Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У березні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності. У спірній квартирі з 11 грудня 2012 року зареєстрована [PERSON], яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], як член родини. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Посилаючись на те, що відповідачка з 3 листопада 2013 року не проживає у вищевказаній квартирі, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в її утриманні, просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з тих же підстав, просили його задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність ( а.с. 36). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 110 (5484) від 20.06.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [ADDRESS] належить позивачам на праві часткової сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 02 серпня 2011 року (а.с. 4). У спірній квартирі з 11 грудня 2012 року зареєстрована [PERSON], яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], як член родини ( а.с. 21). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с. 5-8). З довідки форми № 3 виданої КП "Введенське Подільського району м. Києва" від 28.11.2014 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано п"ять осіб (а.с. 16). Позивачі в судовому засіданні пояснили, що відповідачка [PERSON] з листопада 2013 року не проживає у спірній квартирі, не цікавиться нею, витрат по ній не несе, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не створював. Замки в квартирі не змінювалися. Факт не проживання відповідача у [ADDRESS] підтверджується актами від 09.01.2014 року, 06.03.2014 року, 16.05.2014 року, затверджені в.о. директора КП "Введенське Подільського району м. Києва" (а.с. 12-14). Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК України відповідачка по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивачів по справі, оскільки не є членом подружжя позивачів, їх батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачами спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідачки порушує права позивачів вільно користуватися та розпоряджатися свою власністю, суд приходить до висновку, що позов позивачів підлягає задоволенню, а [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved