Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час невиплати заробітної плати. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та подав уточнюючий розрахунок, так як при обрахунку суми заборгованості допустив техничну помилку в позовній заяві. Вказав, що він працював на ПАТ «Капустянський граніт» з 15.10.2002 року на посаді водія та звільнився з займаної посади 12.09.2013 року у звязку з виходом на пенсію за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. На день звільнення ПАТ «Капустянський граніт» не виплатила позивачу заборгованість по заробітній платіі за період з 12.09.2013 року по 17.03.2014 року в сумі 16153 грн.27 коп., мотивуючи відсутністю коштів на підприємстві. В зв'язку із даними обставинами позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, 17 січня 2013 року Новоукраїнським районним судом було видано судовий наказ, який було передано до ВДВС Новоукраїнського РУЮ 18 лютого 2014 року та який було виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 17.03.2014 року. Тому, позивач, уточнивши позовні вимоги, вважає, ПАТ «Капустянський граніт» повинно йому виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка складає 8926 грн.74 коп. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточнених позовних вимогах. Крім того позивач вказав, що 13.09.2013 року він після вирішення питання про звільнення звертався до бухгалтерії ПАТ «Капустянський граніт» з вимогою про розрахунок, але у відповідь дізнався про відсутність коштів у відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні, посилаючись на свої письмові заперечення, пояснив, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки з позивачем було поведено повний розрахунок та на даний час жодних заборгованостей не існує. Вказав, що 12.09.2013 року позивач був звільнений у звязку з виходом на пенсію за власним бажанням.. Заборгованість по заробітній платі на користь позивача було стягнуто ВДВС Новоукраїнського РУЮ 12 березня 2014 року за судовим наказом № 396/56/14 від 17.01.2014 року та перераховано позивачу 14.03.2014 рокую На день подання заяви будь- яка заборгованість заробітної плати відсутня, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 17.03.2014 року. У зв»язку із скрутним матеріальним становищем та арештом всих банковських рахунків відповідач тривалий час був позбавлений можливості виплачувати заробітну плату, але при першій нагоді з позивачем було проведено повний розрахунок по заборгованості із заробітної плати, тому щодо стягнення середнього заробітку за весь час невиплати заробітної плати представник відповідача просив відмовити з підстав пропущення строку позовної давності позивачем, оскільки позивач був звільнений 12.09.2013 року, а звернувся до суду 17.04.2014 року, чим пропустив трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, посилаючись на ст.233 КЗпП України. Крім того, правових підстав винності відповідача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку немає, оскільки затримка по заробітній платі відбулася не через вину відповідача, а тому, що на всі рахунки підприємства накладено арешт, тому останнє не може виплатити заробітну плату. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 116, 117, 221, 237-1КЗпП України, п.32 ППВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»,суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено слідуюче. Згідно відомостей трудової книжки [PERSON] з 15.10.2002 року по 12.09.2013 року працював водієм на ПАТ»Капустянський граніт» (а.с.12). Згідно довідки ПАТ «Капустянський граніт» від 19.11.2013 року № 158 [PERSON] був звільнений з роботи 12.09.2013 року за п. 1 ст. 36 КзпПУкраїни, на момент звільнення заборгованість по заробітній платі склала 16153 грн. 27 коп., середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 73 грн. 17 коп. (а.с.5). Відповідно до постанови про закриття виконавчого провадження від 13.03.2014 року ВП № 42152879 заборгованність по заробітній платі в сумі 16153 грн. 27 коп було стягнуто з боржника в повному обсязі ( а.с.6). У відповідності ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним работодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо работодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у работодавця не виключає його відповідальності. Посилання відповідача на непред»явлення позивачем після звільнення вимоги про розрахунок на думку суду є непереконливими, оскільки з пояснень позивача вбачається, що він усно звертався в день звільнення до бухгалтерії підприємства з приводу розрахунку. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Таким чином, обов"язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана дана виплата. У довідці по нарахуванню та виплаті заробітної плати [PERSON] зазначено, що його середньоденна заробітна плата складає 73 грн. 17 коп., тому розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні складається з наступного: період з 18.09.2013 року по 17.03.2014 року складає 122 робочих днів, які необхідно помножити на 73 грн. 17 коп. (середньоденна заробітна плата) дорівнює 8853 (вісім тисяч вісімсот п'ятдесят три ) грн. 57 коп. Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності терміном три місяці не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать встановленим судом обставинам та матеріалам справи. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 8853,57 грн. На підставі ст.ст. 116, 117, 221, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про Практику розгляду судами трудових спорів» та

Outcome: approved