Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулось в суд із позовом до [PERSON], третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області про стягнення надміру нарахованої щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І або ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду врозмірі 4958,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 09.12.2013року [PERSON] була призначена щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом І або ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним з 01.10.2013року по 30.11.2013р. - 1147грн., з 01.12.2013р. по 30.09.2014р. - 1218грн. При призначенні допомоги відповідач була попереджена про відмову в призначенні або припиненні виплати призначеної допомоги та про повернення надміру нарахованих коштів у разі подання недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім"ї. Після проведеної перевірки встановлено, що [PERSON] перебувала за межами України та не здійснювала догляд за своєю сестрою - [PERSON],[INFO] народження та відповідно не мала права на отримання зазаченої вище допомоги. Сума надміру виплаченої допомоги склала за період з 09.04.2014року по 16 вересня 2014року включно - 6011,70грн., однак відповідач добровільно кошти не повернула, чим заподіяла шкоду державним інтересам та завдала збитки на суму 6011,70грн. Представник позивача подав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити позов та розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву в якій просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю, оскільки за час її відсутності за її сестрою доглядала мама, вони їздить за кордон для того, щоб заробити кошти на лікування сестри. Позивачем не доведено факту неналежного виконання нею своїх обов»язків опікуна, а також просила справу розглядати у її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Рішенням Тернопільського міського суду від 30.04.1999року [PERSON],[INFO] визнано недієздатною . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31.03.2006року опікуном [PERSON],[INFO] народження призначено [PERSON]. Рішенням Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 09.12.2013року [PERSON] була призначена щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом І або ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним з 01.10.2013року по 30.11.2013р. - 1147грн., з 01.12.2013р. по 30.09.2014р. - 1218грн. Проведеною Державною фінінспекцією в Тернопільській області ревізією встановлено, що [PERSON] перебувала за межами України та не здійснювала догляд за своєю сестрою - [PERSON],[INFO] народження та відповідно не мала права на отримання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І або ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею. Після чого надання такої допомоги їй було припинено та був проведений перерахунок. Сума надміру нарахованої та виплаченої щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І або ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за період з 09 квітня 2014 року по 16 вересня 2014 року включно склала - 6011,70грн. Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради направлено [PERSON] повідомлення за вих.№2290/13.8 від 25.06.2015року про повернення переплати грошової допомоги в розмірі 6011,70 грн., однак до цього часу добровільно кошти не повернуті. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги необґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п.13-1 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І або ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого Постановою КМУ України від 02.08.2000р. №1192 зазначається, що якщовнаслідок зловживань з боку громадян (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на призначення і виплату допомоги на догляд тощо) були надміру виплачені суми допомоги, органи соціального захисту населення здійснюють такі заходи: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану особи; повідомляють одержувача допомоги про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі прийняття рішення про врахування надміру виплачених коштів при виплаті допомоги на догляд у наступні періоди провадять щомісячні відрахування у розмірі не більш як 20 відсотків призначеної допомоги; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Таким чином, суд приходить до переконання, що позов є безпідставним та до задоволення не підлягає, з огляду на те, що попри те, що відповідач перебувала деякий час за межами України, це не може бути підставою для стягнення з неї надміру нарахованої щомісячної грошової допомоги, оскільки позивачем не доведено того факту, що підопічна відповідача перебувала без належного догляду ( як вказує [PERSON] у заяві, за період її відсутності за сестрою [PERSON] доглядала мама). На підставі ст.88 ЦПК України, з огляду на те, що рішення ухвалено не на користь позивача , судові витрати йому не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed