Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

У лютому 2015 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до його повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.12.2009 р. який розірваний за рішенням суду від 28.10.2014 р. У шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO] р.н., після розлучення дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. За півтора року до розлучення і після розірвання шлюбу відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, участі у вихованні дитини не приймає. Відповідач офіційно не працевлаштований, займається будівельними роботами на приватних будівництвах, інших неповнолітніх дітей не має. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. На адресу суду позивач направила заяву відповідно до якої зменшила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення повноліття , а розгляд справи проводити в її відсутність, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] для розгляду справи в судове засідання не з'явивсь. Про час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, причина неявки до суду невідома, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, заперечень не подавав. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі відповідача та вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, враховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах позовних вимог, приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що сторони, позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 28.10.2014 р. ( а.с. 2). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] ( а.с.4). Актом депутата Коростишівської міської ради № 70 від 28.01.2015 р. підтверджено, що на утриманні [PERSON] знаходиться син [PERSON] Батько дитини [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає ( а.с. 5). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дитини є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не має стабільного доходу, що дає підстави суду присудити аліменти в твердій грошовій сумі. Суд враховує, те, що позивач здійснює догляд за дитиною, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач за віком є працездатним, інвалідом не являється, законом на відповідача покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, про те відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно , що ставить позивача, з якою проживає дитина, в скрутне матеріальне становище. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість визначення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Суд вважає, що саме цей розмір аліментів на дитину відповідає вимогам виваженості та справедливості, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 пункту 3 статті 5 Закону України від 08.07.2011 року „Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з відповідача в дохід держави . В зв'язку з вищенаведеним підлягають стягненню з відповідача на користь держави 243 гривень 60 коп. судового збору, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду підлягає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову з 04.02.2015 р. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають до задоволення з вищевикладених підстав.

Outcome: approved