Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

у вересні 2019 року ДП «Наш дім» звернулося у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] та користується наданими йому житлово-комунальними послугами, проте [PERSON] не здійснює оплату за надані послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 31 серпня 2019р. становить 19 199,39 грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 19 199,39 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,000 грн., та витрати на правову допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, в розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 36) 11 листопада 2019 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані. (а.с. 41) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року призначено справу за правилами загального позовного провадження. (а.с. 50) Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, та просила суд застосувати строки позовної давності. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України № 443 від 28.12.1999 року «Про створення державного підприємства «Наш дім» на базі рухомого та нерухомого майна відокремленого підрозділу Київського заводу «Радар" було створено Державне підприємство «Наш дім» з правами юридичної особи та зареєстровано 17.01.2000 р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, виданим Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією. Згідно з Розділом 1 «Основні фонди» Акту прийняття - передачі на баланс ДП «Наш дім» передано житловий будинок по [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з липня 1969 р. по теперішній час. (а.с. 35) Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, що станом на 31 серпня 2019 року складає 19 199,39 грн. На підтвердження своїх доводів надав суду розрахунок заборгованості (а.с.8). Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідач належним чином не виконує зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. У ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачами таких послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач має заборгованість у розмірі 19 199,39 грн. Згідно розрахунку, наданого позивачем, вказана заборгованість утворилася станом на серпень 2016 р. Заборгованість за період з вересня 2016 р. по серпень 2019 року відсутня. Проте, суд не приймає до уваги вищевказану довідку, надану представником позивача, оскільки у розумінні ст.77 ЦПК України вона не є належним доказом, що підтверджує позовні вимоги. Долучений до матеріалів справи розрахунок нарахованих до сплати платежів за житлово-комунальні послуги не може підтверджувати факт їх надання, крім того, останній не дає змоги встановити підстави проведених нарахувань та їх обґрунтованість. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed