Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

У квітні 2016 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулось ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК". Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що відповідно укладеного договору б/н від 18.03.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідач дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. За твердженням позивача відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору та відповідного законодавства відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту, в результаті чого станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість у розмірі 17926,43 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 1400,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11996,60 грн., заборгованості за пенею та комісією - 3200 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 829,83 грн. Позивач просить стягнути з відповідача всю суму заборгованості та судові витрати за розгляд справи судом у розмірі 1378,00 грн. На неодноразові виклики суду сторони у судове засідання не з'явилися, представник позивача Сафір Ф.О., що діє на підставі довіреності (а.с. 33) подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважав що необхідні докази є в матеріалах справи, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 38), виклики суду в судове засідання для надання особистих пояснень (а.с.50, 51, 54, 58, 59) проігнорував. Відповідач [PERSON] причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с. 43, 47, 52, 56, 60). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів укладення між відповідачем [PERSON] та позивачем кредитного, або будь-якого іншого договору на тих умовах, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог і виходячи з яких проведено розрахунок заборгованості. Так, до позовної заяви не додано ні копії договору, підписаного [PERSON] ні копії його заяви, на яку посилається позивач, натомість надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18.03.2012р., заповнену та підписану [PERSON] (а.с.5) без викладення будь-яких пояснень щодо того, яким чином ця анкета-заява стосується [PERSON] та його договірних відносин з позивачем. На запит суду про надання відповідної копії анкети-заяви [PERSON] (а.с.54) позивачем знову було направлено до суду копію анкети-заяви [PERSON] (а.с.63) також без пояснень, яке доказове значення вона має у даній справі (а.с.61). При цьому також було надано копію довідки про умови кредитування (65), яка ніким не підписана та не має ні дати її складання ні вихідного номеру, тобто не є належним і допустимим доказом відповідно до ст.ст.58, 59 ЦПК України. Надані позивачем розрахунок заборгованості (а.с.4) та копія паспорту відповідача [PERSON] (а.с.32) ніяким чином не підтверджують укладення відповідачем договору з позивачем на умовах, зазначених у позовній заяві, до того ж, як вбачається з копії паспорта, вона була посвідчена відповідачем 27.12.2012р., тому суд вважає, що вона взагалі не стосується договору від 18.03.2012р. На підставі викладеного суд вважає що позивачем не доведено існування договірних відносин між ним та відповідачем [PERSON], а отже і порушення зобов'язань за договором з боку останнього, тому у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором слід відмовити. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed