Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Вербовецької сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], а позивачки [PERSON]- теща -[PERSON], а [INFO] помер дідо позивача [PERSON], а позивачки [PERSON]-тесть -[PERSON] Після смерті спадкодавця [PERSON], відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, в тому числі, на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, площею 0,62 га. На випадок своєї смерті спадкодавцем [PERSON], було залишено заповітне розпорядження у відповідних долях, а саме по 1/3 частині на трьох спадкоємців-на внука спадкодавця-позивача [PERSON], 1/3 частину на невістку спадкодавця-позивачку [PERSON], 1/3 частину, а також на внука спадкодавця-[PERSON], посвідченого секретарем виконкому Вербовецької сільської ради Виноградівського району від 08.10.2007 року. Заповіт не змінено та не скасовано. [INFO] помер внук спадкодавця- [PERSON], відповідно відкрилася спадщина на 1/3 частини вищезазначеного спадкового майна, згідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги до майна померлого є його рідна мати-позивачка [PERSON], в наслідок чого, частка позивачки [PERSON] збільшилася і відповідно складає вже 2/3 (дві треті) частини спадкового майна, поскільки його батько, та чоловік позивачки [PERSON]- [PERSON], [INFO] помер. Позивачами спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] у встановленому законом порядку прийнято в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, що стверджується відміткою про їхнє зареєстроване місце проживання у внутрішньому паспорті громадянина України. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України немає. У зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у відповідних частках, позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за заповітом, звернулися до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав. Однак позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на тій підставі, що позивачами не було представлено оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно в зв'язку з тим, що оригінали Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Вербовецької сільської ради Виноградівського району від 25.03.2005 року та [PERSON] на право приватної власності на землю, [NUMBER], виданого 04.04.1996 року Вербовецькою сільською радою Виноградівського району, були втрачено, в зв'язку з чим позивачі не змогли представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій. Тому, нотаріусом позивачам було роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивачами подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №20(8523) від 27.05.2017 року, про втрату вище вказаних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Позивачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Вербовецької сільської ради Виноградівського району про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], а позивачки [PERSON]- теща -[PERSON], а [INFO] помер дідо позивача [PERSON], а позивачки [PERSON]-тесть -[PERSON] Після смерті спадкодавця [PERSON], відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, в тому числі, на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, площею 0,62 га. На випадок своєї смерті спадкодавцем [PERSON], було залишено заповітне розпорядження у відповідних долях, а саме по 1/3 частині на трьох спадкоємців-на внука спадкодавця-позивача [PERSON], 1/3 частину на невістку спадкодавця-позивачку [PERSON], 1/3 частину, а також на внука спадкодавця-[PERSON], посвідченого секретарем виконкому Вербовецької сільської ради Виноградівського району від 08.10.2007 року. Заповіт не змінено та не скасовано. [INFO] помер внук спадкодавця- [PERSON], відповідно відкрилася спадщина на 1/3 частини вищезазначеного спадкового майна, згідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги до майна померлого є його рідна мати-позивачка [PERSON], в наслідок чого, частка позивачки [PERSON] збільшилася і відповідно складає вже 2/3 (дві треті) частини спадкового майна, поскільки його батько, та чоловік позивачки [PERSON]- [PERSON], [INFO] помер. Позивачами спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] у встановленому законом порядку прийнято в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, що стверджується відміткою про їхнє зареєстроване місце проживання у внутрішньому паспорті громадянина України. Інших спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України немає. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Отже, в зв'язку з необхідністю отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у відповідних частках, позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за заповітом, звернулися до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав. Однак позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на тій підставі, що позивачами не було представлено оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно в зв'язку з тим, що оригінали Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Вербовецької сільської ради Виноградівського району від 25.03.2005 року та [PERSON] на право приватної власності на землю, [NUMBER], виданого 04.04.1996 року Вербовецькою сільською радою Виноградівського району, були втрачено, в зв'язку з чим позивачі не змогли представити нотаріусу Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, як того вимагає Положення про порядок вчинення нотаріальних дій. Тому, нотаріусом позивачам було роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Позивачами подано оголошення в газету «Новини Виноградівщини» за №20(8523) від 27.05.2017 року, про втрату вище вказаних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна.(ч.2 ст.1299 ЦК України). З урахуванням всього вищевикладеного, в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів щодо спадкового майна, існують обставини, які є підставою для визнання за позивачами права власності на спадковий житловий будинок та земельну ділянку в судовому порядку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved