Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що 14.04.2004 року дочка позивача, [PERSON], забрала свої особисті речі і пішла з дому, залишивши двох своїх неповнолітніх дітей. З того часу по теперішній час про місце фактичного проживання чи перебування відповідача [PERSON] ні позивачу, ні членам її родини нічого невідомо. Оскільки, з метою реалізації свого права на приватизацію квартири позивачу необхідно визнати в судовому порядку відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування цією квартирою, вона вимушена була звернутися до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та інші зібрані в судовому засіданні докази, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем двохкімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується договором житлового найму квартири від 15.04.2011 року. Квартира є державною, належить до комунальної власності територіальної громади м. Полтави в особі Полтавської міської ради і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради. У даний час в квартирі постійно проживають і зареєстровані три особи: [PERSON] та члени її сім'ї: [PERSON] - її чоловік, [PERSON] - її онука. Раніше в цій квартирі також постійно проживала і була зареєстрована дочка позивача, [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №1072 від 19.09.2013 року, виданою балансоутримувачем будинку КП «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради. 14.04.2004 року [PERSON] забрала свої особисті речі і пішла з дому, залишивши двох своїх неповнолітніх дітей. З 14.04.2004 року по теперішній час відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає, ніякої участі в її утриманні не приймає, її особистих речей у цій квартирі немає, що підтверджується актом від 20.09.2013 року, складеним сусідами по будинку. З 14.04.2004 року по теперішній час про місце фактичного проживання чи перебування відповідача [PERSON] ні позивачу, ні членам її родини нічого невідомо. За заявою позивача [PERSON] була оголошена в розшук, але її місцезнаходження так і не було встановлено. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02.06.2005 року, яке набрало чинності 03.07.2005 року [PERSON] визнано безвісно відсутньою. 02.08.2005 року на підставі цього рішення суду відповідача знято з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою №1072 від 19.09.2013 року, виданою КП «ЖЕО №2» ПМР. На даний час позивач зі своїм чоловіком та онукою бажаємо скористатися своїм правом на приватизацію державної квартири. Але, для реалізації цього права попередньо необхідно визнати в судовому порядку відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування цією квартирою, що підтверджується листом начальника Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07.12.09 №117/ОП. Викладене підтверджується також показами свідка [PERSON] Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Ураховуючи відсутність відповідача у вказаному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved