Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до повноліття дитини, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 10.05.2003 року, який було розірвано 09.09.2005 року. Від даного шлюбу у них народився син- [PERSON], [INFO] , який повністю перебуває на її утриманні, а відповідач життям останнього не цікавиться, відмовляється матеріального його забезпечувати. Відтак, просить стягувати із відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно працевлаштований, працює приватним підприємцем, має у приватній власності квартиру. На даний час вона, позивач, перебуває у декретній відпустці по догляду за своїм малолітнім сином від другого шлюбу - [PERSON], та розмір її щомісячного доходу у вигляді соціальних виплат становить 860 грн. Відтак, їй тяжко утримувати себе та старшого сина. Просить позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним в позові. Просить такий задовольнити. В чергове судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити. У підтвердження своїх позовних вимог надала суду відповідь із Головного Управління ДФС у Львівській області № 32516/адв/13-01-08-01-05 від 20.09.2018 року, згідно якої відповідач [PERSON] перебуває на обліку, як фізична особа, що отримувала доходи від підприємницької діяльності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Відповідно, до ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін та на підставі наявних у ній документів та доказів, ухвалює заочне рішення, проти чого не заперечила позивач. Дослідивши письмову заяву позивача, матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 10.05.2003 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції , актовий запис №654 ( свідоцтво про шлюб видане повторно серії [NUMBER]). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між сторонами розірвано 09.09.2005 року Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2005 року. Відповідач коштів на утримання сина добровільно не сплачує, а позивачу важко утримувати себе і дитину, з урахуванням того, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною від другого шлюбу - [PERSON], [INFO]. Згідно Довідки Франківського відділу соціального захисту Управління соціального захисту ДГП ЛМР № 260309-2284 від 07.09.2018 року, позивач [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні другої дитини у розмірі 860 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у судовому порядку. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст. 184 СК Україн суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки відповідач офіційно не працює на даний час. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, матеріальний стан позивача, який підтверджується відповіддю із Головного Управління ДФС у Львівській області № 32516/адв/13-01-08-01-05 від 20.09.2018 року, згідно якої відповідач [PERSON] перебуває на обліку, як фізична особа, що отримувала доходи від підприємницької діяльності, відсутність відзиву на позов відповідача, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. Судові витрати стягнути із відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved