Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що він з 31.12.1994 року по 12.06.2014 року знаходився в юридичному шлюбі та спільно проживав з відповідачкою. Разом займалися підприємницькою діяльністю. 06 вересня 2011 року він за згодою відповідачки взяв у борг у [PERSON] 40000 доларів США. Вказані кошти він зобов'язався повернути до 06.09.2014 року. 07.08.2012 року він за згодою відповідачки взяв у борг у [PERSON] 10000 доларів США вказані грошові кошти зобов'язався повернути до 07.08.2014 року. Гроші були отримані ним під розписку від [PERSON]. Грошові кошти були використані спільно під час подружнього проживання для ведення сімейного бізнесу. Борги частинами повертали також спільними з відповідачкою коштами. Проте після розірвання шлюбу 12.06.2014 року спільні виплати по погашенню боргу припинилися і залишок боргу [PERSON] в сумі 13000 доларів США, що еквівалентно 331175 грн., він виплатив самостійно, та ще згідно з мировою угодою затвердженою судом виплатив [PERSON] 100000 грн., а всього самостійно погасив борг на загальну суму 431175 грн. Відповідачка, як колишня дружина не бажає компенсувати йому ? частину вищевказаного боргу, а тому позивач і просить стягнути на його користь 215587 грн. 77 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що в період шлюбу з відповідачкою з 1994 року по 2014 рік вони спільно проживали та займалися спільним бізнесом пов'язаним з роздрібною торгівлею різними видами товарів. Поскільки рух товару був у великих обсягах для його закупівлі постійно бралися або кредити в банках або здійснювалися позички в приватних осіб. Одним із таких осіб був [PERSON], який під відсотки надавав кошти, які витрачалися на закупівлі великих партій товару, по мірі реалізації якого здійснювалося повернення коштів позикодавцю. Ці позики здійснювалися неодноразово, як ним самим так і відповідачкою. Робилося це в інтересах сімейного бізнесу і ніяких питань стосовно позик і їх повернення ні у нього ні у відповідачки не виникало. І тільки після розірвання шлюбу відповідачка відмовилася визнати борг їх спільним і не приймала участі в його погашенні. Він сам особисто погасив решту боргу, що в гривневому еквіваленті, складає 431175 грн. із загальної суми боргу в 50000 доларів США, що бралася в [PERSON] для сімейного бізнесу, а тому просить суд компенсувати йому ? частину цих коштів. Представник позивача також підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що не давала згоди на отримання коштів позивачем, а якщо ці кошти ним і були отримані, то він використав їх на свої потреби для купівлі квартири дочці від першого шлюбу та на утримання коханки позивача , а не для ведення сімейного бізнесу. Не заперечує, що нею в [PERSON] бралися кошти в позику в сумі 30000 доларів США, які вона йому потім повернула. Також не заперечує, що для наповнення оборотних коштів для придбання товару постійно бралися позики в установах банків та у приватних осіб. Суд вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Так, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач у червні 2011 року та в серпні 2012 року отримав у [PERSON] позику на загальну суму 50000 доларів США, які повинні були бути повернуті до вересня 2014 року. Все це, окрім пояснень позивача підтверджується копіями договорів позики (а.с.5-6), розписками позивача надані [PERSON] про отримання цих коштів, та розрахунками по відсотках наданої позики (а.с.7-8). Ця обставина знайшла своє підтвердження в ухвалі Прилуцького міськрайсуду від 10.12.2015 року про визнання мирової угоди по цивільній справі. Показами свідка [PERSON], який підтвердив факт позики в нього коштів у доларах США позивачем та отримання ним відсотків від позивача особисто так і декілька разів через бухгалтерію магазину де вела бізнес сім"я [PERSON]. Також у нього в борг брала і дружина позивача [PERSON], яка у 2013 році позичила 30000 доларів США, а потім їх частинами віддавала. Свідок Ткаченко суду пояснила, що працює головним бухгалтером ТОВ «Червона рута», що по суті було сімейним бізнесом сім'ї [PERSON], а також сина відповідачки [PERSON]. При цьому позивач більше займався фінансовими питаннями, а відповідачка організовувала постачання товарів. В період з 2012 по 2013 роки [PERSON] декілька разів приходив до бухгалтерії та обмінював долари. Куди були направлені отримані позивачем [PERSON] в якості позики кошти вона сказати не може. Свідок [PERSON] підтвердив суду, що у квітні 2011 року він відкривав магазин з продажу взуття. Таким чином враховуючи, що позивач в сімейному бізнесі відповідав за фінансову його сторону, в тому числі вирішував питання одержання позик для закупівлі товару як у банках так і у приватних осіб, що підтвердила в судовому засіданні і відповідачка, його позику у [PERSON] слід уважати як здійснену в інтересах сім'ї для ведення бізнесу. За отримані від [PERSON] 50000 доларів США ним не було зроблено якихось значних закупок для себе особисто. Посилання відповідачки на те, що позивач міг використати їх для купівлі квартири дочці від першого шлюбу у 2013 році спростовуються наданими позивачем копіями договорів продажу та купівлі квартир з яких убачається, що дочка позивача [PERSON] 25.06.2013 року продала свою квартиру за 129201 грн. а 26.07.2013 року купила квартиру за 200692 грн. тобто всього з різницею близько 70000 грн., що значно менше суми взятої в позику. До того ж позика відбулася в 2011 році, а купівля квартири у 2013 році. Враховуючи значні щомісячні платежі за користування позикою можна зробити висновок про відсутність наміру позивача брати позики саме для надання дочці допомоги в купівлі квартири, поскільки таку позику можна було зробити на 2 роки пізніше і не сплачувати відсотки за кредит. Твердження відповідачки про те, що позивач міг використати позику для своєї коханки також є бездоказовим та голослівним. Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її , його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідачка знаючи про позику свого чоловіка як мінімум з грудня 2015 року, а то і раніше коли до неї по питанню повернення позики приходив [PERSON] до цього часу не оспорювала в суді вищевказаних договорів позики. Більше того, як убачається із ухвали суду від 10.12.2015 року, вона приймаючи участь у судовому засіданні в якості третьої особи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики не заперечувала проти укладення мирової угоди, яка регулювала стягнення боргу з позивача [PERSON]. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне в нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язанням, що виникли в інтересах сім'ї ( ч.4 ст. 65 СК України). Після розірвання шлюбу з жовтня 2014 року по серпень 2015 року позивачем було сплачено кредитору [PERSON] 13000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.04.2016 року становить 25,47 грн. за 1 долар та еквівалентно 331175 грн. Також 10.12.2015 року позивачем під час укладення мирової угоди було сплачено 100000 грн., а всього було повернуто боргу на загальну суму 431175 грн. ? частина яких підлягає стягненню з відповідачки, як борг що виник в інтересах сім'ї в сумі 215587 грн. На підставі ст.65 СК України, та

Outcome: approved