Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,в якому вказала,що 07 серпня 2012 року її було прийнято на роботу на посаду завідуючої складу Державного підприємства з реконструкції та будівництва майнового комплексу Національної академії державної податкової служби України на підставі наказу № 24-к від 07.08.2012 року. З 20 червня 2013 року Державне підприємство «Підприємство з реконструкції та будівництва майнового комплексу Національного університету державної податкової служби України» перейменоване на Державне підприємство «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України на підставі наказу № 23-а від 20.06.2013 року ДП «ЦКБ» МДІЗУ. З 14.05.2015 року Державне підприємство «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України перейменоване на Державне підприємство «Центр капітального будівництва» на підставі наказу № 8-а від -14.05.2015 року ДП «ЦКБ». Наказом № 24-к від 24.12.2015 року Державного підприємства «Центру капітального будівництва» її було звільнено з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Однак, боржник за період часу з січня 2015 року по грудень 2015 року нарахував, але не виплатив їй заробітну плату у загальному розмірі у розмірі 10985 грн 98 коп. Крім того, при звільненні їй не була виплачена компенсація за невикористану відпустку. На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний був сплатити на її користь за час затримки розрахунку становить 6957 грн 80 коп . Також з відповідача підлягає стягненню невиплачена їй компенсація за невикористану відпустку у розмірі 698 гр 18 коп відповідно до довідки № 9/1 ДП «ЦКБ» від 09.02.2016 року. Крім того, такими діями відповідач завдав їй моральну шкоду,яка виразилась у тому,що невиплатою їй заробітної плати відповідач поставив її та її сімю у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань і їй необхідно багато часу для організації свого життя. Розмір спричиненої їй моральної шкоди вона оцінює у розмірі 10000 гр . Позивач просить стягнути з Державного підприємства «Центру капітального будівництва»на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.12.2015 року по 28.03.2016 року у розмірі 6957 гривень 80 копійок. компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 698 гр 18 коп та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Позивач у судове засідання не з»явилась,подала заяву,відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився,про день розгулу справи був повідомлений завчасно,про що у справі є розписка,заяву про відкладення розгляду справи не подав,у зв»язку з чим суд відповідно до ст.. 224 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.3 ЦПК України Кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.У випадках,встановлених законом,до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права,свободи та інтереси інших осіб,або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 60 ЦПК УкраїниКожна сторона зобовязана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень,крім випадків,встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України Обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. У судовому засіданні було встановлено,що 07 серпня 2012 року позивача було прийнято на роботу на посаду завідуючої складу Державного підприємства з реконструкції та будівництва майнового комплексу Національної академії державної податкової служби України на підставі наказу № 24-к від 07.08.2012 року. Наведена обставина стверджується трудовою книжкою та наказом ДП «ПРБМК НАДПСУ» № 24-к від 07.08.2012 року. З 20 червня 2013 року Державне підприємство «Підприємство з реконструкції та будівництва майнового комплексу Національного університету державної податкової служби України» перейменоване на Державне підприємство «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України на підставі наказу № 23-а від 20.06.2013 року ДП «ЦКБ» МДІЗУ. З 14.05.2015 року Державне підприємство «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України перейменоване на Державне підприємство «Центр капітального будівництва» на підставі наказу № 8-а від -14.05.2015 року ДП «ЦКБ». Також,у судовому засіданні встановлено,що наказом № 24-к від 24.12.2015 року Державного підприємства «Центру капітального будівництва» позивача було звільнено з роботи згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до ст.. 115 КЗпП України „ Заробітна плата працівникові виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки,встановлені колективним договором,але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У судовому засіданні було встановлено,що в день звільнення відповідач не виплатив їй заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у суммі 698 гр 18 коп. , що підтверджується довідкою № 9/1 ДП «ЦКБ» від 09.02.2016 року. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний був сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку становить 6957 гр 80 коп (розмір середньоденної заробітної плати згідно довідки складає 73,24 грн. , кількість днів затримки за період з 25.12.2015 року по 28.03.2016року - 95 днів /. Також з відповідача підлягає стягненню невиплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 698 гр 18 коп відповідно до довідки № 9/1 ДП «ЦКБ» від 09.02.2016 року. Позивач просить стягнути із відповідача на її користь моральну шкоду 10000гр.Дані вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України «Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя». Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум. тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи,що позивачу розрахункові кошти відповідачем не виплачуються тривалий час ,що призвело до її моральних страждань, та вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя,суд вважає даними діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду на 1000гр,які суд стягує із відповідача на користь позивача. Враховуючи,що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ст. 197 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 116,117,237-1 КЗпП України ,

Outcome: partial