Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з цим позовом вказує, що їй на праві приватної власності на підставі рішення Китайгородської сільської ради від 13.06.1995 року №4 належить земельна ділянка, площею 0,522 га, розташована на території с.Вихватнівці Китайгородської сільської ради. На підставі рішення Китайгородської сільської ради від 13.06.1995 року №4 їй видано державний акт на право приватної власності на землю за №63 та занесено до Державного земельного кадастру її земельну ділянку, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку(номер витягу НВ-6800552932013 від 16.09.2013 року). З яких: земельна ділянка 0,250 га передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер - 6822483900:0007) та 0,272га - для ведення особистого підсобного господарства(кадастровий номер - 6822483900:0008). Як вказує позивачка, згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, її земельна ділянка межує із землекористуванням гр.[PERSON], який розпочав самочинне будівництво господарської будівлі сараю, захопивши під нього не тільки межу, а й частину її земельної ділянки, порушивши при цьому її право власності на земельну ділянку та п.3.25 ДБН 360-92. Пунктом 3.25 Державних будівельних норм 360-92 закріплено, що для догляду за будинками та для здійснення їх поточного ремонту, відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни, - потрібно приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене дотримання необхідних інженерно-технічних заходів, які будуть запобігати стіканню атмосферних опадів з дахів та карнизів будинків на територію суміжних ділянок. За захистом своїх порушених прав, вона звернулася до Китайгородської сільської ради, яка разом з представником відділу Держкомагенства в Кам'янець-Подільському районі та директором проектної організації ПП «Земля 2012» провели обстеження межових знаків на земельній ділянці землевласника - [PERSON] та землекористувача гр.[PERSON]. В результаті обстеження виявлено, що землекористувач - сусід [PERSON] здійснив самозахват земельної ділянки, розпочавши незаконне будівництво господарської будівлі сараю, заступивши на її земельну ділянку на 0,81 см. та 0,53 см., згідно кадастрової зйомки. Окрім того, про це свідчить акт від 09.2013 року Китайгородської сільської ради за участю сільського голови, представника відділу дежземагенства та директора ПП «Земля» та землевласника [PERSON] Нею було відгороджено сіткою частину земельної ділянки для домашньої птиці на своїй ділянці. Відповідач цим скористався і провів межу самовільно по цій сітці, захопивши таким чином без її дозволу частину земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності. Крім того, між нею та сусідами - землекористувачами, в тому числі і з відповідачем був підписаний акт погодження суміжних меж від 11.03.1997 року. Зазначає, що у відповідача відсутній будь-який дозвіл на будівництво сараю та відсутній державний акт на право приватної власності на землю. Згідно ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У зв'язку з чим, позивачка просить зобов'язати відповідача [PERSON] знести самочинне будівництво - господарської будівлі (сараю), збудованого по [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь сплочений судовий збір. Позивачка, представник позивачки в судовому засіданні позов підтримали. Вимагали, щоб відповідач [PERSON] зніс самочинне будівництво - господарської будівлі (сараю), частина якого знаходиться на її земельній ділянці, звільнивши її земельну ділянку. При цьому позивачі зазначають, що [PERSON] за незаконне будівництво було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. [PERSON] було винесено припис інспекцією державно-архітектурного будівельного контролю в Хмельницькій області про усунення порушень незаконного будівництва, але до цих пір він самочинне будівництво не зніс. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили. Суду показали, що [PERSON] є землекористувач суміжної ділянки з позивачкою. Будь-якого захоплення суміжної земельної ділянки позивачки [PERSON] не вчинив і будівництво сараю проводив на своїй земельній ділянці. На даний час земельна ділянка ними не приватизована, державного акту на право приватної власності на землю у нього відсутнє. Дійсно він без відповідного дозволу розпочав будівництво сараю, не погоджуючи його з [PERSON]. Зазначає, що узгодження меж з [PERSON] він не проводив. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: відділ Держземагенства у Кам'янець-Подільському районі в судовому засіданні позов підтримала. Суду показала, що позивачка у своїй приватній власності має земельну ділянку загальною площею 0,522 га, яку їй було передано за рішенням Китайгородської сільської ради від 13.06.1995 року №4. Дану земельну ділянку [PERSON] приватизувала, про що їй було видано державний акт на землю фірмою «Земля» була розроблена технічна документація, ксерокопії якої вона залучила до справи. Дана земельна ділянка [PERSON] занесена до Державного земельного кадастру земельних ділянок, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку(номер витягу НВ-6800552932013 від 16.09.2013 року) і земельна ділянка [PERSON] ніяким чином не може бути змінена. Відповідач - землекористувач без будь-яких законних підстав розпочав самовільне будівництво і незаконно захватив частину земельної ділянки позивачки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - сільський голова Китайгородської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області позов підтримав.Суду показав, що позивачці видано державний акт на право приватної власності на землю в с.Вихвтнівці, площею 0,522 га на підставі рішення Китайгородської сільської ради від 13.06.1995 року №4. Тоді як відповідач фактично являється суміжним з [PERSON] землекористувачем. Ним до цього часу земельна ділянка не приватизована. Під час приватизації позивачкою земельної ділянки відповідач [PERSON] погодив з [PERSON] суміжні межі, про що свідчить акт погодження від 11.03.1997 року. За його участю та участю представника відділу Держземагенства, директора ПП Земля 2012, землевласника [PERSON] 09.09.2013 року було складено акт про те, що землекористувач [PERSON] здійснив самовільний захват земельної ділянки [PERSON] і незаконно розпочав будівництво господарської будівлі сараю. Про що достовірно засвідчує кадастрова зйомка земельної ділянки [PERSON]. В результаті зйомки [PERSON] здійснив заступ на територію земельної ділянки [PERSON] від 0,81см. та 53см., про що [PERSON] знав і не дивлячись на це, без будь-якого дозволу архітектури побудував камінний сарай. Зносити якого відмовляється. За незаконне будівництво [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, заслухавши сторони, вважає вимоги позивачки такими, що підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд до уваги не приймає. Вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки оснований на законі, доведений в суді , визнаний представником Держкомзему та сільським головою, доведений зібраними документами у справі, не вірити яким у суду не має підстав. Встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Китайгородської сільської ради від 13.06.1995 року №4 належить земельна ділянка, площею 0,522 га, розташована на території с.Вихватнівці Китайгородської сільської ради, що підтверджується державним актом серії ХМ 02994 від 20.05.1997 року. На підставі рішення Китайгородської сільської ради від 13.06.1995 року №4 їй видано державний акт на право приватної власності на землю за №63 та занесено до Державного земельного кадастру її земельну ділянку, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку(номер витягу НВ-6800552932013 від 16.09.2013 року). Земельна ділянка 0,250 га передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер - 6822483900:0007) та 0,272га - для ведення особистого підсобного господарства(кадастровий номер - 6822483900:0008). Як встановлено судом, згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, земельна ділянка позивачки межує із землеволодінням гр.[PERSON]. [PERSON] розпочав самочинне будівництво будівель, захопивши під нього не тільки межу, а й частину території [PERSON], порушивши при цьому право власності позивачки на земельну ділянку та п.3.25 ДБН 360-92. Пунктом 3.25 Державних будівельних норм 360-92 закріплено, що для догляду за будинками та для здійснення їх поточного ремонту, відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни, - потрібно приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене дотримання необхідних інженерно-технічних заходів, які будуть запобігати стіканню атмосферних опадів з дахів та карнизів будинків на територію суміжних ділянок. Згідно акту від 09.09.2013 року, сільським головою Китайгородської сільської ради, представником відділу Держкомагенства в Кам'янець-Подільському районі та директором проектної організації ПП «Земля 2012» було проведено обстеження межових знаків на земельній ділянці землевласника - [PERSON] та землекористувача гр.[PERSON]. В результаті обстеження виявлено, що землекористувач - сусід [PERSON] здійснив самозахват земельної ділянки, побудувавши приміщення, заступивши на земельну ділянку позивачки на 0,81 см. та 0,53 см., згідно кадастрової зйомки. Окрім того, про це свідчить акт від 09.2013 року Китайгородської сільської ради за участю сільського голови, представника відділу дежземагенства та директора ПП «Земля» та землевласника [PERSON] Як встановлено судом, позивачкою було відгороджено сіткою частину земельної ділянки для домашньої птиці на своїй ділянці. Відповідач цим скористався і провів межу самовільно по цій сітці, захопивши таким чином без її дозволу частину земельної ділянки, що належить їй на праві приватної власності. Відповідно акту погодження суміжних меж від 11.03.1997 року, між позивачкою та сусідами - землекористувачами, в тому числі і з відповідачем був підписаний даний акт погодження суміжних меж. Судом встановлено, що у відповідача відсутній дозвіл на будівництво та відсутній державний акт на право приватної власності на землю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява має містити, зокрема зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 5 Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону N 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, … будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно-затвердженого проекту… Як перевірено судом, на час розгляду справи відповідач на вимогу інспекції Державного архітектурно- будівельного контролю у Хмельницькій області припис про знесення самочинного будівництва не виконав. Припис про усунення порушень ігнорував. Земельну ділянку не звільнив. Таким чином в суді доведено обґрунтованість вимог позивачки, оскільки відповідач без будь-якого законного дозволу та затвердженого проекту розпочав будівництво господарської будівлі - сараю на земельній ділянці позивачки, що було доведено в суді, тому її позов підлягає задоволенню з вищенаведених підстав. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки витрати по оплаті судового збору в сумі 114 грн. 70 коп.. На підставі ст.ст.15, 60, 376,391,392 ЦК України, постанови № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами», п.3.25 ДБН 360-92. Пунктом 3.25 Державних будівельних норм 360-92,

Outcome: approved