Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Мотивуючи свої вимоги позивач вказувала, що вона є власником зазначеної квартири. 23.05.2012 року між нею та відповідачем 1 укладено договір про оренду вказаної квартири. Після закінчення договору оренди 31.07.2013 року відповідач 1 виїхала з України разом з членами своєї родини, а саме: чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] . Станом на листопад 2019 року відповідачі в квартирі не проживають та не з`являються з 31.07.2013 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Прогрес 28/19». При цьому, у спірній квартирі відповідачі зареєстровані по теперішній час. У зв`язку з цим, реєстрація відповідачів у спірному приміщенні позбавляє позивача в повному обсязі реалізувати своє право користування житлом, зокрема, збільшує плату за житлово-комунальні послуги і обслуговування будинку, що змусило останню звернутися з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 21.11.2019 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 21.11.2019 року та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідачів, вказану у довідці Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідачів до суду не надходили. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 21.11.2001 року. Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.03.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 1127462. 23.05.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем 1- [PERSON] укладено договір про оренду, згідно якого позивач надав відповідачу 1 в оренду квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 3.1 договору про оренду даний договір набирає чинності з 01.09.2012 року, строк дії оренди відраховується. Починаючи с дати набрання чинності та закінчується після закінчення терміну оренди 31.08.2013 року, якщо дія договору не буде припинена раніше цієї дати, відповідно до ст.7 цього договору. Листом від 07.02.2013 року відповідач 1 повідомила позивача про припинення договору оренди вказаної квартири з 31.07.2013 року відповідно до встановленого терміну. Відповідно до ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 168 ЖК Української РСР укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Так строк дії вказаного договору оренди квартири сплив 31.07.2013 року, та на вказану дату відповідачі звільнив вказану квартиру, та з того часу по теперішній час за зазначеною адресою не з`являлись та жодної участі в утриманні спірного житлового приміщення не приймали, що підтверджується довідкою ОСББ «Прогрес 28/19» від 11.06.2019 року та довідкою НКЦ «Гете-Інститут» в Україні при Посольстві Федеративної Республіки Німеччини в Україні від 24.05.2019 року, відповідно до якої відповідач 1 - [PERSON] займала посаду керівника відділу «Інформація та бібліотека» з 01.09.2005 року до 31.07.2013 року та після закінчення терміну каденції в Україні вона виїхала з України разом з членами своєї родини, а саме: чоловіком [PERSON] , синами [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] , одночасно з закінченням дії вказаного договору оренди. При цьому, з доводів позивача та витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 20.06.2019 року відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 05.05.2012 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані з 31.05.2012 року. Конституція України у ст. 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст. 71 ЖК Української РСР . Оскільки відповідач 1 - [PERSON], яка є колишнім орендарем жилого приміщення, після закінчення строку дії договору оренди у добровільному порядку разом із членами своєї сім`ї не знялись з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у квартирі позивача понад встановлені законом строки без поважних не проживають, але значаться зареєстрованими у ній, суд дійшов висновку про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням на підставі статей 71, 72 ЖК Української РСР. У зв`язку із задоволенням позову судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів порівно - по 256 грн. 13 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved