Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що її дядько, [PERSON], в 1950 роках побудував житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. Кірова, 76,, який знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,28 га, вартістю 36 750,61 грн. Також за життя дядькові була виділена земельна ділянка (пай) загальною площею 3,46 га, на території Дніпровської сільської ради вартістю 67\~908, 03 грн. 09 січня 2013 року [PERSON] помер. В Камянсько-Дніпровський державній нотаріальній конторі їй пояснили, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за вищевказаною та земельну ділянку (пай) не можливо, в звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Позивачка просила суд, визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудинковими спорудами, який знаходиться за адресою: с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. Кірова, буд. 76; земельну ділянку площею 0,28 га, яка знаходиться за цією ж адресою, а також на земельну ділянку (пай) площею 3,46 га, яка розташована на території Дніпровської сільської ради. В судове засідання сторони не зявилися, позивачка надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач направив лист в якому не заперечує проти позову, просив справу розглядати без їх участі. Третя особа в судове засідання не зявилася, просила справу розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що дядько позивачки, [PERSON], в 1950 роках побудував житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району, Запорізької області по вул. Кірова, 76, а саме, позначених по технічному паспорту: літерою «А» - житловий будинок, літерою «Пг» - погріб з шийкою, літерою «а» - прибудова, літерою «Б» - літня кухня, літерою «Б1» - сарай, літерою «В» - сарай, літерою «Г» - літня кухня, літерою «Д» - навіс, літерою «Е» - сарай, літерою «Ж» - сарай, літерою «З» - літній душ, літерою «К» - вбиральня, літерою «Л» - сарай, літерою «М» - сарай, літерою «Н» - сарай, літерою «О» навіс, літерою «І» - замощення, літерою «№1» - паркан, літерою «№2» - ворота, літерами «№3», «№4», «№5» - паркан, літерою «№6» - свердловина - загальною вартістю 72 183 грн. (згідно проведеної інвентаризації 05.03.2012 року), що знаходиться на приватизованій земельній ділянці - площею 0,28 га (на підставі державного акту серія ЗП зареєстрованого за № 994 від 20 червня 1995 р.) вартістю 36 750,61 грн. (згідно витягу Держгеокадастра України № 99-28-99.3-799/15-15 від 11.11.2015 р.). Також, за життя дядьку була виділена земельна ділянка (пай) загальною площею 3,46 га, на території Дніпровської сільської ради вартістю 67\~908, 03 грн. (згідно витягу Держгеокадастра України № 99-28-99.3-807/15-15 від 11.11.2015 р.). Загальна вартість спадкового майна становить 176 841,64 грн. 17 лютого 2004 року рішенням № 2-10 Дніпровської сільської ради [PERSON] було призначено піклувальницею над перестарілим, одиноким [PERSON] 09 січня 2013 року [PERSON] помер. Разом з ним на день смерті також була зареєстрована і позивачка, що підтверджується довідкою Дніпровської сільської ради №781 від 19.08.2016 р. Інші спадкоємці у нього відсутні. До спадкового майна яке залишилося після смерті спадкодавця увійшов житловий будинок, який розташований за адресою вул. Кірова, буд. № 76, с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського р-ну, Запорізької обл., земельна ділянка площею 0,28 га, яка знаходиться за цією ж адресою та земельна ділянка (пай) площею 3,46 га, яка розташована на території Дніпровської сільської ради. В установлений законом строк, [PERSON] звернулася до Камянсько-Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. В Камянсько-Дніпровський державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №18/2013/02-14, з якою вбачається, що 27.02.2004 року [PERSON] склав заповіт на ім?я [PERSON] На час відкриття спадщини позивачка проживала разом зі спадкодавцем, а тому, в силу приписів ч. 3 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 25 січня 2013 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку (пай) не можливо, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. На підстав ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В силу приписів ст. 19 зазначеного Закону, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, та усі обєкти, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці були зведені до 1992 року. Житловий будинок був побудований в 1950 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 р. «Про власність» , чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved