Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4411800000:06:004:0024 та житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивачки у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивачки. Відповідачка у письмовій заяві позов визнала, попереджена про наслідки визнання позову, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 4411800000:06:004:0024 належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу Жихар Н.П. , реєстр №2387 від 06.09.2005 р. та свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 19.08.2013 р. виданого реєстраційною службою Лисичанського міського управління юстиції Луганської області. [INFO] помер син позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть актовий запис №142 від 14.02.2018 р., після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки. Спадкоємцями на спадкове майно є позивачка, як матір померлого, та відповідачка - сестра померлого. До нотаріальної контори з метою оформлення спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався. Але у відповідності до ст. 1268 ЦК України позивачка фактично прийняла спадщину оскільки на час смерті фактично мешкала разом з померлим, коли той помер поховала його. Коли позивачка звернулася до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , то отримала відмову, оскільки пропустила строк визначений ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини та не змогла підтвердити факт сумісного проживання з померлим, бо той помер в Російській Федерації, та відповідні надані довідки, для нотаріуса не є належними. Відповідно до Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідачка у справі на спадщину не претендує, до нотаріальної контори з заявою не зверталася бо відповідно до домовленості спадщина після смерті її матері належить позивачці у справі. Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Крім того, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод «Право на справедливий суд», згідно яких кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположні свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. При реалізації права позивачки на спадкове майно через такий механізм, як звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та неможливість її оформлення з незалежних від неї підстав, бо неможливо підтвердити факт проживання померлого та позивачки на момент смерті, позбавляє її можливості оформити спадщину, що відповідає належному способу захисту порушеного права позивачки. Тому, реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд, у відповідності до ст.16 та ст. 392 ЦК України. Таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем за законом у відповідності до ст. 1261 України. З дня смерті сина [PERSON] , позивачка користується будинком на правах власника, утримує його в належному стані, сплачує комунальні платежі. Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] оскільки відсутні документи, за якими встановлюється коло спадкоємців, які фактично прийняли спадщину, та нотаріус не може видати спадкоємиці свідоцтво про право на спадщину на вищевказане майно та відповідно позивачка не може підтвердити факту сумісного проживання з померлим, оскільки місце смерті померлого [PERSON] не збігається з місцем реєстрації померлого та позивачки, та довідка видана на території Російської Федерації за місцем смерті померлого не є належним документом підтверджуючим факт сумісного проживання. В зв`язку з тим, що позивачка в передбачений законом термін не подала заяву після померлої [PERSON] , то відповідно до ст. 1268 ЦК України не може підтвердити факт сумісного проживання з померлим на день смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування" вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачкою слід прийняти. Судовий збір у розмірі 768,4 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved