Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він працював з 07.08.2006 року по 04.03.2013 рік на шахті «Алмазна» з повним робочим днем у шахті. Внаслідок впливу шкідливих факторів він отримав професійне захворювання «хронічний бронхіт пилової етіології. Легенева недостатність першого ступеня». 04.03.2013 року його було звільнено з роботи за станом здоров'я перешкоджаючого продовженню цій роботі на підставі ч.2 ст..40 КЗпП України. Відповідно до довідки МСЕК у нього було встановлено втрата професійної працездатності 30% безстроково: 25% внаслідок профзахворювання хронічного бронхіту, 5% трудове каліцтво 27.03.2000 року. Вказаним захворюванням, викликаним порушенням вимог законодавства підприємством, йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в наступному. Моральна шкода, яка йому заподіяна, полягає у фізичному болю та стражданнях, які він переносить у зв'язку з професійним захворюванням. Його життя, після встановлення йому професійного захворювання, зазнало суттєвих змін. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У зв'язку з професійним захворюванням, цілком порушена його нормальна життєдіяльність, він періодично звертається за допомогою до лікарів і проходе лікування. Стан його здоров'я ніколи не відновиться до стану, який він мав до захворювання. Йому необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. В даний час, він вже не може, як раніше, в повному об'ємі виконувати роботи в побуті, по господарству. Таким чином, професійне захворювання спричинило тривалі зміни та вимушені порушення його звичайних життєвих зв'язків, фактичну біль та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Таким чином, професійним захворюванням йому заподіяна істотна для нього моральна шкода, яку він оцінюю в сумі 16 тисяч гривень. Просить задовольнити його вимоги. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги частково і просив задовольнити їх стягнувши з відповідача на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 тися гривень. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що внаслідок отриманного профзахворювання позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає в тому, що захворювання спричинило тривалі зміни в житті позивача, порушило його життя. Позивачу бестроково встановлено 25% втрати працездатності внаслідок профзахворювання. Зазначив, що в позовній заяві помилково було зазначено розмір моральної шкоди - 16 тисяч гривень. В дійсності позивач оцінює заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 тисяч гривень. Представник відповідача - Береговий А.В., діючий на підставі довіреності, позов не визнав з підстав зазначених в письмових запереченнях. Вважає, що суду не надано належних доказів, які б свідчили про факт заподіяння позивачеві моральних страждань. Зазначив, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі, які б підтверджували перенесення ним стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я. Просив відмовити в задоволені позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля». Копією трудової книжки [PERSON] підтверджується, що - року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я (а.с.25-26). Даний факт відповідач в судовому засіданні не оспорював. За час роботи в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» позивач захворів на професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №8 від 12.07.2013 р. (а.с.8-9), медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання №1309/1196 від 26.06.2013р. (а.с.13), випискою з історії хвороби №4556 від 13.06.2013 року [PERSON] (а.с.14), довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках №247573 від 13.08.2013 року (а.с.12). Висновком МСЕК №247573 від 13.08.2013 року позивачу за сукупністю встановлено 30% втрати професійної працездатності: первинно 25% хронічне захворювання (бронхіт) з 13.08.2013 року та повторно 5% по травмі 27.03.2000 року, безстроково (а.с.12). Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок професійного захворювання [PERSON] заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.8-9) та висновком МСЕК від 13.08.2013 року (а.с.12). Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №8 від 12.07.2013 р. (а.с.8-9) підтверджується, що [PERSON] за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт пилової етіології. Легенева недостатність першого ступеня - захворювання професійне, вперше. Причиною професійного захворювання є: працюючи в якості електрослюсаря підземного [PERSON] піддавався впливу підвищених концентрацій пилу вуглепородного, кремнійвмісного, фіброгенної дії, яка складає від 1 до 3 мг/м3, при ГДК пилу - 2 мг/м3, працюючи в якості гірника очисного забою (19684-1997 р.р., 2006-2008 р.р.) [PERSON] піддавався впливу підвищених концентрацій пилу вуглепородного, кремнійвмісного, фіброгенної дії, яка складає від 77,061 до 79,70 мг/м3, при ГДК пилу - 2 мг/м3. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, що підтверджується актом розслідування причин виникнення професійного захворювання. Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 13.08.2013 р. Пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди"(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документі, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved