Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач ставить питання про зобов`язання відповідача демонтувати три встановлені ним камери відеоспостереження та з`єднувальні дроти (кабелі) між ними в фойє та коридорі першого поверху багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] ,та вилучити всю інформацію з даних відеокамер на відповідному накопичувачі за період з 13.11.2010 року до моменту її фактичного вилучення (видалення, знищення). Свої вимоги мотивує тим, що проживає в квартирі [ADDRESS] . На першому поверсі вказаного будинку знаходиться його офіс. 13 листопада 2020 року відповідачем на 1 поверсі в холі та коридорі встановлені три камери відеоспостереження, а також на стінах фойє та коридору 1 поверху прокладено дроти (кабелі), які з`єднують вказані камери з квартирою [ADDRESS] , яку останній використовує як офісне приміщення. Вважає, що встановлення відповідачем камер відеоспостереження в зазначених місцях грубо порушує його конституційні та професійні права та інтереси, адже дають змогу контролювати, які саме клієнти відвідують його як адвоката. В судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність. В процесі розгляду справи заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник проти позову заперечили. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду на 19 січня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 19 січня 2021 року оголошено перерву до 12 лютого 2021 року у зв`язку з завершенням робочого часу. Протокольною ухвалою головуючого від 12 лютого 2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 17 лютого 2021 року для надання позивачу часу для подання додаткових документів. Суд, вислухавши з`явившихся учасників. вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , на першому поверсі вказаного будинку знаходиться його офісне приміщення, в якому він здійснює адвокатську діяльність. Позивач посилається на порушення його конституційних прав та професійних інтересів. Згідно документів сходові клітини та коридор на першому поверсі перебувають у власності [PERSON] , однак фактично ними вільно користуються всі мешканці будинку. Згідно пояснень відповідача ним були встановлені камери відеоспостереження з метою уникнення крадіжок та спостереження за дотриманням громадського порядку. Про встановлення камер відповідач повідомив мешканців будинку, що підтверджується роздруківкою повідомлення (а.с.6). Згідно акту обстеження місць загального користування (фойє та коридорів) багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] та фотознімків, зафіксовано наявність в місцях загального користування - фойє (холі) та коридорі першого поверху будинку за адресою: [ADDRESS] трьох камер, з`єднаних між собою кабелем (дротом), який візуально з`єднаний з квартирою [ADDRESS] даного будинку: 1 камера - над вхідними дверима фойє (холу), розвернута (направлена) об`єктивом вглиб фойє; 2 камера - навпроти вхідних дверей до фойє (холу), розвернута об`єктивом у напрямку виходу з будинку через центральній під`їзд; 3 камера - в кінці коридору першого поверху, розвернута об`єктивом в бік громадської вбиральні першого поверху та вхідних дверей під`їзду №1 даного будинку. Уникнути відеоспостереження вказаними відеокамерами за особами, які входять до фойє (холу) та проходять коридором першого поверху неможливо (а.с.26-29). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 32 Конституції України передбачено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб. Як зазначено в ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Однак, відеоспостереження в громадських місцях дозволяється, оскільки це кореспондується зі ст. 307 ЦК України. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці (в громадських місцях), на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Отже, громадське місце - частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони (ЗУ "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу па здоров`я від 22.09.2005 № 2899-ІV.). Як вбачається з матеріалів справи хол та коридор, сходові клітини, де ведеться відеоспостереження відповідачем, не є приватною власністю позивача, а отже, [PERSON] не повинен був просити дозволу на встановлення камер відеоспостереження у позивача. Також слід зазначити, що відеоспостереження, проводиться відкрито, позивач поінформований про факт відеозйомки. Згідно ст. 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, що розміщені відповідачем камери відеоспостереження порушують право на приватне життя позивача. Встановлення відповідачем камер відеоспостереження є його правом щодо самозахисту свого цивільного права від порушень і протиправних посягань будь-яких осіб, що закріплене ст. 19 ЦК України. При цьому встановлення відповідачем камер відеоспостереження не заборонено законом та не суперечить моральним засадам суспільства. Позивачем не доведено порушення відповідачем, який встановив камери відеоспостереження, права позивача на повагу до його приватного і сімейного життя, втручання в його особисте життя, шляхом запису камер відеоспостереження, на які він посилається в обгрунтування позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте й сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абз. 2 ч. 1 ст. 302 Цивільного кодексу України). Зі змісту рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012р.№2- рп/2012 випливає, що інформація про особисте життя особи - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Як вбачається з матеріалів справи відеоспостереження саме за позивачем не здійснювалось, а було встановлено для безпеки власності відповідача, але ні в якому разі не фіксації особистого життя позивача. Камери відеоспостереження були встановлені з метою захисту цивільного права від порушень і протиправних посягань. В ході розгляду справи судом не встановлено, в чому полягає порушення права позивача. Суду не надано доказів в обгрунтування наявності для позивача обставин, які б свідчили про порушення відповідачем його права на повагу до особистого життя і засвідчували настання у зв`язку з цим шкідливих наслідків у його приватному житті. Щодо порушення професійних інтересів позивача не доведено, що за результатами відеоспостереження акумулювалася інформація щодо осіб, які відвідували позивача як адвоката. Відсутні дані про використання інформації в порушення прав позивача як адвоката та прав його клієнтів. Згідно ст. 22 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатською таємницею є будь-яка інформація, що стала відома адвокату, помічнику адвоката, стажисту адвоката, особі, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, про клієнта, а також питання, з яких клієнт (особа, якій відмовлено в укладенні договору про надання правової допомоги з передбачених цим Законом підстав) звертався до адвоката, адвокатського бюро, адвокатського об`єднання, зміст порад, консультацій, роз`яснень адвоката, складені ним документи, інформація, що зберігається на електронних носіях, та інші документи і відомості, одержані адвокатом під час здійснення адвокатської діяльності. Відеофіксація осіб, які приходять до адвокатського офісу не свідчить про втручання в адвокатську діяльність позивача, оскільки з запису неможливо встановити з якого питання особи звертаються за юридичною допомогою, зміст розмов і т.п. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його права відповідачем шляхом встановлення камер відеоспостереження , а тому в задоволенні позову належить відмовити за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed