Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду 09 лютого 2015 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 23.12.2004 року серія ЯБ № 207730, виданого на підставі розпорядження голови РДА від 08.11.2004 року № 312, позивач є власником земельної ділянки площею 5,3768 га, що розташована на території Катеринівської сільради. Однак з»ясувалося, що вказана земельна ділянка, на підставі розпорядження від 10.12.2003 року [NUMBER], раніше була виділена іншому громадянину - [PERSON]. На звернення до Лозівської РДА з проханням відмінити виданий позивачу помилково державний акт від 23.12.2004 року та виділити іншу рівноцінну земельну ділянку за рахунок не витребуваних земельних ділянок, але листом їй повідомили, що зазначені дії можна провести тільки в судовому порядку, в зв»язку з чим вона вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивач не з»явилася, надала на канцелярію суду письмову заяву, в якій прохала слухати справу за її відсутності, але в попередньому судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши при цьому, що після з»ясування того факту, що її ділянка раніше була виділена іншому громадянину, вона звернулася до Лозівської РДА з проханням відмінити виданий їй помилково державний акт та виділити іншу рівноцінну земельну ділянку за рахунок не витребуваних земельних ділянок, але їй було відмовлено, пояснивши, що розглядом зазначених спорів займаються виключно суди. Представник відповідача, Лозівської РДА, Попудренко Є.О., в судове засідання не з»явився, надав на канцелярію суду письмову заяву, в якій прохав слухати цивільну справу, але в попередньому судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Представник третьої особи, Управління Держземагенства у Лозівському районі Харківської області, Ткач Ю.А. в судове засідання не з»явився, надав на канцелярію суду письмову заяву, в якій прохав слухати цивільну справу, але в попередньому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом з"ясовано, що відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 23.12.2004 року серія ЯБ № 207730, виданого на підставі розпорядження голови Лозівської РДА від 08.11.2004 року № 312, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,3768 га, яка розташована на [ADDRESS].(а.с. 18) Згідно статті 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. З пояснень позивача, судом встановлено, що вказана земельна ділянка раніше була виділена іншому громадянину, [PERSON], на підставі розпорядження від 10.12.2003 року за [NUMBER]. Цей факт також підтверджується Листом за № 02-50/217 від 19.01.2015 року, в якому зазначено, що відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян по Катеринівській сільській раді громадянам [PERSON] та [PERSON] зареєстровано та видано державні акти на одну і ту саму земельну ділянку з однаковими кадастровими номерами. [PERSON] державний акт зареєстровано 22.03.2004 року та видано 13 травня 2004 року. Позивачу [PERSON] державний акт зареєстровано 23.12.2004 року та видано 23 травня 2007 року (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 154 Земельного кодексу України, визначено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою. Згідно до статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. За положеннями ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред'явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Отже, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення всіх учасників процесу, вивчивши всі докази по справі, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору. На підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільненні від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є інвалідом другої групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується ксерокопією довідки до Акту огляду МСЕК. А тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved