Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнювала, визнання наказу про реорганізацію структури виробництва та наказу про вивільнення працівників незаконними. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працює на Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (далі ДП «ЛДЗ «ЛОРТА») на посаді начальника цеху гальванопокриття 2 групи (002) з 16 листопада 2007 року. На заводі вона працює з 1981 року, а на посаді начальника цеху з 1997 року, однак через реорганізацію заводу періодично була переведена на інше робоче місце, про що видавався наказ та вносилися відомості до трудової книжки. З 30 травня 2016 року виконує обов`язки заступника голови профкому первинної профспілкової організації об`єднаних профспілкових організацій підприємства «ЛОРТА» (далі ППО ОПО П «ЛОРТА»). Згідно Розпорядження Голови ППО ОПО П «ЛОРТА» № 3 від 28 березня 2018 року виконання обов`язків голови ППО ОПО П «ЛОРТА» було покладено на позивача на час відпустки голови [PERSON] . Після відпустки [PERSON] звільнився і позивач, як його заступник, продовжила виконувати обов`язки голови ППО ОПО П «ЛОРТА». 01 жовтня 2018 року її обрали головою ППО ОПО П «ЛОРТА». 17 серпня 2018 року директор ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» Чаус В. М. видав наказ № 435 «Про реорганізацію структури виробництва», яким з метою оптимізації структури управління виробництвом та вдосконалення організації робіт по заводу наказано реорганізувати шляхом перетворення цеху гальванопокриття (002) у дільницю гальванічного і лакофарбного покриття, з подальшим приєднанням до цеху друкованих плат (010). Після прийняття такого рішення та без відповідного звернення до первинної профспілкової організації з питанням вивільнення працівників директор видає наказ № 483 «Про вивільнення працівників», яким наказано вивільнити працівників заводу згідно Додатку 1, у якому, серед інших, значиться і позивач. Зазначає, що ППО ОПО П «ЛОРТА» давала згоду на реорганізацію невиробничих структурних підрозділів, та не надавала згоду на реорганізацію цеху гальванопокриття (002), яке є виробничим структурним підрозділом, та яке за наказом № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року було реорганізоване. Окрім цього ППО ОПО П «ЛОРТА», згідно протоколу засідання № 77 від 29 серпня 2018 року згоду на вивільнення працівників не надавала. З огляду на вказане, просить суд позов задовольнити та визнати незаконними наказ директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року та наказ директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 483 «Про вивільнення працівників» від 06 вересня 2018 року незаконними. 27 листопада 2018 року на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, у якій та, окрім названих у позовній заяві вимог, просить суд визнати наказ директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 606к «Про переведення» від 06 листопада 2018 року незаконним, поновити [PERSON] на посаді на посаді начальника цеху гальванопокриття (002) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» з 06 листопада 2018 року та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 19 жовтня 2018 року адміністрація ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» звернулася до ППО ОПО П «ЛОРТА» із поданням № 520/2235 на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП позивача у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно наказів від 17 серпня2018 року № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» та від 06 вересня 2018 року № 482 «Про вивільнення працівників». Відповідно до протоколу № 2 від 29 жовтня 2018 року профком не дав свою згоду на вивільнення позивача. 06 листопада 2018 року наказом № 606к «Про переведення» позивача, начальника цеху 2 групи цеху гальванопокриття (002) з окладом 8560 грн. було переведено з 06 листопада 2018 року на посаду старшого майстра дільниці 2 групи (код КП 1222.2) слюсарно-штампувального цеху (007) з окладом 6440 грн. У зв`язку з тим, що наказ про вивільнення станом на 06 листопада 2018 року не був визнаний незаконним і закінчувався двомісячний термін попередження її про звільнення, позивач була змушена погодитися на переведення. Зазначає, що згоду на переведення вона надала щоб не втратити роботу та трудовий стаж за два роки до пенсії. Повідомляє, що з прийняттям її на роботу старшого майстра її ввели у графік виходу на роботу 4 дні на тиждень. Після того, як директору стало відомо, що позивач працює чотири дні на тиждень, її було переведено на одноденний робочий тиждень. Вказує, що це було зроблено у зв`язку з неприязним ставленням директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» до неї. Повідомляє, що у зв`язку з цим переведенням, вона втратила заробіток. Вважає її переведення незаконним, оскільки вона була вимушена погодитись на нього, оскільки інакше їй загрожувало звільнення з роботи. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву. У встановлений ухвалою суду строк відповідачем не було надано суду відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 12 листопада 2018 року справу було вирішено розглядати у порядку загального провадження, було призначено судове засідання. Позивач у судове засідання з`явився, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання з`явився, надав пояснення по суті спору. Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Протоколом засідання первинної профспілкової організації ОПО П «ЛОРТА» № 72 від 27 червня 2018 року встановлено, що профком надав згоду на реорганізацію структурних підрозділів ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», окрім реорганізації виробничих цехів (а.с. 13). Наказом № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року було реорганізовано шляхом перетворення цеху гальванопокриття (002) у дільницю гальванічного і лакофарбного покриття, з подальшим приєднанням до цеху друкованих плат (010) (а.с. 9). Наказом № 483 «Про вивільнення працівників» від 06 вересня 2018 року стверджується, що згідно наказу № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року було вивільнено працівників відповідно до додатку 1 (а.с. 10). Додатком 1 до наказу № 483 від 06 вересня 2018 року стверджується, що вивільненню підлягають наступні працівники: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). Допитана на судовому засіданні 22 травня 2019 року свідок [PERSON] повідомила, що вона до реорганізації працювала на посаді економіста цеху № 2. Повідомила, що у цеху простоїв на момент реорганізації не було. Після реорганізації переведення працівників на інші посади фактично не відбулися. Зазначила, що реорганізація цеху гальванопокриття була економічно недоцільною, не було виробничої необхідності.. Допитаний на судовому засіданні 05 квітня 2019 року свідок [PERSON] повідомив, що він працює на посаді начальника технологічного бюро. Вказав, що під час реорганізації об`єднали два цехи, вивільнили начальника цеху, однак всі працівники фактично залишилися на своїх робочих місцях. Як він зазначив, це було зроблено штучно. Цех працює у п`ятиденному режимі. Повідомив, що економічної чи виробничої необхідності у проведенні реорганізації не було. На його думку, реорганізація була здійснена для того, щоб отримати економічну вигоду від увільнення та переведення на посаду майстра начальника реорганізованого цеху. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 49-4 КЗпП ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників,\~яких це\~може стосуватися,\~про строки\~проведення звільнення.\~Власник або\~уповноважений ним\~орган не\~пізніше трьох\~місяців з\~часу прийняття\~рішення проводить\~консультації з\~професійними спілками\~про заходи\~щодо запобігання\~звільненню чи\~зведенню їх\~кількості до\~мінімуму або\~пом`якшення\~несприятливих наслідків\~будь-якого\~звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників. За ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Відповідачем у свою чергу не було надано суду доказів того, що ним завчасно було надано професійній спілці інформацію з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення З огляду на вказане, вимога про визнання наказу № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року є підставною і підлягає задоволенню. З приводу позовної вимоги про визнання незаконним Наказу № 483 «Про вивільнення працівників» від 06 вересня 2018 року, суд зазначає наступне. Наказом № 483 «Про вивільнення працівників» від 06 вересня 2018 року стверджується, що згідно наказу № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року» було вивільнено працівників відповідно до додатку 1 (а.с. 10). Додатком 1 до наказу № 483 від 06 вересня 2018 року стверджується, що вивільненню підлягають наступні працівники: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). Згідно протоколу засідання ППО ОПО П «ЛОРТА», № 77 від 29 серпня 2018 року згоду на вивільнення працівників (питання 5, 6) первинна профспілкова організація не надала свою згоду на вивільнення працівників цеху 002 та цеху 035 (а.с. 14-15) Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених\~пунктами 1\~(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації),\~2-5,\~7 статті 40\~і\~пунктами 2\~і\~3 статті 41\~цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. За п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~40\~КЗпП трудовий\~договір,\~укладений на\~невизначений строк,\~а також\~строковий трудовий\~договір до\~закінчення строку\~його чинності\~можуть бути\~розірвані власником\~або уповноваженим\~ним органом\~лише у\~випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. З огляду на вказане, суд встановив, що відповідачем не було дотримано процедури, встановленої ст. 43 КЗпП щодо вивільнення працівників, а тому позовна вимога про визнання незаконним наказу директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 483 «Про вивільнення працівників» від 06 вересня 2018 року підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання незаконним наказу директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 606к «Про переведення» від 06 листопада 2018 року та поновлення позивача на роботі суд зазначає наступне. Як повідомили свідки [PERSON] та [PERSON] , реорганізація цеху 2 групи цеху гальванопокриття була спрямована на вивільнення позивача з посади начальника цеху. Наказом № 483 від 06 вересня 2018 року було вивільнено працівників заводу згідно додатку 1, яким встановлено список працівників, які підлягають вивільненню. Серед інших працівників, у зазначеному списку присутня і [PERSON] (а.с. а.с. 10, 11). Повідомленням № 570/56 від 06 вересня 2018 року позивачу було запропоновано згідно з ст. 492 КЗпП України переведення на одну з вакантних посад (а.с. 12). 29 жовтня 2018 року ППО ОПО П «ЛОРТА» на засіданні розглядала питання щодо звільнення [PERSON] з посади начальника цеху гальванопокриття у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно наказів від 17 серпня 2018 року № 435 та від 06 вересня 2018 року № 482. Відповідно до протоколу засідання ППО ОПО П «ЛОРТА» від 29 жовтня 2018 року № 2 профком не надав свою згоду на звільнення [PERSON] з займаної посади (а.с. 37-38). Наказом № 606К від 06 листопада 2018 року [PERSON] було переведено з посади начальника цеху 2 групи цеху гальванопокриття з окладом 8560 грн. на посаду старшого майстра дільниці 2 групи слюсарно-штампувального цеху з окладом 6440 грн. на підставі особистої згоди (а.с. 69). Списком працівників цеху № 7, які будуть працювати у січні 2019 року встановлено, що [PERSON] була встановлено одноденний робочий тиждень (а.с. 85). Списком працівників цеху № 7, які будуть працювати у лютому 2019 року встановлено, що [PERSON] була встановлено одноденний робочий тиждень (а.с. 86). Відповідно до ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу посаду має на меті продовження роботи працівника на підприємстві, однак, як встановлено судом, переведення позивача мало на меті подальше її звільнення з займаної посади, оскільки на займаній посаді роботодавцем штучно та необґрунтовано створювалися перешкоди для нормальної зайнятості позивача, що є порушенням вимог трудового законодавства, зокрема ст. 32 КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~«Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Судом встановлено, що позивачем було надано згоду на переведення вимушено та внаслідок збігу тяжких обставин, які були створені відповідачем та полягали у протиправній реорганізації підприємства, намірах звільнити відповідача з підприємства. Враховуючи наведене, а також те, що згода на переведення позивачем була надана у зв`язку з тим, що закінчувалися строки для надання відповіді на повідомлення про переведення, а саме переведення на інші посади було викликано реорганізацією, що була визнана судом протиправною, а наказ про неї судом скасований, а також те, що реорганізація підприємства фактично проведене на була, наказ №\~606\~К від\~06\~листопада 2018\~року «Про\~переведення» є\~незаконним,\~а [PERSON] \~підлягає поновленню\~на посаді\~начальника цеху\~гальванопокриття 002\~ДП «ЛДЗ\~«ЛОРТА» з\~06\~листопада 2018\~року. Щодо позовної вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи стверджується, що середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 55015 грн. 04 коп., а різниця у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи становить 28253 грн. 96 коп. (а.с. 138-139). Згідно з абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За п. 5 Порядку Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати Відповідно до п. 8 Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки № 141 ДП «ЛДЗ ЛОРТА» середньоденний заробіток позивача, начальника цеху 002, становив 410 грн. 56 коп. (а.с. 83) За період з 06 листопада 2018 року по 21 травня 2019 року пройшло 134 робочих дні, які позивач мала б відпрацювати начальником цеху 002. Враховуючи наведене, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача у період з 06 листопада 2018 року по 21 травня 2019 року вираховуються наступним чином: 134 (робочі дні, які позивач мала б пропрацювати начальником цеху 002) * 410,56 грн. (середньоденний заробіток позивача на посаді начальника цеху 002) = 55015 грн. 04 коп. (середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача). Вирахування різниці\~в заробітку\~за час\~виконання нижчеоплачуваної\~роботи проводиться за формулою: середній заробіток за час вимушеного прогулу одержана заробітна плата за період виконання нижчеоплачуваної роботи. Судом встановлено, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 55015 грн. 04 коп. Згідно довідки № 143 (а.с. 82) заробітна плата позивача за період з 06 листопада 2018 року по 31 березня 2019 року становить 19617 грн. 19 коп. без урахування премії. За квітень 2019 року заробітна плата позивача, відповідно до довідки про доходи (а.с. 141) становить 4905 грн. 57 коп. Заробітна плата позивача за період з 01 по 21 травня 2018 року, відповідно до довідки № 142 (а.с. 81) та списку робітників цеху 007, які будуть працювати у травні 2019 року (а.с. 140), становить 2238 грн. 32 коп. Враховуючи наведене, сума різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи становить 28253 грн. 96 коп. Оскільки ч. 2 ст. 235 КЗпП України встановлено, що судом може бути стягнуто суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Враховуючи те, що позивача було переведено на нижчеоплачувану роботу, а не звільнено з займаної посади, у даному випадку слід стягувати різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 28253 грн. 96 коп. різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, а у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити у зв`язку з безпідставністю такої. Згідно ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, згідно ст. 76\~ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки усі обставини, на які посилалася позивач, окрім позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Відтак слід визнати незаконними накази директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» № 435 «Про реорганізацію структури виробництва» від 17 серпня 2018 року, № 483 «Про вивільнення працівників» від 06 вересня 2018 року, № 606 К "Про переведення" від 06 листопада 2018 року, поновити [PERSON] на посаді начальника цеху гальванопокриття 002 Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" з 06 листопада 2018 року, стягнути з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь [PERSON] 28253 грн. 96 коп. різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи Крім вказаного, відповідно до ст. 141 ЦПК України\~на користь держави слід стягнути з відповідача відповідний розмір судового збору.

Outcome: partial