Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

ТОВ «Нова пошта» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за його невиконання. Посилаючись на те, що між ТОВ «Нова пошта» та [PERSON] укладений договір позики від 09 квітня 2012 року відповідно до умов якого ТОВ «Нова пошта» передав відповідачу грошові кошти в сумі 50 00 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики на строк до 09 квітня 2014 року. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору, в якій відповідач вказав про отримання та обов"язок повернення коштів. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання вцілому не виконав. Згідно п.9 договору передбачено, що за кожен день прострочення вимог передбачених п. 5 та п.п.5.1 договору повернення позикодавцю позики, позичальнику нараховується індекс інфляції, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, неустойка у розмірі 15% від загальної суми та 30% річних. Зважаючи на вказане положення договору ним окрім стягнення суми боргу за позикою - 50 000 грн. 00 коп., ставиться вимога про стягнення пені - 21 690 грн. 41 коп.; неустойки 15% від загальної суми - 7 500 грн. 00 коп.; 30% річних - 18 379 грн. 73 коп., всього штрафних санкцій - 47 570 грн. 14 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Супрун В.П., діючий на підставі довіреності від 11 травня 2015 року (а.с.7), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити: стягнути з відповідача на користь ТОВ «Нова пошта» 97 570 грн. 14 коп. - суму боргу за договором позики з урахування фінансових санкцій за невиконання договірних зобов»язань. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім повідомлення рекомендованого листа. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частьковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що торони перебувають у договірних/зобов»язальних відносинах. Так, між ТОВ «Нова пошта» та [PERSON] укладений договір позики від 09 квітня 2012 року відповідно до умов якого ТОВ «Нова пошта» передав [PERSON] грошові кошти в сумі 50 00 грн. 00 коп. в якості безвідсоткової позики на строк до 09 квітня 2014 року (а.с.5, 6). Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору та видатковим касовим ордером від 09 квітня 2012 року, в якій відповідач вказав про отримання та обов"язок повернення коштів (а.с.5, 6). Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання вцілому не виконав. Згідно п.9 договору передбачено, що за кожен день прострочення вимог передбачених п. 5 та п.п.5.1 договору повернення позикодавцю позики, позичальнику нараховується індекс інфляції, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, неустойка у розмірі 15% від загальної суми та 30% річних. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо інше не встановлено договором або законом (наприклад, якщо договір позики відповідає ознакам безпроцентного договору), позикодавець має право на одержання ще і процентів від суми позики. У разі коли договором не встановлено їх розмір, розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору (а.с. 5, 6). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов»язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов»язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін уцілому не повернув. З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів в якості позики, що засвідчений договором про зобов»язання відповідача повернути вказану суму в строк та на умовах, визначених його умовами. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за позикою - 50 000 грн. 00 коп., пені - 21 690 грн. 41 коп.; неустойку 15% від загальної суми - 7 500 грн. 00 коп.; 30% річних - 18 379 грн. 73 коп., всього штрафних санкцій - 47 570 грн. 14 коп., що вцілому складає загальну суму - 97 570 грн. 14 коп. (а.с.4-5), які підлягають частковому задоволенню. Так, згідно п.9 договору передбачено, що за кожен день прострочення вимог передбачених п. 5 та п.п.5.1 договору повернення позикодавцю позики, позичальнику нараховується індекс інфляції, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, неустойка у розмірі 15% від загальної суми та 30% річних. Оскільки умови договору передбачають два види штрафних санкій, тому стягненню підлягає лише один його вид - в даному випадку неустойка 15% від загальної суми - 7 500 грн. 00 коп. Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. За таких правових підстав та встановлених правовідносин, суд вважає, що вимоги є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 1 статті 88 ЦПК України. Так, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, судовий збір згідно частки задоволених вимог в сумі 758 грн. 79 коп. (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial