами зруйнований природними силами. По справі №310/9987/14-ц нею заявлено зустрічний позов до [PERSON]Ю про перерозподіл ідеальних часток у праві власності на домоволодіння №11 по вул..Осипенко, 11 у м. Бердянську, так як ідеальні частки не відповідають реальним і вимогам закону, а також вимоги про визнання права власності на частку домоволодіння за набувальною давністю, відповідачем є [PERSON] В позові вказано , що за [PERSON] зареєстровано право власності на 7/8 часток домоволодіння, що відповідає витягу з Єдиного реєстру прав на нерухоме майно, але не відповідає закону і фактичним обставинам, так як договір дарування, укладений між [PERSON] і [PERSON], згідно з яким [PERSON] передала у власність [PERSON] 7/8 часток домоволодіння (на її думку) є незаконним в його 6/8 частках. Провадження у справі зупинене до набрання законної сили рішенням у цій справі. Посилаючись на ст..203, 215, 229, 717,718 ЦК України, просила визнати частково недійсним договір дарування, укладений між [PERSON], в інтересах якої діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04 листопада 2014 року, та [PERSON] [PERSON] ([PERSON] згідно тексту договору дарування), серія та номер 2475, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON], в частині передачі в дар [PERSON] [PERSON] [PERSON] ([PERSON] - згідно тексту договору дарування) 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко в м. Бердянську Запорізької області; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності [PERSON] на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко в м. Бердянську Запорізької області, яка була вчинена Реєстраційною службою Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 30 липня 2014року, номер запису про право власності 6547542, реєстраційний номер обєкта 422077023104 на підставі рішення Бердянського міськрайоннго суду Запорізької області від 08.05.2014року; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] ( згідно інформації МВ УДМС України у Запорізькій області [PERSON]) на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко в м. Бердянську Запорізької області, вчинену 11.11.2014 року приватним нотаріусом [PERSON], Бердянський міський нотаріальний округ Запорізької області, номер запису про право власності 7637308, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 422077023104, яка була вчинена на підставі договору дарування від 11.11.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON] [PERSON]) і посвідченому приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], скасувати в Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності [PERSON] на 2/8 частки домоволодіння №11 по вул. Осипенко в м. Бердянську Запорізької області 06 листопада 2007року, номер запису про право власності 4186, реєстраційний номер майна 20920977 на підставі рішення суду від 31.05.2007 року. У судовому засіданні представники позивача за договором про надання юридичних послуг та за довіреністю [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги повністю відповідно до поданої уточнюючої позовної заяви, а адвокат [PERSON] доповіла по їх суті, виклавши обставини, зазначені в позові, та просила задовольнити повністю. Відповідач [PERSON]К.Ю., яка за нотаріальною довіреністю від 17.05.2013р. (а.с.149 т.1) також представляє інтереси іншого відповідача [PERSON], зявившись лише в попереднє судове засідання, призначене на 07.12.2015 року, яке було відкладене за її клопотанням через відсутність її представника на 11.12.2015 року, в наступні судові засідання не являлася жодного разу, надсилаючи до суду письмові заперечення на позовну заяву та уточнення і додатки до нього, або клопотання про відкладення розгляду справи для необхідності збирання нею іншої інформації та документів, які, на її думку, важливі для розгляду справи. Однак жодних інших письмових доказів, окрім тих, що долучені були до заперечення, поданого до суду 10.12.2015 року, суду так і не надала. В останній заяві від 05.08.2016 року відповідач [PERSON]К.Ю. знову просила суд розгляд справи відкласти у звязку з хворобою [PERSON] та розглядом касаційної скарги по справі №2«о»-236/05 у справі про передачу до комунальної власності частини домоволодіння, однак суд, радячись на місці, ухвалив відмовити в задоволенні цього клопотання, вислухавши думку представників позивача, оскільки доказів щодо хвороби [PERSON] не надано, сама [PERSON]К.Ю. є представником відповідача [PERSON], а остання прохала у заяві, щоб її інтереси в суді представляла саме [PERSON]К.Ю., а крім цього, було зясовано, що [PERSON] оскаржувалося в касаційному порядку не прийняте по суті рішення по справі, а ухвала апеляційного суду Запорізької області про відмову в прийнятті її апеляційної скарги з підстав того, що [PERSON] не є особою, яка має право на апеляційне оскарження, бо не надала доказів прийняття спадщини на 3/8 частини спірного домоволодіння після смерті [PERSON]. У своїх численних письмових запереченнях на позов відповідач [PERSON]К.Ю. посилалася на те, що [PERSON], на підставі договору дарування придбала у власність 1/8 частку у праві власності на домоволодіння по вул.. Осипенко, 11. На той момент на земельній ділянці було три житлові будинку (А, Б,В) згідно техпаспорту. З 1992 року [PERSON], успадкувавши 1/8 частку домоволодіння (будинки А,В) протягом багатьох років підтримувала їх житловий стан. Однак, скориставшись відсутністю [PERSON], [PERSON] зробила підпил перекриття даху будинку «А», що привело до його руйнування, а також літньої кухні «З», сараю з погрібом «Д», сараю «Г», вбиральні «Е», які належали [PERSON] На місці зруйнованих будівель [PERSON] збудувала самочинну будівлю «О», в якій на протязі багатьох років утримувала квартирантів. Наразі самочинні будівлі «О,Л,М,К» є напівзруйнованими. Вважає, що [PERSON] скоєно злочин проти власності з метою набуття частини земельної ділянки та домоволодіння. Скориставшись відсутністю [PERSON], [PERSON] самовільно зайняла будинок «Б» площею 80 кв.см., без дозволу [PERSON] самостійно поставила паркан, чим розділила земельну ділянку на власний розсуд та користується земельною ділянкою площею400 кв.м.. На даний момент [PERSON] користується будинком, отриманий в дар від [PERSON], площею 26 кв.м., та земельною ділянкою 100 кв.м. та має намір відновити будинок, який належав [PERSON] площею 50 кв.м., зруйнований позивачем. Вона повністю відновила будинок «В»: поставила нову покрівлю, відновила стіни, вікна, провела електропостачання, газ, вичистила сміття від зруйнованого будинку. Вона не знала і не могла знати про відсутність своїх прав на 7/8 часток майна по вул.. Осипенко в м.Бердянську, оскільки договір дарування був оформлений без порушень процедури., а апеляційним судом Запорізької області не були доведені факти незаконності цього договору дарування. Хоча суд і зробив акценти на порушення прав [PERSON], тільки не доведено, які права [PERSON] були порушені. Апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, що згодом спричинило ряд істотних порушень у справі за позовом [PERSON]Ф про встановлення факту родинних відносин, прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Просила суд захистити її право власності на 7/8 часток спірного домоволодіння та залишити їй їх у власності. Представник відповідача виконавчого комітету Бердянської міської ради, який також є і представником третьої особи територіальної громади м.Бердянська в особі Бердянської міської ради, в судове засідання не зявився, надіслав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Приватний нотаріус [PERSON] також не зявилася до суду, надіслала письмові заперечення на позов та лист про розгляд справи за її відсутності з урахуванням поданих раніше письмових заперечень. У своїх запереченнях (а.с.35 т.2) послалася на те, що нею був посвідчений договір дарування 7/8 часток житлового будинку №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську 11 листопада 2014 року за реєстровим №2475. При підготовці документів та посвідченні договору у неї не виникло ніяких питань, а саме: право власності на власників будинку було зареєстровано та розділ на обєкт нерухомого майна був відкритий реєстраційною службою в ДРРП на нерухоме майно, правовстановлюючі документи були надані: свідоцтво про право на спадщину від 13.08.1993р. та рішення суду від 08.05.2014 року. При посвідченні договору нею були виконані всі вимоги, передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Закону України «Про нотаріат», Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» тощо. Підстав вважати, що якісь реєстрації в реєстрі є недійсними чи будь-яких інших підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у неї не було. Вважає, що у даній категорії справ нотаріус не може бути відповідачем у спорах, що виникають із цивільних правовідносин, і вона повинна була залучена до участі у справі в якості третьої особи, а не відповідача. Щодо виконання нею функцій як реєстратора, то вона виконала перехід права власності від дарувальника до обдарованої, оскільки розділ на обєкт нерухомості був відкритий та право власності дарувальника було зареєстровано реєстраційною службою. Вважає, що вона не є належним відповідачем у справі, тому просила у задоволенні позовних вимог стосовно неї відмовити. Заслухавши представників позивача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини: позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 19 травня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], (реєстровий №1-723) на праві спільної часткової власності належить 1/8 частка домоволодіння №11 по вул. Осипенко в м.Бердянську Запорізької області, як вбачається з копії згаданого договору (а.с.29 т.1). Відповідачу [PERSON] на час отримання позивачем у власність вказаної частки домоволодіння також належала 1/8 частка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 1996 року, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №3-2005. Як вбачається з копії паспорту [PERSON] (а.с.217 т.1) та копії згаданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.08.1996р. (а.с.196 т.1), вона постійно проживала і була зареєстрованою в [INFO] ще з жовтня 1964 року. Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок по вул. Осипенко, 11 в м.Бердянську, виготовленого станом на 29.04.1999 року (а.с.36 т.1), та копії довідки Бердянського комунального підприємства з технічної інвентаризації №342 від 23 липня 2003 року (а.с.39 т.1), домоволодіння №11 по вул. Осипенко в м.Бердянську зареєстровано за : 1/8 ч. [PERSON], 1/8 ч. [PERSON], 1/8 ч. [PERSON], 1/8 ч. [PERSON], 1/8 ч. [PERSON], 1/8 ч. [PERSON] на підставі свідоцтва про денаціоналізацію від 15.03.1926 року; 1/8 ч. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Бердянською держнотконторою від 13.08.1996р, р.№3-2005; 1/8 ч. [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу від 19.05.1999р., р.№1-723. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по справі №2«о»-236/2005 (а.с.14 т.1) за заявою Управління комунальної власності Бердянської міської ради про визнання спадщини відумерлою і передачу її у комунальну власність визнано спадщину після смерті [PERSON], який помер 24.08.1964 року, [PERSON], який помер 03.01.1971 року, [PERSON], яка померла 16.05.1948 року, а саме 3/8 частини домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську відумерлою, та передано 3/8 частини вказаного домоволодіння у комунальну власність територіальної громади м.Бердянська, що підтверджується його копією). Рішення набрало законної сили 03.01.2006 року та є чинним на теперішній день. На підставі рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 17.08.2006 року №473 правовстановлюючі документи на 3/8 частки домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську Запорізької області, які належали [PERSON], [PERSON], [PERSON], були погашені, так як згідно з актом обстеження робочої групи, створеної розпорядженням міського голови від 12.01.2005 року №5-р, зазначені частини домоволодіння зруйновані і відновленню не підлягають (як встановлено в судовому засіданні та підтверджено технічною документацією, - це будинок літ. «А»). Однак рішенням Бердянського міськрайонного суду від 18.11.2013 року у цивільній справі №310/3875/13, оглянутої в судовому засіданні, за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Бердянської міської ради зазначене рішення виконкому від 17.08.2006 року №473 було визнано незаконним і скасоване. Разом з тим рішення Бердянського міськрайонного суду від 23 грудня 2005 року про визнання 3/8 часток домоволодіння відумерлою спадщиною та передачу їх у комунальну власність територіальній громаді м.Бердянська на теперішній час є чинним. Проте раніше, як було зясовано в судовому засіданні, зокрема, з оглянутих матеріалів цивільної справи №2-833/07, ще у жовтні 2006 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади м.Бердянська в особі Бердянської міської ради, третя особа Бердянська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який згодом змінила, подавши уточнюючу позовну заяву про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, за наслідком розгляду якої судом прийнято рішення від 31.05.2007 року про встановлення факту родинних відносин рідних брата та сестри між [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], у вигляді 1/8 ч. домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську, встановлено факт родинних відноси двоюрідних онучки та баби між [PERSON] та [PERSON], встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 04.04.1994р., у вигляді 2/8 ч. цього домоволодіння та визнано за [PERSON] право власності на 2/8 ч. домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську в порядку спадкування за законом. Однак вказане заочне рішення суду від 31.05.2007 року було скасовано за заявою Бердянської міського ради про його перегляд та 08 травня 2014 року після неодноразового його уточнення постановлено нове рішення за позовом [PERSON], яким встановлено факт родинних відносин, а саме: рідних братів та сестер між [PERSON]\~\~(до шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. \~Встановлено факт родинних відносин, а саме двоюрідних онучки та баби між [PERSON] та [PERSON](до шлюбу [PERSON]) [PERSON].\~\~Встановлено факт прийняття спадщини [PERSON](до шлюбу [PERSON]) [PERSON] після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у вигляді 5/8 часток житлового будинку №11 по\~вул. Осипенко у м. Бердянську.\~\~ Встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] у вигляді 6/8 часток житлового будинку №11 по вул. Осипенко у м. Бердянську.\~\~\~\~\~\~Визнано за [PERSON] право власності на 6/8 часток житлового будинку №11по вул. Осипенко у м. Бердянську. Далі відповідач [PERSON], зареєструвавши право власності на 7/8 часток домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську Запорізької області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності згідно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14880668 від 02.08.2014 року, як вбачається з копії [PERSON] ( а.с.200 т.1), за договором дарування від 11 листопада 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2475, подарувала 7/8 часток цього домоволодіння [PERSON] (зараз після зміни імені [PERSON]). Як вбачається з копії оскаржуваного договору дарувальника, від імені дарувальника діяла її представник за довіреністю [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні та таке вбачається з наданої копії, за апеляційною скаргою [PERSON], апеляційний суд Запорізької області своїм рішенням від 23 липня 2015 року скасував рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 травня 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову\~\~ [PERSON] до Бердянської міської ради про встановлення фактів родинних відносин і прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування відмовив повністю повністю, пославшись у рішенні на те, що, визнаючи за [PERSON] право власності в порядку спадкування, у тому числі на 3/8 частин домоволодіння, що раніше належали [PERSON], який помер 24.08.1964 року, [PERSON], який помер 03.01.1971 року, [PERSON], яка померла 16.05.1948 року, суд не врахував, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2005 року, яке набрало чинності 03.01.2006 року, вказані частки домоволодіння були визнані відумерлою спадщиною та передані у власність територіальної громади м. Бердянська. Крім цього апеляційною інстанцією встановлено, що [PERSON] за ступенем споріднення із [PERSON] до кола спадкоємців за законом, визначеним ст.ст. 529- 532 ЦК УРСР, на час смерті [PERSON] не відносилась, а тому заявлені нею вимоги про визнання за нею права власності в порядку спадкування на спадкове майно після смерті двоюрідної баби, померлої у 1994 році, є безпідставними. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з позову, позивач [PERSON], заявляючи вимоги до [PERSON] та [PERSON]К.Ю. про визнання частково недійсним договору дарування від 11.11.2014 року, а саме в частині дарування 6/8 часток спірного домоволодіння, в його обґрунтування посилалася як на встановлені судом фактичні обставини, так і рішення апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року та у звязку з цим порушення її прав, оскільки наразі в провадженні Бердянського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №310/9987/14-ц за позовом [PERSON] до неї про визначення порядку користування земельною ділянкою, виділ і передання майна в натурі, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] .І.Ю. про перерозподіл часток між співвласниками домоволодіння, поділ домоволодіння, визнання права власності на окреме домоволодіння, розгляд якої зупинено до набрання законної сили рішенням у цій справі. Як раніше, так і на час укладення договору дарування 7/8часток домоволодіння, домоволодіння не складало одиниці, бо 3/8 частки з них фактично не існувало у звязку із руйнуванням будинку «А». Окрім того, 3/8 часток вказаного домоволодіння рішенням Бердянського міськрайонного суду від 2005 року, яке не скасоване до теперішнього часу, визнані відумерлими і передані у комунальну власність Бердянської міської ради. У звязку з цим її реальна частка у праві власності на домоволодіння не відповідає ідеальній 1/8 частці та є більшою. [PERSON] у звязку з цим не набула право власності на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул..Осипенко в м. Бердянську, правові підстави її права власності скасовані рішенням апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року. Тобто, вона безпідставно подарувала 6/8 часток вказаного домоволодіння [PERSON], так як вона не є їх власником. Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог, дотримання строків звернення до суду за захистом порушених прав тощо. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Крім того, як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, з урахуванням того, що позивач не була стороною спірного договору дарування, необхідне встановлення порушення її прав або законних інтересів. Згідно ч.2 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє, або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Відповідно до ст.217ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Частиною 1 ст.229 ЦК України визначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частина 2 ст.229ЦК України вказує на наступне: істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або неможливість використання. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.. Згідно ч.1 ст..236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. На переконання суду, в даному випадку cкасування рішення у цивільній справі №2-833/07, відповідно до якого за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 6/8 часток спірного домоволодіння, якими вона разом із належною їй 1/8 часткою, яка перебувала у її власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, передала у власність відповідачу [PERSON]К.Ю. за договором дарування, прямо впливає на законність укладеного [PERSON] договору дарування від 11 листопада 2014 року, оскільки вона не належить, до кола спадкоємців за законом родини [PERSON], а тому не могла набути у власність частку домоволодіння в порядку спадкування і, відповідно, не мала права розпоряджатися цією часткою нерухомого майна, помиляючись в наявності у неї такого права в момент укладення договору. До того ж, як зазначалося судом вище, 3/8 частки у праві власності на домоволодіння на момент ухвалення судом рішення від 08.05.2014 року та наступного укладення між [PERSON] в особі її представника [PERSON] та [PERSON] спірного договору дарування вже перебувала у власності територіальної громади м.Бердянська, передані їй як відумерла спадщина, а тому також не могла відчужуватися згідно цього договору, що оспорюється позивачем. Незважаючи на те, що [PERSON] не є стороною договору дарування від 11.11.2014 року, вказаним правочином, на думку суду, порушуються її майнові права та інтереси як співвласника цього домоволодіння, передбачені ст.358 ЦК України щодо порядку володіння і користування майном, що є спільною частковою власністю, враховуючи те, що 1/8 частка у праві спільної часткової власності належить їй за договором дарування від 19.05.1999 року. До того ж судом встановлено, що, починаючи з травня 1999 року вона відкрито користується житловим будинком «Б» і житловими приміщеннями «Б1, б, б1, б2», та в іншій справі ставить питання про перерозподіл часток та визнання за нею права власності на домоволодіння за набувальною давністю, про що, до речі, вказувала у своїх запереченнях і відповідач [PERSON]К.Ю., зазначаючи, що в користуванні [PERSON] з 1996 року знаходилися два будинки під літерами «В» та «А», останній з яких, на її переконання, був зруйнований [PERSON] у 2005 році, яка з 1999 року володіла будинком «Б» площею 80 кв.м. та земельною ділянкою площею 400 кв.м. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання частково недійсним договору дарування, а саме, в частині передачі [PERSON] в дар [PERSON]К.Ю. ([PERSON] згідно тексту договору дарування) 6/8 часток домоволодіння №11, що знаходяться в м.Бердянську Запорізької області по вулиці Осипенко, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, як вбачається з позову, позивачем також ставляться питання щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності [PERSON] на 6/8 часток домоволодіння №11 по вул.. Осипенко в м.Бердянську, вчинену реєстраційною службою Бердянського МРУЮ 30.07.2014 року, права власності [PERSON]К.Ю. на 6/8 часток цього домоволодіння, вчинену приватним нотаріусом [PERSON] 11.11.2014р., а також в Реєстрі прав власності на нерухоме майно реєстрацію права власності [PERSON] на 2/8 частки цього домоволодіння від 06.11.2007 року, вчинену на підставі рішення суду від 31.05.2007 року. Втім позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають, враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 2 частини другої цього Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із статтею 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ст.ст.26, 27 Закону державна реєстрація проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, зазначеним Законом передбачено скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно і таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. За розясненнями, що викладені у п.п. 8,10 постанови Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відмова у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, що здійснюють таку реєстрацію. Рішення суду про задоволення позову про недійсність правочину є підставою для скасування попередньої реєстрації. Тому наявність судового рішення про визнання частково недійсним укладеного відповідачами [PERSON] та [PERSON] договору дарування є підставою для здійснення відповідної державної реєстрації для скасування державної реєстрації прав. Тобто, заявлені [PERSON] вимоги щодо скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, не узгоджуються з положеннями Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім цього, останній запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 422077023104 внесений державним реєстратором до Реєстру щодо реєстрації права власності за [PERSON]К.Ю. на 7/8 часток спірного домоволодіння, оскільки приватним нотаріусом [PERSON] як державним реєстратором при посвідченні договору дарування шляхом доступу до Реєстру зроблено перехід права власності на майно, яке раніше було зареєстроване за [PERSON], тому попередні записи в Реєстрах щодо реєстрації права власності за [PERSON] спочатку на 2/8 частки, а потім на 7/8 частки (з відкриттям розділу) для позивача не мають жодних правових наслідків та не порушують її прав. А тому, відповідно, й позовні вимоги до відповідачів- виконавчого комітету Бердянської міської ради та приватного нотаріуса [PERSON] є такими, що задоволенню не підлягають за їх безпідставністю. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, лише в частині визнання частково недійсним договору дарування, в решті позову вимоги задоволенню не підлягають. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON]К.Ю. на користь позивача підлягає стягненню суму судового збору в розмірі по 243,60 грн., а всього 487,20 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за вимогу немайнового характеру щодо визнання частково недійсним договору дарування. На підставі викладеного,

Outcome: partial