Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом і зазначає, що 25.042013 року ним укладено договір № 572364/2013 про строковий банківській вклад в Коростенському відділенні №41 ПАТ ВАБ на суму 1000 дол. США строком на 13 міс., з сплатою 9,35% річних за користування ним. П. 2.4 даного договору встановлює правила припинення договору та закриття рахунку. Вкладник має право на повернення вкладу по спливу строку, на який укладено договір. При зверненні до банку у встановленій договором і законодавством України формі, а саме з письмовою заявою про повернення Вкладу, позивачу було відмовлено, без пояснення причин. Однак, п. 6 ст. 319 ЦК України встановлено, що держава не втручається у здійснення власником права власності ,а згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб. В даному випадку , вклад є майном позивача, щодо якого він здійснюю своє право власності. Тому, було порушене його право на власність , а саме спричинені перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні коштами згідно ст. 317 ЦК України, а також порушено вимоги ст. 321 ЦК України , якою визначено,що що ніхто не може бути позбавлений або обмежений у цьому праві. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу банк , що прийняв від вкладника грошову суму (вклад, депозит), зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та відсотки за неї, на умовах та в порядку, який встановлено договором. П. 2 ст. 1060 ЦК України - передбачає правила повернення банком кошт за договором банківського вкладу, шляхом видачі вкладу на першу вимогу вкладника, яка підлягає виконанню у строк, що встановлений у зобов'язанні (тобто в договорі), або - якщо такий термін визначений вказівкою на певну подію - то з настанням такої події, тобто в даному випадку це, є повернення вкладу по спливу строку дії договору. Банк порушив умови договору, права позивача, та законодавство України, тому, позивач, останніми уточненими вимогами просить зобов'язати відповідача виконати умови укладеного договору про строковий банківській вклад, повернути йому грошовий вклад 1000 дол. США, нараховані відсотки за користування його коштами, що складає суму еквівалентну 13606,92 грн. та 5000 грн. спричиненої моральної шкоди. Ці вимоги позивач підтримав(л.с.22). Представник відповідача проти позову не заперечив, своїм правом на участь в розгляді справи не скористався, судом проведено розгляд справи за правилами ст. 224 ЦПК України (л.с.11,14,20,21). Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини, пов"язані з договором банківського вкладу . 25.04.2014 року між позивачем і відповідачем укладено договір № 572364/2013 про строковий банківській вклад на суму 1000 дол. США строком на 13 міс. Договором встановлено право вкладника на повернення вкладу по спливу строку, на який укладено договір. При зверненні до банку у встановленій договором і законодавством України формі, а саме з письмовою заявою про повернення вкладу, позивачу було відмовлено в цьому. Така відмова суперечить п. 6 ст. 319 ЦК України, якою встановлено, що держава не втручається у здійснення власником права власності ,а згідно ст.316 ЦК України правом власності -є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В даному випадку, вклад є майном по зивача, щодо якого він здійснюю своє право власності. То му, відмовою банку щодо повернення вкладу було порушене право позивача на власність , а саме спричинені перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні коштами. Відповідачем порушено, також, вимоги ст. 321 ЦК України , якою визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у цьому праві. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу банк , що прийняв від вкладника грошову суму (вклад, депозит), зобов'язується виплатити вкладникові таку суму та відсотки за неї, на умовах та в порядку, який встановлено договором. П. 2 ст. 1060 передбачає ,що договір банківського вкладу, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу зі спливом визначеного договором строку. Передбачено порядок видачі вкладу вимогу вкладника, яка підлягає виконанню у строк , що встановлений у зобов'язанні (тобто в договорі), або - якщо такий термін визначений вказівкою на певну подію - то з настанням такої події, тобто в даному випадку це є повернення вкладу по спливу строку . Банк порушив умови договору ,права позивача , та законодавство України - оскільки відмовився своєчасно видати такий вклад позивачу на його вимогу. Відмова банку в поверненні рештки вкладу позивача є необгрунтованою, а вимоги позивача є законними. Згідно поданого розрахунку банк заборгував позивачу суму вкладу 1000 дол. США та відсотки за користування ним, загальна сума боргу за курсом національного банку складе 13606.92грн. в національній валюті України (л.с 7) Що стосується вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то суд таку вимогу задовольняє частково. З роз»ясень даних в Постанові Пленуму ВСС ЦКС від 30.3.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» видно,що таких правовідносин слід застосовувати норми положень статей 41, 42, 99 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.1950), а також враховувати, що кредитні відносини врегульовано, зокрема, главами 52, 53, 71 Цивільного кодексу України , законами України: від 7 грудня 2000 року № 2121-III Про банки і банківську діяльність; від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII Про заставу; від 5 червня 2003 року № 898-IV Про іпотеку; від 12 травня 1991 року № 1023-XII Про захист прав споживачів; від 18 листопада 2003 року № 1255-IV Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень; від 19 червня 2003 року № 979-IV Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати2123.97Є кошт, як пеню; від 1 липня 2004 року № 1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі - Декрет про валютне регулювання) та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах своїх повноважень, визначених Законом України від 20 травня 1999 року № 679-XIV Про Національний банк України. ЗУ Про захист прав споживачів передбачає можливість стягнення моральної шкоди за порушення прав при наданні послуг. Суд погоджується з доводами позову про те,що такої шкоди йому спричинено. Позивач мав відповідним чином зорганізувати своє життя та докласти зусиль для захисту порушеного права, неодноразово звертався до банку з вимогами повернення кошт, відчував образу та приниження від дій відповідача. При цьому, суд враховує вік позивача, стан його здоров»я, характер правопорушення і глибину фізичних та духовних страждань,спричинених цим правопорушенням, інші обставини, вимоги розумності і справедливості. Заявлену до відшкодування суму 5 тис грн., суд визнає завищеною і стягує на користь позивача для такого відшкодування 2 тис. грн., яку вважає достатньою для відшкодування.

Outcome: approved