Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач - Кредитна спілка «Добробуд» звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з відповідачів - [PERSON] та [PERSON] 40648 грн. заборгованості за кредитом. Позовні вимоги мотивовані порушенням з боку першого відповідача - [PERSON] виконання зобов'язання за кредитним договором №КС-002150 від 09.09.2008 р. щодо повернення кредиту та сплати відсотків за його використання. При цьому позивач вказує на те, що виконання вказаного зобов'язання було забезпечено порукою, згідно договору поруки №КС-002150 від 09.09.2008 р., укладеного між позивачем та другим відповідачем - [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з'являлися, про причини неявки суд не повідомляли, про час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судової повістки на адресу їх реєстрації, - [ADDRESS]. Поштове відправлення (судова повістка, ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви) повернуті до суду не врученими з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З огляду на наведене, суд вважає, що відповідачі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд дійшов до висновку про можливість, за згодою позивача, заочного розгляду справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем їх реєстрації. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. 09.09.2008 р. між позивачем - Кредитор та першим відповідачем - [PERSON] - Позичальник, було укладено кредитний договір №КС-002150, відповідно до умов якого Кредитор зобов'язався надати Позичальникові у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (споживчий кредит) у сумі 20000,00 грн., строком на 36 місяців з 09.09.2008 р. по 09.09.2011р., зі сплатою 24% річних. Згідно п.1.2 Договору, відсотки щомсячно нараховуються рівними долями на початкову суму кредиту, що вказана у п.1.1 Договору, за фактичний час користування кредитом. Повернення кредиту Позичальником здійснюється щомісячно, шляхом сплати тіла кредиту та відсотків по кредиту у відповідності із Додатком до Договору (графком), який є невід'ємною частиною Договору (п.4.2 Договору). Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування у касу або поточний рахунок Кредитора: суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих підвищенних відсотків (п.4.3 Договору). У розділі 7 договору передбачена відповідальність сторін, зокрема, пунктом 7.1 визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати відсотків по кредиту, визначених пунктами 1.1, 4.3, 4.6 цього договору від 3 до 10 календарних днів позичальник сплачує кредиторові підвищену відсоткову ставку у розмірі 26% річних на суму отриманого кредиту, від 11 до 30 календарних днів - 40%, від 31 до 90 календарних днів -50%, більше, ніж 91 календарний день -120%. Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, останній неналежним чином не виконував, у зв'язку з чим у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором №КС-002150 від 09.09.2008 р. у розмірі 15333,32 грн. боргу по тілу кредиту та 12387,92 грн. боргу по відсоткам за його використання. При цьому, згідно наданого позивачем розрахунку, відсотки за користування кредитом розраховані ним на підставі п.7.1 Договору у підвищеному розмірі, а саме 60 %. Збільшення відсоткової ставки обумовлене простроченням Позичальником строку повернення кредиту більш ніж на 91 календарний день, а відповідні нарахування здійснені за період з 20.06.2012 р. по 30.07.2014 р.. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст..1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором (ст.. 1048 ЦК України). Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі викладеного, враховуючи, що перший відповідач - [PERSON] не надав суду доказів сплати заборгованості та не спростував її наявності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з нього боргу по тілу кредиту та відсоткам за його використання обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо солідарного стягнення з відповідачів суми боргу, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, у разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно із частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк виконання основного зобов'язання закінчився 09.09.2011р., а позивач звернувся до суду з позовом 05 серпня 2014 р. Доказів звернення до другого відповідача як поручителя із відповідною вимогою позивачем не надано. Таким чином, встановлений законом шестимісячний строк для пред'явлення вимоги про виконання основного зобов'язання сплив, внаслідок чого припинилася порука другого відповідача як поручителя за основним зобов'язанням - кредитним договором №КС-002150 від 09.09.2008 р.., а тому позовні вимоги щодо другого відповідача про стягнення боргу за вказаним кредитним договором задоволенню не підлягають. У відповідності зі ст..88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на першого відповідача. Враховуючи викладене та

Outcome: partial