Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів В позові вказувала, що 10 липня 2008 року у виконавчому комітеті Замостянської сільської ради зареєструвала шлюб з відповідачем., актовий запис 08. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON],[INFO] . Посилалася, що на протязі останніх кількох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, почалися сварки,скандали, а причиною негараздів стала поведінка чоловіка, він не поважав її як дружину не рахувався з її думкою не поважав її як дружину. Постійні сварки та скандали проходили в присутності дитини, що негативно впливали на його виховання. Все призвело до того з червня 2017 року припинили сімейно шлюбні відносини і жодних відносин не підтримують. Крім того, вказувала, що оскільки їх сім»я розпалася, а син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, тому вимушена звернутися до суду також і з заявою про стягнення аліментів. Вказувала на те, що чоловік офіційно працює, однак вона не знає де, інших осіб на його утриманні у нього не має. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з [PERSON], [INFO] , жителя [INFO] на користь [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], аліменти на утримання сина [PERSON] ,[INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.10.2017 року і до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі. На примирення з відповідачем не погодилася. Відповідач в судовому засідання не з»явився , хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи . В адресованій суду заяві визнав вимоги щодо розірвання шлюбу, щодо стягнення аліментів визнав позов частково. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами немає взаєморозуміння, шлюб між ними існує формально, припинили шлюбно - сімейні відносини та з червня 2017 року спільно не проживають. В шлюбі у сторін народився, син [PERSON], [INFO] . Син проживає з позивачкою та знаходяться на її матеріальному утриманні, що підтверджено довідкою Вашківецької міської ради від 26.10.2017 року №2109. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України- у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Виходячи з наведеного, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, відповідач є батьком - [PERSON], [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати неповнолітні діти. Відповідач офіційно працює є працездатною людиною і має можливість у розмірі, встановленому законом, надавати грошову допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Інших доказів на спростування вимог позивача до суду не подав. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови №3 від 15 травня 2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відомостей, що на утриманні відповідача є інші особи, у суду не має. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved