Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дітей -доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви від 19.08.2020 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 3 500 гривень на кожного, до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 24 листопада 2007 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з матір`ю. Всі обов`язки по утриманню та вихованню дітей покладені на позивача. Після припинення шлюбних стосунків батько дитини не надає належну регулярну матеріальну допомогу на утримання дітей, в зв`язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. 19.08 .2020 на підставі ухвали Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Зважаючи на викладене, у порядку приписів ст.274-279 ЦПК України та відсутності заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 24 листопада 2007 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 1365. Від шлюбу сторони мають дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На момент звернення до суду сторони проживають окремо. Неповнолітні діти зареєстровані за місцем реєстрації матері, постійно проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітніх дітей в належному розмірі для забезпечення їх потреб у харчуванні, одязі, освіті, гармонійному розвитку особистості, а також розвитку належних фізичних, духовних і соціальних вмінь та здібностей. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017 р., яка чинна на час вирішення спору і покращує становище дитини в порівнянні з редакцією даної норми, яка діяла на момент звернення до суду) на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, встановлені у ст. 182 СК України, до яких належать стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище позивача та розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця. Також суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, на його утриманні не перебувають інші особи, оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано, має постійний дохід, який з 01.02.2020 р. по 31.07.2020 р. становив 21 947,81 гривень. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що доходи відповідача є значно вищими, оскільки на підтвердження зазначених обставин жодних доказів надано не було. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 7000 гривень на двох дітей, позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що нею щомісяця здійснюються витрати у зазначеному розмірі на утримання дітей для забезпечення його життєдіяльності. Суд враховує, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум на дитину віком з 6 до 18 років становить з 01.07.2020 р. 2318 гривень. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2 500 гривень на кожну дитину щомісячно, що є достатнім рівнем забезпеченості дитини відповідного віку для можливості забезпечення її життєдіяльності, з врахуванням частини витрат, які повинна нести мати дитини. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави. Вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, небхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем наданий Договір про надання правничої допомоги, Ордер про надання правової допомоги, протокол погодження договірної ціни, рахунок -фактуру та акт виконаних робіт. Однак, акт виконаних робіт не містить інформації про витрачений час адвокатом на надання правничої допомоги за кожною послугою, що позбавляє суд можливості прийти до обгрунтованого висноку про співмірність таких витрат. Крім того, на підставі положень ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Outcome: partial