Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», а саме у абзаці другому підпункту «г» пункту 2, вказано, що «за виконання обов'язків тимчасово відсутнього керівника або заступника керівника структурного підрозділу - у розмірі різниці між фактичним посадовим окладом тимчасово відсутнього керівника або заступника керівника структурного підрозділу (без урахування надбавок та доплати) і посадовим окладом працівника, який виконує обов'язки тимчасово відсутнього керівника або заступника керівника структурного підрозділу, у разі, коли працівник, що виконує обов'язки тимчасово відсутнього керівника структурного підрозділу, не є його заступником». Так на виконання даної постанови територіальним управлінням у період з липня 2014р. по липень 2015р. було виплачено працівникам судів (в тому числі відповідачу) різницю між фактичним посадовим окладом тимчасово відсутнього керівника. Натомість, в подальшому, після проведення Державною судовою адміністрацією України у територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності, Державною судовою адміністрацією України у Звіті про результати проведення аудиту від 25.03.2016р. одним з висновків зазначено: «...порушення вимог п. 7 Заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання місцевих та апеляційних судів загальної юрисдикції, Державної судової адміністрації України та її територіальних управлінь, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, затверджених наказом ДСА України від 23.05.2014 № 81 (зі змінами) зайво виплачено заробітну плату на загальну суму 1,1 тис. гривень». Тобто законну виплату заробітній платі працівникам апаратів судів у розмірі 1,1 тис. гривень Державна судова адміністрація України визначили порушенням. Як вбачається зі змісту «порушення» - виплата заробітної плати здійснювалась всупереч пункту 7 Заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання місцевих та апеляційних судів загальної юрисдикції, Державної судової адміністрації України та її територіальних управлінь, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України затверджених наказом Державної судової адміністрації України від 23 травня 2014 року № 81 . Відповідно до пункту 7 Заходів, «тимчасово припинено встановлення доплат за виконання обовязків тимчасово відсутніх працівників». Натомість, територіальним управлінням виплачувалась різниця між фактичними посадовими окладами тимчасово відсутніх керівників, а не доплата за виконання обовязків тимчасово відсутніх працівників. Отже виплата між фактичним посадовим окладом тимчасово відсутнього керівника регулюється саме Постановою № 268, у звязку з чим територіальним управлінням не було порушено вимог пункту 7 Заходів, оскільки він стосується доплати за виконання обовязків тимчасово відсутніх працівників, а не виплати різниці між фактичним посадовим окладом тимчасово відсутнього керівника, що чітко регулюється Постановою № 268, у звязку з чим заробітна плата відповідачу була виплачена законно. Натомість, в подальшому, територіальним управлінням від Державної судової адміністрації України в Київській області отримано Рекомендації до Звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту (далі - Рекомендації). В наданих Рекомендаціях зазначено, що за результатами проведеного контрольного заходу в Територіальному управлінні ДСА України в Київській області та з урахуванням висновків необхідно: «...забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на заробітну плату працівникам апаратів судів у розмірі 1,1 тис. гривень». Крім того, Наказом голови ДСАУ №84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якого була виплата заробітної плати працівникам апаратів судів у розмірі 1,1 тис. гривень.Оскільки наказ голови ДСАУ №84 від 28.04.2016 року був абсолютно незаконний - начальником управління було оскаржено його в судовому порядку. 22.11.2016р. Вищий адміністративний суд України, задовольнивши касаційну скаргу начальника територіального управління ДСА України в Київській області - залишив в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2016р. якою було визнано незаконним та скасовано наказ голови Державної судової адміністрації України №84 від 28.04.2016р. про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до начальника територіального управління ДСА України в Київській області. Листом голови ДСАУ №6-6511/16 від 14.09.2016р. повідомлено територіальне управління щодо подальшого притягнення начальника управління до дисциплінарної відповідальності через не усунення територіальним управлінням «порушень», виявлених під час аудиту (зокрема щодо невжиття заходів по стягненню з працівників апаратів судів «надмірно» виплачених коштів). На виконання вищевказаного листа - 29.09.2016р. територіальне управління було вимушено звернутись до працівників суддів (в тому числі до відповідача даного позову) із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які на думку голови ДСАУ (розпорядника коштів вищого рівня) були їм незаконно виплачені. На сьогоднішній день Голова ДСАУ продовжує наполягати на стягненні на його думку «зайво» сплаченої суддівської винагороди, для чого у листопаді 2016р. за його вказівкою ДСАУ було виділено 242 тис. грн. на оплату судового збору для забезпечення звернення територіальним управлінням до суду із позовами про стягнення із суддів та працівників апаратів даних коштів. Враховуючи вищевикладене, на виконання вимоги голови ДСАУ (як головного розпорядника коштів) територіальне управління вимушено звернутися із позовом до відповідача про стягнення виплаченої заробітної плати у сумі 223,36 грн. Позивач просить стягнути з відповідача - [PERSON] на користь позивача територіального управління ДСАУ в Київській області кошти у сумі 223гр 36 коп .Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача у судове засідання не з»явився,до суду надійшов лист із проханням розглядати справу за їх відсутності,позов підтримують. Відповідач [PERSON]В у судове засідання не з»явилась,подала до суду заяву,відповідно до якої просить справу розглядати за її відсутності,проти позову заперечує. Представник 3-ї особи Державної судової адміністрації України у судове засідання не з»явився,до суду надійшов лист із проханням розглядати справу за їх відсутності,позов підтримують. Суд,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі». Відповідно до ст.. 60 ЦПК України «Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях». Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України «Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини». У судовому засіданні встановлено,що відповідач по справі наказом від 15.09.2014р була призначена на посаду заступника керівника апарату Вишгородського райсуду Київської області до 21.12.2014р.Також,зі змісту позовної заяви вбачається що відповідачу позивачем було надмірно виплачено заробітну плату на 223гр 36 коп. Ставлячи питання про стягнення вказаних коштів із відповідача,позивач свої позовні вимоги не обґрунтовує відповідно до норм чинного законодавства. Разом з тим,за змістом ст. 127 КЗпП України повернення підприємству зайво виплачених коштів\~можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації\~(ст. 136 КЗпП). Також ст. 1212 Цивільного кодексу Украї\-ни\~ зобовязує особу, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),повернути потерпілому це майно. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що\~не підлягають\~поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,\~якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України. Як вбачається зі змісту позовної заяви,позивач не посилається на те,що відповідачу 223гр36 коп були виплачені внаслідок помилки позивача і недобросовісності відповідача,а навпаки вбачається,що позивач добровільно виплатив відповідачу зазначені кошти і вважає,що дані кошти були виплачені законно. Враховуючи викладене,суд вважає відсутні підстави для задоволення позовних вимог Територіального управління Державної судової адміністрації України у зв»язку з чим відмовляє позивачу у даному позові. Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 197 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ,

Outcome: dismissed