Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом посилається на те, що [INFO] помер його батько, [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на квартиру за адресою : [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем за законом після смерті батька, звернувсяч до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, в зв"язку із тим, що на спадкове майно накладено арешт. Зазначає, що арешт накладено на підставі постанови слідчого Коломийського МВ УМВС від 25 серпня 2011 року з метою забезпечення позову у кримінальній справі № 324759 від 05 серпня 2011 року про обвинувачення [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 185 КК України. Вказує, що на даний час кримінальна справа розглянута, а із вироку Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2012 року у справі № 1-376/2011 вбачається, що [PERSON] було відшкодовано усі завдані збитки потерпілому. Вважає, що необхідність у заходах забезпечення позову відпала, а тому просить суд зняти арешт з вищезазначеного нерухомого майна. Позивач в судове засідання не з`явилась, його представник подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не з`явився. Представник третьої особи в судове засідання також не з"явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , про що 17 квітня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 223 (а.с.9). Із копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 листопада 2002 року Бюро по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням № 11426 від 28 березня 2002 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 10). Також померлому належала земельна ділянка площею 0, 0527 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Будучи єдиним спадкоємцем за законом на майно померлого, позивач звернувся до приватного нотаріуса Григорець М.В. із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлно, оскліьки спадкове майно перебуває під обтяженням у вигляді арешту. Як видно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ряЕєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна за № 189418273 від 20 листопада 2019 року, на вищевказане нерухоме майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови слідчого Коломийського МВ УМВС про накладення арешту на майно № 15884 від 25 серпня 2011 року (а.с.12). Арешт було накладено з метою забезпечення позову у кримінальній справі № 324759 від 05 серпня 2011 року про обвинувачення [PERSON] та [PERSON] за ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 13). На даний час кримінальна справа розглянута та згідно вироку Коломийського міськрайонного суду від 02 квітня 2012 року у справі № 1-376/2011, [PERSON] було відшкодовано усі завдані збитки потерпілому (а.с.14-16). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» визначено, що сама по собі вказівка у вироку про звернення стягнення на кокретне майно або про його конфіскацію, незалежно від підстав її застосування, не позбавляє зацікавлених осіб можливості доказування свого права власності на це майно шляхом пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що арешт, накладний на нерухоме майно порушує право позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатись належним йому майном, підстав для продовження арешту суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,а також ст.ст. 317, 321 ЦК України, ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження",

Outcome: approved