Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що спільне життя з відповідачем не склалося, так як подружжя не розуміли один одного, між ними виникали суперечки і сторони мають різні погляди на життя, шлюбні відносини фактично припинилися, подружжя разом не проживає та спільне господарство не ведуть. Позивачка вважає, що збереження сім'ї з відповідачем є неможливим. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, в матеріалах справи є її заява, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 27 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER], актовий запис № 384. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружжя мають різні погляди на життя, не розуміли один одного, подружні відносити фактично припинили, спільне господарство не ведуть, разом не проживають, причиною чому стали суперечки, що виникають на цьому ґрунті, сім'я практично розпалась. Позивачка вважає, що збереження сім'ї з відповідачем є неможливим. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - є обґрунтованим, доведеним і підлягає задоволенню. В задоволенні вимоги позивачки щодо присвоєння їй після розірвання шлюбу дівочого прізвища [PERSON] суд вважає за доцільне відмовити, оскільки відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє длшлюбне прізвище. Отже, чинним законодавством передбачена можливість відновлення дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, а ні дівочого. Дошлюбне прізвище позивачки [PERSON], а просить залишити [PERSON]. Отже, зазначена вимога задоволенню не підлягає. Однак, позивачка не позбавлена можливості зміни свого прізвища, так, у відповідності до ч. 11, 7 ст. 295 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім'я. Порядок розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи встановлюється Кабінетом Міністрів України".

Outcome: partial