Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

покликаючись на те, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків по утриманню неповнолітнього сина, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів станом на 08 жовтня 2015 року в розмірі 21 328 грн. 00 коп., позивач у поданій до суду 09 листопада 2015 року заяві просить на підставі ст.196 СК України стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини та судові витрати в сумі сплаченого нею судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. Сторін відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивач у поданій до суду заяві просить справу слухати у її відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення. Зважаючи, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність сторін у порядку заочного розгляду та у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з"ясувавши обставини та дослідивши представлені стороною позивача докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Вимоги ст.214 цього Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2008 року по 03 червня 2011 року, мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає з матір»ю. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 23 липня 2009 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина у розмірі по 300 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття, про що видані виконавчі листи, які перебувають на виконанні у відділі ДВС Рівненського районного управління юстиції. Згідно довідки-розрахунку розмір заборгованості по аліментах відповідача станом на 08 жовтня 2015 року становить 21 328 грн. Згідно ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому аліменти відповідач повинен сплачувати від дня пред'явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена в ухваленій за наслідками розгляду справи №6-81цс13 постанові від 11.09.2013 р., оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постанові від 1 жовтня 2014 року за наслідками розгляду справи №6-149цс14. Застосований позивачем спосіб нарахування розміру неустойки відповідає наведеній правовій позиції, яка згідно із ч.1 ст.360 (7) ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Аліменти призначаються та стягуються щомісячно, пеня за прострочення сплати аліментів нараховується з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість. Таким чином, неустойку (пеню) необхідно вираховувати: кількість днів прострочення множаться на 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Обов'язок утримувати дітей виникає у батьків на підставі факту народження дитини, а не постановлення відповідного судового рішення, яке є лише засобом захисту порушених прав дітей щодо невиконання обов'язку по їх утриманню. При цьому сам факт звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є доказом того, що відповідач ухилявся від виконання свого обов'язку по утриманню дитини, навіть після набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, оскільки не погашав заборгованість та несвоєчасно сплачував поточні аліменти. Як встановлено судом, відповідач протягом тривалого часу не сплачував аліменти, які присуджені рішенням суду. Заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідача у зв'язку небажанням сплачувати аліменти, він не погашав заборгованість, не надавав матеріальну допомогу дитині, допустив заборгованість зі сплати щомісячних сум платежів аліментів. Отже, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати сплати неустойки (пені). За таких обставин суд дійшов висновку про наявність аліментних зобов'язань між сторонами, про розмір пені. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за аліментами, а його дії та наміри не свідчать про виконання аліментних зобов'язань за рішенням суду. Ним не надано жодного доказу поважності причин несплати аліментів своєчасно, тому відповідно до ч.1 ст.196 СК України позивач має право на стягнення пені. Правильність розрахунку пені, який наведений у позові, відповідачем не спростований. Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2009 року по вересень 2015 року включно, як це просить позивач і надала відповідний розрахунок, становить 6 633 грн. на дитину, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідач не покликався на обставини, що дають можливість суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів,такої вимоги до суду не заявляв, тому в силу диспозитивності цивільного процесу, передбаченого у ст.11 ЦПК України це питання не було предметом розгляду. Таким чином, позов підставний і підлягає до задоволення. У зв'язку із задоволенням позову згідно ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене, на підставі ст.196 СК України,

Outcome: approved