Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 21 червня 2012 року розірвано шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнуто з такого на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] від народження дитини і по теперішній час, не зважаючи на наявність судового рішення про стягнення аліментів, не сплачує жодних коштів на утримання сина, при цьому, що такий важко хворіє та потребує постійного лікування за межами України. Крім цього, відповідач не підтримує ніяких стосунків з дитиною, не здійснює її виховання, не турбується про неї, не проявляє батьківське піклування та турботу, не готує її до самостійного життя. Вказане, на її думку, свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, які покладені на нього законом. У ході судового розгляду позивачка збільшила розмір позовних вимог, а саме просила, окрім позбавлення батьківських прав, стягнути з відповідача у порядку ст.155 СК України ще й додаткові витрати на утримання та лікування дитини у розмірі 94418,95 грн. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] змінені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечив проти винесення заочного рішення. Представник служби у справах дітей Перечинської РДА Бескід І.М. не заперечила проти задоволення зміненого позову. У судовому засіданні прокурор Машкаринець Т.М. також просила змінений позов [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у призначені судові засідання на 22 грудня 2014 року та на 21 січня 2015 року не з'явилися, при цьому сам відповідач [PERSON] про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Подані його представником [PERSON] клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в інших процесах, суд не бере до уваги, як належні докази поважності причин пропуску ними даних судових засідань, оскільки такі клопотання жодним належним та допустимим доказом не підтвердженні, зокрема, представником до наданих клопотань взагалі не додано жодної судової повістки чи виклику до суду або їхніх копій. А тому суд зі згоди представника позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони з 21 листопада 1998 року перебували у шлюбі, від якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 червня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований виконкомом Тур"я-Бистрянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 21 листопада 1998 року, актовий запис №08, розірвано, а сина [PERSON], [INFO], залишено проживати при матері - [PERSON]. Вказаним рішенням також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, що стверджується висновком органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації №02/03-12 від 17 квітня 2014 року, згідно якого уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], як такого, який ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Також з розрахунку заборгованості по аліментам №1-906 від 12 травня 2014 року, виданого відділом ДВС Перечинського РУЮ вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 12 травня 2014 року по сплаті аліментів становить 13897,47 грн. (з них: підлягало оплаті 13897,47 грн., а сплачено 0 грн.). Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 цього ж Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального,культурного,соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 та 2 статті 12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Разом з цим, згідно п.1 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням того, що відповідач не спілкується зі своїм малолітнім сином, не бере матеріальної або будь-якої іншої участі у його вихованні, не піклується про його фізичний, розумовий та духовний розвиток, а отже фактично відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини, тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо його сина - [PERSON], [INFO]. Суд роз'яснює відповідачу, що відповідно до ч.1 ст.169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При вирішенні зміненого позову у частині стягнення з відповідача [PERSON] додаткових коштів на утримання та лікування дитини, суд враховує наступне. Так, згідно ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON] хворіє та має діагноз «функціональна кардіоміопатія», що стверджується випискою з історії хвороби №1356/601, виданою нейрохірургічним відділенням №1 Обласного клінічного центру нейрохірургії та неврології. Також встановлено, що позивачка [PERSON] на лікування сина [PERSON] в ТОВ «ТЛВ Ізраїльський центр для медичного туризму» (будівля Вейцман, вул. Вейцман, №14, Тель-Авів 64239) витратила 16085,00 доларів США, що еквівалентно 188837,90 грн., на підтвердження чого надала відповідні рахунки. Таким чином, оскільки участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, тому суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути половину понесених позивачкою [PERSON] витрат на утримання та лікування малолітнього сина [PERSON] у розмірі 94418,95 грн. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved