Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У березні 2018 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою [ADDRESS], усунення перешкод [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження житлом - квартирою за адресою [ADDRESS], шляхом виселення, зняття з реєстрації [PERSON] з квартири за адресою [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2013 року, продавцем була відповідач. Право власності зареєстроване позивачем у встановленому порядку. Однак, відповідач з часу продажу з квартири не виселяється, продовжує там проживати, відмовляється знятись з реєстрації, комунальні послуги якими користується не оплачувала. Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області [PERSON]. відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області № 84 від 01.10.2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв"язку із звільненням судді [PERSON]. у відставку, вказана справа передана у провадження судді Польської М.В. Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, конверти повертаються поштою за закінченням терміну зберігання, тому суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечеє проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Вивчивши матеріали та з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що позов слід задоволити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Лисак Т.Б. за №674 (а.с.6-7), продавцем була відповідач [PERSON]. Право власності зареєстроване позивачем у встановленому порядку, про що свідчить відомості з Реєстру (а.с.8). Відповідач була зареєстрована у спірній квартирі ще 17.02.2003р. (а.с.9). Однак, з часу продажу квартири, тобто з 24.12.2013 року, попередній власник відповідач у справі не виселяється, продовжує там проживати, відмовляється знятись з реєстрації, комунальні послуги якими користується не оплачувала, що доведено позивачем та не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Аналогічно, згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Також згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач з моменту продажу квартири, зобов'язана була звільнити її, інших умов на залишення її проживання у проданій нею ж квартирі, договір купівлі-продажу не містить. Разом з тим, позивач як власник квартири позбавлений права користуватися житлом, так як в ньому проживає без законних на те підставах попередній власник. Позивач перебуває у шлюбі та має двох дітей (а.с.10-12), змушений через протиправні дії відповідача проживати у однокімнатній квартирі батьків дружини разом з ними. За змістом статті ЦПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на кожну сторону. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач довів перед судом обґрунтованість вимог про визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою [ADDRESS], зобов'язання відповідача усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні ним права користування та розпорядження житлом - квартирою за адресою [ADDRESS], шляхом виселення. Разом з тим, вимога щодо зняття з реєстрації [PERSON] з квартири за адресою [ADDRESS], не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши рішення суду, яке набере законної сили у відповідні органи які розглядають таке питання. Суд, не є таким органом. Відповідно суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А за ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі наведеного, ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України та

Outcome: approved