Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] , в інтересах якої на підставі угоди про падання правничої допомоги діє адвокат Дорошев С.І., звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , у якому просила визнати шлюб, укладений в рамках «пілотного проекту» «шлюб за добу», між [PERSON] . [INFO] , і [PERSON] , зареєстрований 19.09.2018 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1254, недійсним з моменту укладення. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 19 вересня 2018 року в Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області терміново в рамках пілотного проекту «шлюб за добу» відповідно до розпорядження КМУ від 13 липня 2016 року №502-р «Про запровадження реалізації пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу» і наказу Міністерства юстиції України №2247/5 від 22 липня 2016 року, було зареєстровано шлюб між її дідусем [PERSON] і [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Причиною його смерті стало злоякісне новоутворення головного бронху правої легені (недиференційований вівсяноклітинний рак) з метастазами. Хвороба протікала дуже важко, останні пів року [PERSON] почував себе дуже погано, його виснажували постійні болі, він ледве пересувався. За життя [PERSON] склав заповіт. Яким заповідав позивачу [PERSON] все належне йому майно. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, але не має можливості оформити спадкові права у зв`язку з тим, що відповідач володіє всіма правовстановлюючими документами, не надає доступ у квартиру, забрала належний померлому автомобіль ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] з`явилася у житті [PERSON] безпосередньо перед його смертю. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] , відповідач продовжувала проживати у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] , шлюбні обов`язки не виконувала, за чоловіком не доглядала, їжу не готувала, одежу та одяг не прала, не проявила зацікавленості і жодних намірів створювати повноцінну сім`ю, а лише переслідувала корисливі цілі. Отже, позивач вважає, що відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя. Крім того, реєстрація шлюбу проведена в рамках пілотного проекту «шлюб за добу», що суперечить вимогам ст.32 Сімейного кодексу України. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника - адвоката Дорошева С.І., позов підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дорошев С.І. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Лисенко І.Ю. у своєму відзиві на позов і в своїх поясненнях в судовому засіданні заперечували проти позову. Зазначили, що 04 березня 1994 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище [PERSON] . 11 листопада 2003 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний. Таким чином, відповідачка перебувала у шлюбі з [PERSON] повних 9 років. Після розірвання шлюбу між подружжям шлюбні стосунки не були припинені. З 2003 року по день смерті [PERSON] відповідач проживала разом з останнім за однією адресою, спочатку по [ADDRESS] , а потім по [ADDRESS] , вела з ним спільний побут, доглядала за чоловіком. Після того, як [PERSON] захворів на онкологічне захворювання саме він запропонував повторно одружитися, на що вона погодилася. Враховуючи стан здоров`я [PERSON] в РАЦС їм запропонували зареєструвати шлюб за процедурою «шлюб за добу». Для реєстрації шлюбу [PERSON] разом з нею 19 вересня 2018 року поїхали до м. Запоріжжя, де спільно уклали з КП «Центр надання послуг» про надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу. До реєстрації шлюбу, яка була призначена о 15-40 годин в Запорізькому міському відділі РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, розташованому на пл. Пушкіна, 2 в м. Запоріжжя, вона разом з [PERSON] проїхали до нотаріальної контори, де останній оформив заповіт на свою онуку [PERSON] Після державної реєстрації шлюбу вони повернулися до м. Дніпрорудного, де відсвяткували весілля. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті саме відповідачка здійснила поховання свого чоловіка. Отже, реєстрація шлюбу відбувалася за згодою померлого [PERSON] і відповідачки, які раніше перебували у шлюбі, а після розірвання шлюбу продовжували проживати разом як чоловік та дружина, маючи права та обов`язки як подружжя, а саме: вели спільне господарство, відвідували друзів, доглядали і піклувалися один за одним, під час хвороби [PERSON] відповідач доглядала за ним, займалася його лікуванням, а після смерті здійснювала поховання, і доказів протилежного позивачем не надано. Тому просили відмовити у задоволенні позову. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, її представника, допитавши свідків, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 1 ст.21 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, шлюб - це добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку та з дотриманням вимог закону, і, такий, що породжує у них особисті та майнові права подружжя, умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб. Реєстрації шлюбу передує певний порядок. Відповідно до ч.2 ст.28 СК України, заява про реєстрацію шлюбу подається чоловіком та жінкою особисто. Так само лише при особистій присутності чоловіка і жінки відбувається реєстрація шлюбу та видається свідоцтво про шлюб (ст.34 СК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі з 04 березня 1994 року по 11 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.03.1995 року (а.с.50), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.09.2018 року (а.с.52). Шлюб розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15 серпня 2003 року. 19 вересня 2018 року між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано шлюб у Запорізькому міському відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, номер актового запису 1254, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00022701139 від 23.04.2019 року (а.с.8) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2018 року (а.с.55). 19 вересня 2018 року [PERSON] також оформив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М. і зареєстрований а реєстрі за №535, яким все належне йому майно і майнові права на час смерті заповідав [PERSON] , [INFO] (а.с.12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2018 року (а.с.13). Згідно висновку експерта Дніпрорудненського міжрайонного відділення СМЕ №298 від 10.11.2018 року (а.с.15-18) та довідки про причини смерті (а.с.14), причиною смерті [PERSON] стало злоякісне новоутворення головного бронху правої легені (недиференційований вівсяноклітинний рак) з метастазами, що призвело до інтоксикації організму. За клопотанням представника позивача - адвоката Дорошева С.І. судом були допитані наступні свідки: Свідок [PERSON] , яка пояснила, що булла знайома з померлим [PERSON] з 80-х років. [PERSON] був членом громадської організації «Діти війни», а також перебував в складі ради громадської організації і був активним її учасником. Знає, що сім`ї у [PERSON] не було, після розлучення з дружиною він проживав сам в квартирі по [ADDRESS] . Відповідачку [PERSON] також знає, раніше вона працювала продавцем м`яса в магазині на [ADDRESS] , [PERSON] до неї ходив на початку 2000-х років. Всі свята члени громадської організації «Діти війни» святкували разом, втому числі [PERSON] , при цьому він ніколи не говорив про те, що у нього є жінка і не приводив дружину. Пояснила також, що майже кожного місяця бувала в квартирі [PERSON] , проте ніколи не бачила в його помешканні жінок або жіночих речей. Приблизно в серпні 2018 року [PERSON] приходив до неї додому, після чого їздив на обстеження до м. Запоріжжя, а коли повернувся, то повідомив, що він більше не жилець. [PERSON] розповідав їй, що хтось йому готує і носить їжу, проте хто це не говорив. Останній час перед смертю [PERSON] у зв`язку зі станом здоров`я не приходив до громадської організації. Повідомила також, що їй нічого не відомо про укладення [INFO] [PERSON] шлюбу. Про те, що [PERSON] помер їй ніхто не повідомив, і вона дізналася про це випадково вже після його похорон. Свідок [PERSON] пояснив, що починаючи приблизно з 2007 року до осені 2018 року підтримував дружні стосунки з [PERSON] , разом з ним мали в дачному кооперативі земельні ділянки, іноді ходили на рибалку. [PERSON] в період весни до осені кожного року постійно знаходився на дачній ділянці. Жодного разу не бачив, щоб разом з [PERSON] на дачу приїжджали жінки, також ніколи не бачив на дачі [PERSON] . Одного разу, приблизно три роки тому назад, в бесіді з [PERSON] останній казав, що не хоче обговорювати його самотність, тому він зрозумів, що він проживав один. Приблизно за півтори неділі до смерті [PERSON] він телефонував останньому, проте той не відповів. Про смерть [PERSON] він не знав, дізнався від казначея кооперативу лише, що дружина вивезла з дачної ділянки [PERSON] речі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює казначеєм в садовому товаристві, у якому [PERSON] мав дачну ділянку. Вона постійно проживає на території дачного кооперативу і їй відомо, що [PERSON] в літній період також постійно проживав на дачі, де у нього був будинок, пристосований для проживання. На дачну ділянку [PERSON] приїжджав сам. В один з днів восени 2018 року до дачної ділянки [PERSON] під`їхав автомобіль з причепом. Чоловік, який назвався зятем [PERSON] погрузив на причеп майно, яке належало [PERSON] і повідомив, що останній помер. Їй відомо, що за житті [PERSON] хотів переписати дачну ділянку на племінника, проте не встиг це зробити. Після смерті [PERSON] дачна ділянка була переоформлена на онуку померлого [PERSON] , яка у подальшому переоформила її на іншу особу. Також пояснила, що з померлим [PERSON] про особисте не спілкувалася і їй не відомі обставини його особистого життя. За клопотанням представника відповідача - адвоката Лисенко І.Ю. судом були допитані наступні свідки: Свідок [PERSON] пояснила, що працювала разом з [PERSON] в колгоспі «Завет Ілліча» в с. Гюновка. В 90-ті роки їздили працювати на поля разом з [PERSON] і [PERSON] , які казали, що вони чоловік і дружина. Приблизно в липні-серпні 2018 року в м. Дніпрорудне вона зустріла [PERSON] , який казав, що у нього зовсім поганий стан здоров`я. Вона запитала у [PERSON] на що він розлучився з [PERSON] , а він відповів, що він просить [PERSON] доглядати за ним, сказав «так просить надо, чтобы назад повернулася». Свідок [PERSON] пояснив, що з 1991 року він перебуває у шлюбі з донькою [PERSON] . Відповідно [PERSON] є його тещею, а померлий [PERSON] тесть. З 90-х років [PERSON] і [PERSON] перебували в шлюбі, потім розлучилися. В період шлюбу та після його розірвання вони постійно то розходилися, то знов сходилися. Він часто бачив [PERSON] і спілкувався з ним, у них поруч знаходяться гаражі. Приблизно за рік до смерті [PERSON] висловлював свій намір повернулися до [PERSON] . Приблизно за неділю до смерті [PERSON] висловив бажання повторно вступити в шлюб з [PERSON] , а також повідомив, що йому потрібно змінити заповіт. Він був свідком при реєстрацію шлюбу в вересні 2018 року. в цей день в місцевому відділі РАЦС по телефону їм порекомендували звернутися до Запорізького відділу РАЦС, де можна було провести реєстрацію шлюбу за добу. В цей же день він на своєму автомобілі повіз [PERSON] і [PERSON] до м. Запоріжжя, де в Запорізькому центральному відділі РАЦС по вул.Пушкіна зареєстрували шлюб. Після цього повернулися до Дніпрорудного, де відсвяткували реєстрацію шлюбу. Перед смертю [PERSON] просив його забрати меблі з дачної ділянки. Приблизно через 3-4 дні після смерті [PERSON] він вивіз майно з дачної ділянки до гаражу, де воно знаходиться і зараз. Також він особисто на прохання [PERSON] займався організацією поховання її чоловіка [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON] . Коли йому було приблизно 12-13 років у нього був вітчимом [PERSON] . Після розлучення його матері з вітчимом, вони не припинили проживати разом в квартирі по [ADDRESS] , а також по [ADDRESS] . Вітчим [PERSON] не визнавав лікарні і лікувався власними силами. Під час хвороби [PERSON] за ним доглядала дружина [PERSON] . В день реєстрації шлюбу у вересні 2018 року бачив [PERSON] і [PERSON] , які повідомили йому про те, що вони повернулися з м.Запоріжжя, де зареєстрували шлюб, а також хотіли посидіти і відсвяткувати цю подію. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідач укладала шлюб без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя, що є порушенням прав позивача, оскільки остання є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , а відповідач [PERSON] має право на обов`язкову частку в спадковому майні, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. За положеннями ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію. Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Отже, особа, яка вимагає визнання шлюбу фіктивним повинна довести відсутність наміру створити сім`ю на момент укладення шлюбу, тобто, тягар доказування фіктивності шлюбу лежить саме на позивачеві. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертиз, показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилаючись на недійсність та фіктивність укладення шлюбу, та її представник в судовому засіданні, окрім власних тверджень, не надали жодного належного та допустимого доказу, які передбачені ст.ст. 77, 78 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач [PERSON] при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя, а намагалася лише заволодіти майном. Та обставина, що після реєстрації шлюбу [PERSON] була зареєстрована і продовжувала проживати окремо від чоловіка у своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] , жодним чином не підтверджує фіктивність шлюбу. Навпаки, досліджені в судовому засіданні докази, а саме: накладна №27 від 27.04.2019 року (а.с.19), товарний чек від 28.09.2018 року (а.с.53), які видані ПП [PERSON] , свідчать про те, що після смерті [PERSON] саме його дружина [PERSON] здійснила поховання і сплатила відповідні ритуальні послуги. Оцінюючи доводи позивача в частині порушення під час реєстрації шлюбу вимог ст.32 Сімейного кодексу України, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.32 Сімейного кодексу України шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. За наявності поважних причин керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку. З досліджених судом доказів встановлено, що 19 вересня 2018 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір про надання послуги з організації проведення державної реєстрації шлюбу з КП «Центр надання послуг» і звернулися до Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлення юстиції у Запорізькій області із спільною заявою про державну реєстрацію шлюбу. В заяві зазначили, що з умовами і порядком державної реєстрації шлюбу, а також обов`язком повідомити один одного про стан здоров`я ознайомлені. Права й обов`язки як майбутніх подружжя і батьків їм роз`яснено. Просили провести державну реєстрацію шлюбу в урочистій обстановці. На вищезазначеній заяві в.о. начальником відділу Запорізького міського відділу РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області зазначено «у рамках Пілотного проекту «Шлюб за добу», та призначено державну реєстрацію шлюбу на 19 вересня 2018 року о 15 годині 40 хвилин. Отже, реєстрація шлюбу між [PERSON] і [PERSON] відбулася з дозволу керівника органу державної реєстрації актів цивільного стану на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року за №502-р «Про затвердження реалізації пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу», яким запровадженареалізаціяпілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу у скорочені строки за обраним заявниками місцем в м. Запоріжжя. Реєстрація шлюбу відбувалася з дотриманням встановлених законом вимог в присутності відповідальних працівників відділу державної реєстрації цивільного стану, при реєстрації шлюбу сторони були особисто присутні і виявили добровільне бажання укласти шлюб, реєстрація шлюбу відбувалася в урочистій обстановці, ніхто з них не був в безпорадному стані. Зазначені обставини не сторонами в судовому засіданні не оспорювалися. Перешкод для реєстрації шлюбу між особами, які страждають на важку хворобу або для осіб, які досягли певного віку, чинним законодавством не передбачено. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що під час укладення шлюбу [PERSON] не мала наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання шлюбу недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Лисенко І.Ю. на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу було надано копію договору про надання правничої допомоги від 20 серпня 2019 року, ордер на надання правової допомоги серії ЗП №125130, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4556 від 26.09.2012 року та акт виконаних робіт від 29 серпня 2019 року на загальну вартість наданих юридичних послуг в сумі 12 000 грн. Отже, матеріали справи не містять доказів на підтверджують здійснення [PERSON] витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків тощо), а тому в задоволенні вимог про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: dismissed