Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить зобов'язати Дніпровську районну у м. Києві державну адміністрацію видати їй ордер на займану нею квартиру [ADDRESS], м. Києва. Обґрунтовуючи свої вимоги, [PERSON] зазначила, що у 1993 році на підставі спільного рішення керівництва та профспілкового комітету ПСГ «Рибне», де позивач працювала, їй було надано у користування квартиру [ADDRESS], проте ордер на квартиру не видавався. З 11.02.1994 року позивач зареєстрована за вказаною адресою, сумлінно, вчасно та в повному обсязі сплачує комунальні платежі. Для оформлення приватизації а також для укладання договорів найму по вказаній квартирі необхідний ордер у видачі якого позивачу відмовлено з причин відсутності в архівному відділі Деснянського району документів про надання жилої площі позивачу. Київською міською державною адміністрацією надано додаткове доручення Дніпровській районній в м. Києві Державній адміністрації надати допомогу в отриманні ордерів мешканцями селище Рибне, проте, відповідачем було відмовлено позивачу у видачі ордеру на займане нею житло, оскільки ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення, що змушує її звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2016 року, в якості третіх осіб до участі у справі залучено [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні з огляду на те, що відсутні документи на підставі яких позивач разом із сім'єю була заселена у житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. Крім того, за нормою ст. 58 ЖК УРСР ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення. Також представник відповідача суду пояснила, що будинок по [ADDRESS] тільки з 13.02.2015 року за актом приймання - передачі передано на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» і з цього часу відноситься до відання Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації. За таких обставин, на момент звернення позивача, у відповідача були відсутні правові підстави для видачі [PERSON] ордеру на вказане житлове приміщення. Треті особи у судове засіданні не з»явились, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS], в м. Києві з 1994 року. Разом із позивачем в квартирі зареєстровані: з 1994 року її син - [PERSON], [INFO] та з 2004 року її колишній чоловік - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою форми № 3 виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу № 62» від 17.02.2016 року № 622. За даними трудової книжки, позивач в період з 28.04.1981 року по 25.08.1982 року перебувала на посаді сторожа на прохідній у Підсобному господарстві «Рибне, а в період з 11.05.1987 року по 07.11.1987 року - на посаді робітника столової у даному підприємстві. (а.с.10-11). Як убачається із матеріалів справи, будинок [ADDRESS] станом на 1993 рік був підвідомчий ПСГ «Рибне», після чого відносився до сфери управління Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, а на теперішній час - відноситься до сфери управління відповідача та переданий на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», вказані обставини також не заперечується представниками сторін. Документи про надання жилої площі позивачу у будинку [ADDRESS] в архівному відділі Деснянського району та в матеріалах особової справи позивача відсутні. Починаючи з 2012 року, мешканці будинку [ADDRESS], зокрема позивач [PERSON], неодноразово звертались з колективними зверненнями до Дніпровської районної у м. Києві Державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації, щодо сприяння у вирішенні питання отримання ордеру на займане жиле приміщення. Відповідями Виконавчого органу Київської міської ради від 13.06.2012 року за № 002-2163, Дніпровської районної в м. Києві Державної адміністрації від 04.06.2015 року за № 103-103/ОПГКО-477-4358, позивачу було відмовлено у видачі ордеру на займане нею житло, з причин відсутності документів на підставі яких позивач разом із сім»єю була заселена у житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], м. Київ, а також посилаючись на норму ст. 58 ЖК УРСР, за якою ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення. Згідно зі ст. 52 ЖК Української РСР, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщенн я. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР. При тому, що відповідач зазначає про відсутність документу на вселення позивача у займане житло, як правової підстави зайняття [PERSON] разом із сім»єю квартири [ADDRESS], м. Київ, спору щодо законності користування [PERSON] та членами її сім»ї (колишніми членами сім»ї наймача) даною квартирою не має. Реєстрація позивача і третіх осіб з 11.02.1994 року ніким не оскаржувалась та у встановленому законом порядку не була скасована або визнана незаконною. Питання виселення позивача також не ставиться і не було предметом розгляду в суді. Факт постійного користування [PERSON] [PERSON], [PERSON] квартирою [ADDRESS] визнається сторонами, як і перебування позивача і членів її сім»ї на квартирному обліку у Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації з 1993 року. Відповідно до п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20.10.2011 року «Рисовській проти України», принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються. За таких обставин, вбачається, що є неприпустимим позбавлення позивача реалізувати право на приватизацію квартири, лише з тієї підстави, що в архівному відділі Деснянського району не збереглись документи про надання житлового приміщення - квартири [ADDRESS], м. Київ позивачу, в якій вона зареєстрована з 1994 року та проживає понад двадцять років, сплачує рахунки на оплату комунальних послуг. З урахуванням вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивач не може відповідати за помилки органу місцевого самоврядування, а відтак її не може бути позбавлено законного права на приватизацію. Таким чином, викладене вище свідчить про те, що позивач заселилася в спірну квартиру не самовільно, а саме за спільним рішення керівництва та профспілкового комітету ПСГ «Рибне», отримала ключі від спірної квартири, з їх згоди була заселена та постійно зареєстрована у спірному житлі; зі згоди відповідача надавалися і надаються квитанції на сплату за житло та комунальні послуги, заборгованість по яким у позивача відсутня. Тобто, самоправного зайняття спірної квартири позивачем і членами її сім»ї не встановлено, це відбулося згідно діючих на той час рішень, документів та дій відповідних органів. Позивач разом із сином була постійно зареєстрована в спірній квартирі з 1994 року, після чого, з 2004 року в квартирі був постійно зареєстрований також член сім»ї наймача - [PERSON] Окрім спірної квартири сім"я позивача не має іншого житла. Всі викладені факти свідчать про те, що [PERSON] була заселена, а в подальшому і зареєстрована разом із сином - [PERSON] та чоловіком - [PERSON] на відповідній правовій підставі. Постійна реєстрація позивача в спірній квартирі не скасована, а її постійне проживання в даній квартирі з 1993 року є свідченням того, що вона відкрито та добросовісно на законних підставах користується житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з 1993 року. Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Як убачається із матеріалів справи [PERSON], являється колишнім чоловіком наймача квартири [ADDRESS], м. Київ, проте враховуючи що він продовжує проживати в займаному жилому приміщенні, в силу положень ст. 64 ЖК Української РСР, він має такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Статтями 58, 61 ЖК Української РСР передбачено, що ордер є підставою для вселення в надане жиле приміщення, він видається на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: approved