Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON], на її користь борг за договором позики від 3 грудня 2012 року в сумі 3 600 доларів США, що еквівалентно 28 774 грн., 80 коп., проценти за користування позикою в сумі 1 778 грн. 11 коп. та 3 % річних за прострочення повернення позики в сумі 243 грн. 60 коп.; стягнуто з [PERSON], на її користь борг за договором позики від 3 січня 2013 року в сумі 10 тис. доларів США, що еквівалентно 79 930 грн, проценти за користування позикою в сумі 440 доларів США, що еквівалентно 3 516 грн 92 коп. та 3 % річних за прострочення повернення позики в сумі 656 грн. 95 коп., а також судові витрати по справі. 9 вересня 2015 року відповідач сплатив суму боргу, згідно із офіційним курсом валют Національного банку України станом на 11 грудня 2013 року. Посилаючись на те, що на час виконання зобов'язання курс долара змінився, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь 243 399 грн. 20 коп. завданих збитків, а також судові витрати по справі. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що неналежне виконання [PERSON], рішення суду щодо повернення стягнутих коштів не може бути підставою для стягнення з нього збитків. Збитками не може вважатись зміна офіційного курсу гривні щодо долара США. Також зазначила, що рішенням суду було стягнуто грошові кошти в іноземній валюті, що і було виконано відповідачем. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом досліджено докази, наявні в матеріалах цивільної справи: -Копії розписок [PERSON], від 03.12.2012 року та 03.01.2013 року (на а.с. 7-8), відповідно до яких [PERSON] отримав від [PERSON], згідно розписки від 03.12.2012 року - 3 600 дол. США, які зобов'язався повернути до 30.06.2013 та згідно розписки від 03.01.2013 року - 10 000 дол. США, які зобов'язався повернути протягом 6 місяців одночасно із виплатою процентів від суми позики в розмірі 440 дол. США -Копія рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2013 року у справі № 127/24696/13-ц (на а.с. 9-11), відповідно до якого з [PERSON], на користь [PERSON]М ., стягнуто борг за договором позики від 03.12.2012 року в сумі 3600,00 доларів США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 11.12.2013 року, 28774,80 гривням, проценти за користування позикою в сумі 1778,11 гривень та три проценти річних за прострочення повернення позики в сумі 243,60 гривні. Стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON]М ., борг за договором позики від 03.01.2013 року в сумі 10000,00 доларів США, що еквівалентно, згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 11.12.2013 року, 79930,00 гривням, проценти за користування позикою в сумі 440,00 доларів США, еквівалентно, згідно офіційного курсу валют НБУ станом на 11.12.2013 року, 3516,92 гривням та три проценти річних за прострочення повернення позики в сумі 656,95 гривень. А також стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON]М ., судовий збір в сумі 1149,00 гривень та судовий збір в сумі 114,70 гривень; -[PERSON] Державної казначейської служби україни у м.Вінниці від 12.11.2015 року (на а..с 12) про зарахування коштів; -Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року (на а.с. 93-94), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року (на а.с. 120-122), якими у задоволенні позову [PERSON], до [PERSON], відмовлено; -Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року (на а.с. 156-158), якою рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року скасовано. Вказані докази суд вважає належними та допустимими та приймає їх. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений частиною другою статті 16 ЦК України. До таких способів віднесено: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) моральної (немайнової шкоди); 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON], на її користь борг за договором позики від 3 грудня 2012 року в сумі 3 600 доларів США, що еквівалентно 28 774 грн., 80 коп., проценти за користування позикою в сумі 1 778 грн. 11 коп. та 3 % річних за прострочення повернення позики в сумі 243 грн. 60 коп.; стягнуто з [PERSON], на її користь борг за договором позики від 3 січня 2013 року в сумі 10 тис. доларів США, що еквівалентно 79 930 грн, проценти за користування позикою в сумі 440 доларів США, що еквівалентно 3 516 грн 92 коп. та 3 % річних за прострочення повернення позики в сумі 656 грн. 95 коп., а також судові витрати по справі. 9 вересня 2015 року відповідач сплатив суму боргу, згідно із офіційним курсом валют Національного банку України станом на 11 грудня 2013 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже судом встановлено, що за договором позики позивач надала відповідачу 13600 доларів США, що на день винкесення рішення було еквівалентно 10870 гр-н 48 коп. за офіційним курсом долара ддо гривні 1 д - 7.999 гр-н [PERSON] на момент виконання рішення курс долара відповідно д гри вні змінився і складав 25 гр-ні 82 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд з тих підстав, що на час виконання рішення і сплати гривневого еквівалента отриманих у позику доларів США курс цієї валюти збільшився, тому порушене право кредитора на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США суми порушене і для його відновлення останній зазнає витрат, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 цього Кодексу). Отже відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти, еквівалентні н день повернення 13600 доларів США. 13600х25.82= 351 152 гр-ні, а повернув що на день 108704.8 гр-н . Різниця складає 351152- 108704.8= 243399.2 гр-н. Суд не вбачає підтав застосування ст. 625 ЦК України, наслідків протрочення иконання зобов"язання, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області зобов2язання було визначено в грошовому вимірі - гривневому еквіваленті. Стягуючи заборгованість за договором позики, предметом яких були долари США, у гривнях судом визначено розмір коштів, виходячи з курсу долара до гривні. Між тим, відповідач, з урахуванням положень ст. 1049 ЦК України та того, що предметом позики були і долари США, має обов'язок по поверненню саме доларів США. Визначення її гривневого еквівалента і стягнення судом коштів у гривнях за офіційним курсом на день ухвалення рішення не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що право позивача порушено, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 243399 ( двісті сорок три тисячі триста девяносто девять гр-н. 20 коп. - збитків в звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 8568,24 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved