Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У листопаді 2013 року гр. [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення про визнання за нею права власності на приміщення площею 6,9 кв.м., що знаходиться на першому поверсі будинку [ADDRESS] та позначене у поверховому плані під літерою «ІХ» та приміщення площею 0,4 кв.м., що знаходиться на першому поверсі будинку [ADDRESS] та позначене у поверховому плані під літерою «ХІ». В позовній заяві зазначала про те, що вона є власником двокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Поряд з її квартирою знаходиться допоміжне приміщення (приміщення колясочної), що позначено на поверховому плані ІХ, площею 6,9 кв.м. та приміщення ХІ, площею 0,4 кв.м. Вказані приміщення знаходяться у фактичному користуванні членів її сім»ї з моменту користування та набуття права власності на квартиру, а саме: понад 27 років. Її сусіди по будинку за весь час користування спірним приміщенням не заявляли жодних претензій щодо таких дій та не чинили жодних перешкод у користуванні ним, дозволили їй провести переобладнання названих вище приміщень для покращення санітарно-технічного стану та не заперечують проти того, що вона одноособово фактично розпоряджається та користується ними. Проте відповідач, незважаючи на досягнені попередні домовленості щодо використання та розпоряджання спірними приміщеннями порушив їх та ставить під сумнів її права на вказане нерухоме майно. Нею, позивачкою, неодноразово здійснювались невід»ємні покращення спірного приміщення шляхом проведення капітального та поточного ремонтів, та постійного підтримання його у належному санітарно-технічному стані. Вважає, що визнання за нею права власності на зазначені приміщення не порушує прав інших мешканців будинку. З огляду на такі факти просить постановити рішення про визнання за нею права власності на приміщення площею 6,9 кв.м., що знаходиться на першому поверсі будинку [ADDRESS] та позначене у поверховому плані під літерою «ІХ» та приміщення площею 0,4 кв.м., що знаходиться на першому поверсі будинку [ADDRESS] та позначене у поверховому плані під літерою «ХІ». В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 21 січня 2014 року дав пояснення, аналогічні позовній заяві, просив позов задовольнити. В судове засідання, яке було призначене на 25 лютого 2014 року не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, від представника відповідача [PERSON] до суду поступила заява про розгляд справи у їх відсутності, з якої вбачається, що відповідач позов визнає та просить його задовольнити. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв"язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання 25 лютого 2014 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно ксерокопії поверхового плану 1-го поверху будинку [ADDRESS] знаходяться приміщення, позначене «ІХ», площею 6,9кв.м. та «ХІ», площею 0,4 кв.м. (а.с.8) З позовної заяви та пояснень представника позивача, даних в судовому засіданні 21 січня 2014 року вбачається, що вказані приміщення знаходяться у фактичному користуванні членів сім»ї позивача з моменту користування та набуття права власності на квартиру, а саме - 27 років. Жодних претензій щодо фактичного користування позивачем вказаними спірними приміщеннями відповідач всі ці роки не мала. Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає за можливе визнати право власності на приміщення площею 6,9 кв.м., що знаходиться на першому поверсі будинку [ADDRESS] та позначене у поверховому плані під літерою «ІХ» та приміщення площею 0,4 кв.м., що знаходиться на першому поверсі будинку [ADDRESS] та позначене у поверховому плані під літерою «ХІ» за позивачкою [PERSON]

Outcome: approved