Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. 14 червня 2003 року він уклав шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 279. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 19.02.2018 року їх шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин син за їх спільною згодою залишився проживати з відповідачкою. З нього рішенням Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 року по справі № 182/244/16-ц стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь відповідачки щомісячно, починаючи з 18.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття. З 10.06.2019 року син проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про фактичне проживання від 22.09.2019 року, затвердженого головою квартального комітету м.Нікополя № 41 [PERSON] . Він на даний час працює у ПрАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн», з нього щомісячно стягуються аліменти на утримання сина на користь відповідачки, яка їх отримує та витрачає на особисті потреби. Він повністю утримує свого сина, забезпечує його всім необхідним для проживання та навчання, купує йому продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Син проживати разом з матір`ю не бажає, хоче проживати разом з ним, що підтверджується відповіддю Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровський області від 04.08.2019 року та результатами обстеження емоційного стану та відношення до родичів від 08.08.2019 року, виданого психологом [PERSON] .. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.181 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст.273 СК України, за якою, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження. Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі, щодо припинення такого обов`язку, має право звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Отже, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Неповнолітній син [PERSON] проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні з 10.06.2019 року, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача, тому вважає, є підставою для припинення стягнення з нього аліментів. За таких обставин звернувся до суду і просить звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 року. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позову наполягав, просив суд його позов задовольнити (а.с.34). Відповідачка в судове засідання не прибула, також надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.35). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2003 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 279. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Рішенням Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 19.02.2018 року шлюб було розірвано (а.с.8). Після припинення шлюбних відносин син за спільною згодою сторін по справі залишився проживати з відповідачкою. З позивача рішенням Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 15.03.2016 року по справі № 182/244/16-ц було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь відповідачки щомісячно, починаючи з 18.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). З 10.06.2019 року син сторін по справі проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про фактичне проживання від 22.09.2019 року, затвердженого головою квартального комітету м.Нікополя № 41 [PERSON] (а.с.12). Позивач на даний час працює у ПрАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн» (а.с.10), з нього щомісячно стягуються аліменти на утримання сина на користь відповідачки по справі (а.с.11). Позивач повністю утримує свого сина, забезпечує його всім необхідним для проживання та навчання, купує йому продукти харчування, одяг, взуття, ліки. Син проживати разом з матір`ю не бажає (а.с.13-15). Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст.273 СК України, за якою, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні з 10.06.2019 року, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Тому дана обставина є підставою для припинення стягнення з позивача аліментів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved