Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області про визнання права на завершення приватизації, отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 15 грудня 2008 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 0.240 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку площею 0.15 га та підсобного господарства площею 0.09 га. Зазначена земельна ділянка була надана [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради за №110 від 17 грудня 1996 року. Оскільки вона, позивачка є дочкою померлої, тому відповідно до ст.1261 ЦК України належить до спадкоємців за законом першої черги. Окрім неї до числа спадкоємців першої черги належить також її сестра відповідачка [PERSON]. Проте, заяви до нотаріальної контори вона не подавала, а відповідно спадщини не прийняла. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину немає. Заповіту на випадок смерті мати не складала. Незважаючи на те, що вона на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, вважає, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На час відкриття спадщини спадкодавець постійно проживала разом з нею, позивачкою в належному їй, позивачці житловому будинку за адресою: смт. Макарів, вул..Чапаева б.15, Київської області, який 19 серпня 2003 року було подаровано їй померлою. Вона, позивачка не може оформити право на спадщину на земельну ділянку в органах нотаріату, оскільки матір'ю не було отримано державний акт на право власності на передану у її власність земельну ділянку. Позивачка просить: - встановити факт постійного проживання її та померлої [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на 15 грудня 2008 року в житловому будинку за адресою: смт. Макарів, вул..Чапаева б.15, Київської області; - визнати за нею в порядку спадкування право на завершення процесу приватизації земельної ділянки та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0.24 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку площею 0.15 га та підсобного господарства площею 0.09 га, яка згідно рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради №110 від 17 грудня 1996 року була передана у приватну власність [PERSON] відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Лишнянська сільська рада Макарівського району Київської області надала заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа Управління Держземагенства у Макарівському районі про день, час, місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяв про розгляд справи у відсутність представника не надходило. Встановлено, що згідно свідоцтву про смерть серії 1-ОК №136458, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції Київської області, [PERSON] померла 15 грудня 2008 року у віці 88 років, про що в Книзі реєстрації смертей 2008 року зроблено відповідний актовий запис №151 (а.с.7). З свідоцтва про народження серії ЯР №738307, виданого Макарівським ЗАГС Макарівського району Київської області, [PERSON] народилася 23 лютого 1947 року, її матірю є [PERSON] (а.с.10). [PERSON] свідоцтву про укладення шлюбу серії 1-БК №412990, виданого Макарівським районним відділом ЗАГС Київської області, [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], 11 вересня 1976 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові [PERSON], дружині [PERSON] (а.с.11). З договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за номером 3619, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок за номером 15 з надвірними будівлями, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться в селищі Макарів Макарівського району Київської області на вулиці Чапаєва (а.с.12). [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА № 368769, 07 листопада 2003 року зареєстровано право власності за [PERSON], реєстраційний номер 1443925, на домоволодіння за адресою: смт.Макарів, вул..Чапаєва б.15 (а.с.13-15). З акту вбачається, що погоджено межі земельної ділянки, яка належить [PERSON] і розташована за адресою: смт.Макарів, вул..Чапаєва б.15 (а.с.16). З листа-відповіді №834 від 05.06.2015 року за підписом нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області вбачається, що при перевірці документів, що були надані позивачкою нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину встановлено, що відсутній правовстановлюючий документ про первинну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,240 га, призначену для обслуговування житлового будинку 0,15 га та ведення підсобного господарства 0,09 га, що була надана померлій 15.12.2008 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Макарівської селищної ради №110 від 17.12.1996 року (а.с.17). З листа-відповіді №1013-3.3-3628/2-15 від 11 червня 2015 року за підписом заступника начальника Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, вбачається, що неможлива видача витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки при відсутності державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.18). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами ст.1216 ЦК України, якою передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем -з час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі ч.6 ст..235 ЦПК України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Відповідно до ст.23 ЗК України 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте дію ст.23 було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» встановлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у етапі 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. А згідно п.З цього ж Декрету, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до п.7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Крім того, в п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст..1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). На підставі абзацу 2 п.1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзацом 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.З ст.116 ЗК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачка не заперечує проти того, що позивачка на час відкриття спадщини проживала разом з померлою 15 грудня 2008 року [PERSON] в житловому будинку за адресою: вул..Чапаєва б.15, смт.Макарів Макарівського району, Київської області, а також достовірно встановлено, що померла 15 грудня 2008 року [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку загальною площею 0.24 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку площею 0.15 га та підсобного господарства площею 0.09 га, а спадкоємиця має право на завершення процесу приватизації та отримання державного акту на право власності на передану у її власність земельну ділянку.

Outcome: approved