Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та пояснень третьої особи До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 липня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування частки квартири, скасування рішення державного реєстратора, припинення та відновлення права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі договору купівлі - продажу квартири від 05 жовтня 2012 року йому належало ј частини квартири [ADDRESS] в якій він фактично проживав з жовтня 2012 року та зареєстрований з 29 листопада 2016 року по теперішній час.Власником інших ѕ квартири була його матір яка, [INFO] померла. Наприкінці січня 2020 року відповідач який є його рідним братом, запропонував придбати однокімнатну квартиру взамін на відмову від спадщини яка відкрилася після смерті матері та від його ј частини спірної квартири. Вказані дії необхідно було зробити до спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. Окрім того відповідач запевнив, що оформлення відмови від спадщини та придбання однокімнатної квартири для нього буде відбуватися одночасно. Аналогічні перемовини відповідач вів і з його донькою [PERSON] та колишньою дружиною [PERSON] . 27 лютого 2020 року відповідач разом з незнайомим йому чоловіком перевіз його до нової однокімнатної квартири яка розташована на [ADDRESS] . Однак після переїзду було виявлено, що зник його паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, воєнний квиток та телефон, які потім виявилися у відповідача. В березні 2020 року відповідач повідомив що його колишня дружина оголосила розшук. В зв`язку з чим вони з відповідачем їздили до Соборного РВ та підписували документи які саме не знає. 06 березня 2020 року за ним заїхав відповідач разом зі своєю дружиною та вони поїхали до нотаріуса, де він підписав велику кількість документів, при підписанні документів відповідач завірив його, що квартиру в якій він зараз проживає переоформлює на нього. Жодного документа який був підписаний у нотаріуса йому надано не було. Після того як повернулася до України донька йому стало відомо що право власності на однокімнатну квартиру в якій він проживає по [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем, тому він зрозумів що брат ввів його в оману, після чого звернувся до нотаріуса з заявою про відкликання своєї заяви про відмову від прийняття спадщини. Просив суд визнати договір дарування ј частини кв. [ADDRESS] укладений 06 березня 2020 року між ним та відповідачем посвідчений 06 березня 2020 року держаним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазською Н.В. недійсним з підстав невідповідності його вимогам закону. Оскільки наслідком укладення зазначеного договору дарування стала державна реєстрація права власності на частку в спірній квартири за відповідачем, також просив скасувати відповідне рішення державного реєстратора. (а.с.1-11) 11 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов в якому [PERSON] зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Так, за спільною домовленістю між позивачем та ним, після смерті матері, для вирішення житлового питання позивача, було вирішено придбати для нього однокімнатну квартиру в яку в кінці лютого 2020 року перевіз позивача для проживання, за адресою [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру оформлено на нього, оскільки позивач зловживає спиртними напоями та щоб він не залишився без житла було прийняте рішення про оформлення права власності саме за відповідачем. Дана квартира була придбана для проживання позивача, а не взамін ј частки спірної квартири та відмови від спадщини. В результаті його витрат на утримання, догляд, лікування матері та витрат на поховання матері, у позивача утворилась заборгованість перед ним, яка перевищувала 50 000 грн., про він і повідомив останнього, однак позивач відмовився обговорювати дане питання, оскільки коштів не мав. Потім для добровільного вирішення даного питання я запропонував йому відмовитися від частки квартири яка йому належала на що останній погодився. 06 березня 2020 року в присутності нотаріуса позивачем з власної волі було підписано договір дарування ј частки спірної квартири та відмова від спадщини (а.с.54-58). 18 серпня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення завідуючої Першої дніпровської державної нотаріальної контори Водолазської Н.В., в яких остання зазначила, що вона як нотаріус посвідчувала договір дарування від 06 березня 2020 року укладений між [PERSON] та [PERSON] при посвідченні даного договору було дотримано усіх вимог Закону України "Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, положень статей 717-722 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору дарування позивач виражав за власною ініціативою, самостійно, вільно, без примусу. Питання безоплатної передачі ј частки квартири у власність обдарованого, а також те, що укладення цього договору не пов`язано із виконанням обдарованим будь яких дій майнового або не майнового характеру на користь дарувальника обговорювались, були узгодженні між сторонами та знайшли своє відображення в умовах договору, як і інші умови договору, зокрема, те що укладення цього договору відповідає інтересам сторін, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає внутрішній волі сторін, умови договору відповідають реальній домовленості сторін, в тексті договору зафіксовані усі істотні умови, що стосуються дарування квартири. В зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог (а.с.60-62). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 липня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.31). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.32). До суду 16 липня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.33). Ухвалою судді від 17 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування частки квартири, скасування рішення державного реєстратора, припинення та відновлення права власності (а.с.34-35). 24 липня 2020 року до суду надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 39-40). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 липня 2020 року указана заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.42). Ухвалою судді від 27 липня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково (а.с.46-49). 17 вересня 2020 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування у Першій дніпровській державній нотаріальній конторі належним чином засвідчену копію спадкової справи № 12/2020, що була заведена після смерті [PERSON] , [INFO] померлої [INFO] . (а.с. 86-87). Ухвалою суду 17 вересня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування та витребувано із Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області інформацію «Індивідуальні відомості про застраховану особу» [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] (а.с.88-89). 06 жовтня 2020 року на виконання ухвали суду про витребування надійшла інформація з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (а.с. 97). 15 жовтня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 101-102). Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні позову, оскільки він є безпідставним та необгрунтованим. Третя особа в судове засідання не з`явилася, просили слухати справу за їх відсутності ( а.с. 100, 134) Фактичні обставини встановлені судом 05 жовтня 2012 року [PERSON] продала , а [PERSON] та [PERSON] придбали [PERSON] ѕ, а [PERSON] ј частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу від 05 жовтня 2012 року посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської нотаріальної контори Водолазською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 8-1058 (а.с.15-17) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 25 травня 2020 року [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с.13) 06 березня 2020 року [PERSON] подарував належну йому на праві власності ј частки кв. [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 06 березня 2020 року посвідченого державним нотаріусом Першої дніпровської нотаріальної контори Водолазською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-94 (а.с.18-21) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] належить кв. [ADDRESS] , право власності на вказану квартиру зареєстровано з 27 лютого 2020 року (22-23) 03 березня 2020 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області прийнято заяву від [PERSON] стосовно розшуку [PERSON] (а.с. 24). 06 березня 2020 року позивач звернувся з заявою до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з проханням припинити його розшук (а.с.71-72). З аналогічною заявою від 18 березня 2020 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернулася [PERSON] (а.с. 73). 28 травня 2020 року [PERSON] звернувся з заявою до Першої дніпровської державної нотаріальної контори та відкликав свою заяву про відмову від прий2няття спадщини за законом після смерті [PERSON] (а.с. 26). Відповідно до талону- повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15 липня 2020 року [PERSON] повідомлено, що його заяву про його переселення проти власної волі до іншого житла прийнято (а.с. 25). Згідно довідки № 7825 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 04 вересня 2020 року за адресою кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.68) Відповідно до наданої інформації головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Носов Є Л. в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутній (а.с. 97). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона є донькою позивача, в грудні 2019 року їй стало відомо що померла її бабуся, після смерті якої залишилися спадщина, однак батько [PERSON] відмовився від спадщини на користь свого брата [PERSON] та подарував йому свою ј частку спірної квартири, а батька перевіз до однокімнатної квартири яку оформив на себе. Вважала що відповідач ввів в оману її батька, оскільки обіцяв що взамін на відмову від спадщини та від ј частки спірної квартири він купить однокімнатну квартиру та зареєструю право власності за позивачем. [PERSON] яка є колишньою дружиною позивача в судовому засіданні пояснила, що в січні 2020 року Їй зателефонував відповідач та запропонував купити відповідачу однокімнатну квартиру, щоб він з`їхав зі спірної квартири. В кінці лютого 2020 року позивач перестав виходити на зв`язок в зв`язку з чим нею було подано заяву до правоохоронних органів стосовно розшуку колишнього чоловіка. Потім їй стало відомо що позивач проживає в іншій квартирі яку йому придбав відповідач та перевіз туди. Як повідомив їй позивач, він не пам`ятає що відмовився від спадщини та подарував свою ј частку брату, вважала що відповідач ввів в оману її колишнього чоловіка . Допитаний в якості свідка відповідач пояснив, що спірна квартира належала його матері та позивачу, в якій останнім часом проживав сам позивач, який зловживав спиртними напоями. Після смерті їх матері стало питання стосовно утримання спірної квартири та хто там буде проживати. Оскільки позивач не мав грошових коштів йому було запропоновано придбати однокімнатну квартиру для його проживання, на що останній погодився. В лютому 2020 року він перевіз позивача зі спірної квартири в квартиру яку придбав для нього забезпечив першим необхідним для проживання. Оскільки позивач зловживав спиртними напоями всі документи зберігалися в нього, щоб останній не втратив їх. В березні за їх спільною домовленістю вони поїхали до нотаріуса де позивач подарував йому 1/4 спірної квартири та відмовився від спадщини після смерті матері на його користь. Всі витрати на поховання та по догляду за матір`ю він ніс сам, позивача не мав постійного заробітку, а тому не надавав жодної фінансової допомоги. При укладенні договору позивач повністю розумів значення своїх дій та детально читав усі підписані ним документи. Свідок [PERSON] яка є дружиною відповідача пояснила що позивач зловживає спиртними напоям тривалий час, не мав постійного заробітку, в спірній квартирі проживав сам, а харчуватися приходив до своєї матері яка проживала окремо. Всі витрати на поховання поніс її чоловік. Після смерті матері чоловік запропонував позивачу купити йому однокімнатну квартиру та надати перше необхідне для проживання що й було зроблено в лютому за їх спільною домовленістю. Норми права які застосував суд та мотиви їх застосування Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Судом встановлено, що 06 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, який посвідчено державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори за реєстраційним № 1-94. Предметом договору дарування була частина кв. 1/4 квартири[ADDRESS] . При зверненні до суду з позовом про визнання недійсним вказаного договору дарування [PERSON] вказував, що підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним є те, що відповідач ввів його в оману. Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки й обману передбачені статтями 229, 230 ЦК України. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. При обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно, знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися лише обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, повинен доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року No 6-372цс16. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем порушення відповідачем його прав, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed