Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання відповідача не чинити перешкод в користуванні водопроводом на земельній ділянці під будинком № 20 по вул. Волгодонській в м. Запоріжжі. В заяві зазначила, що сторони є учасниками права спільної часткової власності на вказане нерухоме майно, позивачу належить право на 1/3 частину будинку, а відповідачу на 2/3 його частини. Нерухомість оснащена водопроводом, який зазначений в технічній документації під номером 3, згода щодо користування яким у сторін відсутня. Відповідач забороняє використовувати водопровід позивачу і членам її сімї, які спільно з нею проживають, мотивуючи цю заборону твердженнями про те, що відповідачу належить більша частина житлового будинку і господарських споруд. Вважаючи дії відповідача з заборони використовувати водопровід такими, що посягають на її право повною мірою використовувати за призначенням всі нерухомі речі, які утворюють садибу, просить зобовязати відповідача не чинити перешкод в користуванні водопроводом. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Пояснила, що відповідач забороняє їй користуватися водою, яка постачається до будинку під літерою Г, в якому проживає відповідач зі своєю сімєю, а також не надає згоди на облаштування окремої врізки до магістрального водогону з метою водопостачання до будинку під літерою А, в якому проживає донька позивача. Згода ж співвласника є необхідною для отримання дозволу КП «Водоканал» на здійснення цих дій. У звязку з викладеним просить про задоволення позову. Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначивши, що спір виник через те, що позивач самовільно, без погодження з водопостачальною організацією підключилась до водопроводу, який прокладений у встановленому порядку до будинку, в якому проживає відповідач, і користувалась водою без засобу обліку. Зазначене порушення було виявлено під час відвідування садиби співробітниками КП «Водоканал», які зробили припис про усунення цього порушення і перенесення лічильника води з будинку Г до колодязю максимально близько до магістрального водопроводу. Відповідач усунула це порушення, перенесла прилад обліку в те місце, на яке вказали співробітники «Водоканалу», а самовільне споживання води позивачем було припинено. Вимоги позивача полягають в налагодженні водопостачання в будинку, яким користуються члени її сімї, проте для здійснення цих дій необхідно отримати дозвіл КП Водоканал» і технічні умови, які видає виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Самовільне ж приєднання обєктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» забороняється. Договір про надання послуг з постачання води укладений матірю сторін. Жодних перешкод в користуванні водопроводом, який прокладений до будинку відповідача, вона позивачеві не чинить. Що ж стосується облаштування окремого водогону, дозвіл «Водоканалу» та технічні умови повинна отримати особа, яка має намір стати абонентом, тому перешкоджати реалізації субєктивного волевиявлення позивача відповідач об"єктивно не може. Доводи позивача про те, що [PERSON] не надає згоди на організацію окремого водопостачання, знаходить неспроможними, оскільки вона не лише не відмовляла позивачеві в наданні такої згоди, а навіть ніколи не отримувала від позивача пропозиції узгодити це питання, і якби позивач до неї звернулась, вона б не перешкоджала їй в цьому, оскільки для відмови немає жодних підстав. У звязку з викладеним просить залишити позов без задоволення. Представник відповідача підтримав доводи своєї довірительки. Пояснив, що всупереч вимог диспозитивності цивільного процесу позов не містить посилання на дії або бездіяльність відповідача, які порушували б право позивачки. Між тим жодних перешкод у користуванні водопроводом [PERSON] не вчиняє. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] належить право власності на 1/3 частину домоволодіння № 20 по вул. Волгодонській в м. Запоріжжі, 2/3 частини вказаного нерухомого майна належить [PERSON] (а. с. 4-9). На земельній ділянці під будинком знаходиться водогін № 3, який прокладений до будинку Г, яким користується відповідач (а. с. 11). Позивач вимоги свого позову спрямовує в русло правовідносин, які регулюють захист права власності і регламентовані главою 29 ЦК України. Обрання такого способу захисту права, як зобовязання вчинити дії, в контексті захисту права власності передбачено частиною 2 ст. 386 ЦК України, на яку посилається позивач і яка надає власнику, що має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. І хоча позивач посилається на наявне порушення її права, а не таке, яке можна припустити, що і є передумовою для висунення вимоги про вчинення певної дії, проте її вимоги в усякому випадку стосуються правовідносин про захист права власності, тому суд знаходить за необхідне застосовувати положення закону, що регулюють ці правовідносини. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із розясненнями пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» \~відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Виходячи з наведеної норми цивільного законодавства і розяснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підставою для звернення особи, яка є власником, до суду за захистом права є наявність перешкод у здійсненні нею користування та розпорядження майном з боку відповідача. Спосіб перешкоджання, який необхідно подолати для усунення порушень, в силу принципів диспозитивності і змагальності цивільного судочинства, повинен бути зазначений в позові і доведений фактичними даними. Разом з тим, висуваючи вимогу про усунення перешкод в користуванні водопроводом № 3 шляхом зобовязання не чинити перешкод, позивач не зазначає, в чому полягає перешкоджання відповідача. Якщо в позові і під час судового засідання 22 листопада 2016 року позивач зазначає, що відповідач відмовляє її доньці, яка проживає в будинку літ. А, в отриманні води, то в судовому засіданні 12 січня 2017 року посилається на те, що відповідач не надає згоди на прокладку водопроводу до будинку, який перебуває в користуванні позивача. Під час зясування обставин справи судом встановлено, що в фактичному користуванні позивача перебуває житловий будинок, зазначений в технічній документації літерою А, а у користуванні відповідача знаходиться будинок під літерою Г, до якого і підведений водопровід № 3 (а. с. 11). За поясненнями сторін, до проведення технічного обстеження домоволодіння з приводу водокористування, яке мало місце 31 березня 2016 року, позивач користувалася водою шляхом самостійного безоблікового підключення до водопроводу № 3 і налагодження в такий спосіб доставки води до будинку А. Під час цього обстеження факт позаоблікового споживання води до приладу обліку встановлений співробітником КП «Водоканал», який зробив припис про усунення цього порушення протягом десяти днів (а. с. 49). Вказані порушення були усунуті, прилад обліку води розміщений на вводі в колодязь на території садиби і опломбований, а самовільне споживання води в будинку А припинено (а. с. 57). Порядок приєднання до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення передбачений «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затвердженими Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 року, відповідно до п. 4.1 яких для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови за встановленою формою, які мають містити графічний матеріал із нанесенням відповідних інженерних мереж та місць приєднання до них об'єкта будівництва. Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів - підвищувачів тиску. Як випливає з п. 4.3. «Правил…», забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення. З урахуванням встановлених судом обставин перешкодою для постачання води до житла, що перебуває в користуванні членів сімї позивача, є відсутність приєднаної системи водопостачання, облаштованої у встановленому «Правилами…» порядку, а за бажання облаштувати окремий водопровід до свого житла позивач повинна вчинити передбачені «Правилами…» дії, оскільки, як зазначено, самовільне приєднання до діючих систем централізованого водопостачання є незаконним. У звязку з викладеним суд не вбачає вини відповідача у відсутності можливості використовувати позивачем послуги КП «Водоканал» безпосередньо в своєму житлі, так як дії, від яких залежить водопостачання, належить вчинити саме їй. Що стосується доводів позивача про те, що відмова відповідача в організації нею окремого водопостачання, позбавляє її можливості здійснити приєднання до систем централізованого водопостачання і в такий спосіб порушує її право користування належним на праві спільної часткової власності водопроводом, суд ці доводи не приймає, оскільки: - по-перше, позивач не підкріплює ці твердження жодними фактичними даними, тоді як відповідач категорично заперечує навіть обговорення сторонами питання отримання такого дозволу; - по-друге, в силу п. 4.8. «Правил..» виробник узгоджує приєднання водопровідних вводів субспоживачів до водопровідних мереж споживачів за умови наявності згоди споживачів, а споживачем послуг КП «Водоканал» за вказаною адресою в сенсі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є не відповідач, а мати сторін [PERSON] на підставі договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення № 900304983 від 31.08.2007 року, і саме з нею належить погоджувати це питання (а. с. 65-67). В інтересах всебічного і повного з'ясування обставин справи суд перевірив і можливість порушення права позивача і членів її сімї на отримання води як матеріального блага і життєво необхідного природного ресурсу за умови існуючого порядку водопостачання, і не встановив ознак перешкоджання з боку відповідача в отриманні цього блага. При вирішенні спору суд виходить з того, що для застосування судового захисту права власності необхідно не лише констатувати протиправність поведінки відповідача, але й причинний звязок між цією поведінкою і реальними або такими, що припускаються, порушеннями права позивача, а також наявність шкоди правам та інтересам позивача, і не вбачає в правовідносинах, що склалися, передумов для застосування судового захисту.

Outcome: dismissed