Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини. В добровільному порядку відмовився сплачувати аліменти на утримання дитини, участі у вихованні сина не бере, не цікавиться його життям, не телефонує та не бажає спілкуватися з сином. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що проти позову заперечує, бажає брати участь у житті дитини. Вказав, що мати створювала перешкоди у спілкуванні з сином. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2007 року по 01 липня 2010 року, свідченням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] За час шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Розрахунком заборгованості по аліментам, наданого Інгульським відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 21.03.2018 року за вих.. №17260, встановлено, що за виконавчим листом №2-3847 від 09.04.2010 року виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, існує заборгованість, яка станом на 01.02.2018 року становить 71862,65 грн. Як вбачається із довідки житлово-будівельного кооперативу «Іскра-2» від 19.11.2017 року за вих.. № 115 син [PERSON] зареєстрований разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. З довідки Миколаївської загальноосвітньої шкоди І ступеня № 65 від 23.03.2018 року за вих. № 71, вбачається, що [PERSON], [INFO], навчається в 4-Б класі Миколаївської ЗОШ № 65, [PERSON] самостійно виховує дитину, батько з сім'єю не проживає, участі у вихованні сина не бере, батьківські збори не відвідує, з вчителями не спілкується, життям та навчанням сина не опікувався, до школи сина не приводив та зі школи не забирав. Відповідно до характеристики на учня 4-Б класу Миколаївської загальноосвітньої шкоди І ступеня № 65, на [PERSON], батько не приймає участі у вихованні сина, ніколи не приводив його до школи та не забирав після уроків. Батьківських зборів не відвідував, навчанням сина не цікавився. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 18.07.2018 року за № 1595/020201-22/22/14/18, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до положень ст. 164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ст. 165 СК України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися і особа, в сім'ї якої проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 155 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для позбавлення їх судом батьківських прав. Пленум Верховного Суду в пунктах 15, 16 своєї Постанови від 30 березня 2007 р. ,,Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які не законно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до само стійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормаль ного самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не ви являють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування свої ми обов'язками. Пункти 94 - 102 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України » від 16.07.2015 року (заява №10383/09 ): при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по - перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним . Рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06): що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року: дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Вказані обставини на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення встановлені, підтверджені письмовими доказами та поясненнями сторін. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої доньки, що повністю підтверджується висновком органу опіки та піклування, відомостями про наявність заборгованості по сплаті аліментів та не спростовується відповідачем. Зокрема, у судовому засіданні відповідач по справі підтвердив, що в останнє з дитиною він бачився в серпні 2011 року. По теперішній час він участі у житті, вихованні та утриманні дитини не бере, бачив дитину в останнє коли йому було 4 роки, декілька разів дзвонив. Також відповідач підтвердив, що заходів для побачень з дитиною не приймав, аліменти не сплачував, до відповідних органів чи до суду з вимогами про встановлення участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не звертався. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказі у підтвердження наявності перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача, відмову позивача від матеріальної допомоги на утримання дитини зі сторони [PERSON]. Тоді як доказами наданими позивачем підтверджено ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини, про що свідчить наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 67168,67грн.. При цьому слід зауважити, що сплачувати заборгованість по аліментам добровільно, відповідач почав лише після подання позивачем позову до суду. Таким чином, винна поведінка відповідача та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов'язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що позбавлення батьківських прав не є безповоротним. Статтею 169 СК України встановлено право батька на подання позову про поновлення батьківських прав при усуненні причин, що були підставою для їх позбавлення. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку, та зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved