Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить зобов»язати відповідачів припинити здійснювати агресивну підприємницьку практику, яка полягає в письмових вимогах про сплату грошей, а саме : складати на надсилати на її ім»я неправомірні письмові вимоги щодо неіснуючих кредитних зобов»язань. В обґрунтування позову зазначила, що ніяких кредитних договорів вона не підписувала, забов»язань перед відповідачами немає, проте на її адресу постійно надходять листи з вимогами про погашення заборгованості за кредитними договорами. Вказані дії відповідачів вважає протиправними та такими, що порушують її права у відповідності до ЗУ «Про захист прав споживачів». Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач ТОВ «Кредитекспрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» надав до суду заперечення, в яких зазначили, що з метою захисту своїх порушених цивільних прав та інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи» уклало з ТОВ ЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» Договір про надання послуг № 1-КА7/КІ від 01.06.2016 року, відповідно до о ТОВ «Кредитні ініціативи» надало ТОВ «КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» всі необхідні повноваження для проведення роботи, від імені ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо повернення кредитної заборгованості боржників ТОВ «Кредитні ініціативи», що передаються на опрацювання, в тому числі заборгованості за кредитним договором № 490915396 КІ від 14.05.2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа Банк» (правонаступником якого є ТОВ Кредитні Ініціативи). Також ПАТ «Ідея Банк» уклав з ТОВ ЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» Договір доручення відповідно до якого ПАТ «Ідея Банк» надав ТОВ «КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» всі необхідні повноваження для проведення роботи від імені ПАТ «Ідея Банк» щодо сприяння стягнення проблемної заборгованості, тому числі і щодо боргу [PERSON] за кредитним договором № Р30.176.73965 від 08.10.2013 року». Також ПАТ «ПУМБ» (як правонаступник АТ «Банк Ренесанс Капітал»), уклав ) з ТОВ «КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» Договір доручення № 506/44 від 01.04.2015 року, про надання послуг спрямованих на сприяння погашенню заборгованості боржників за кредитними договорами, відповідно до якого ПАТ «ПУМБ» надав ТОВ «КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» всі необхідні повноваження для проведення роботи від імені ПАТ «ПУМБ» щодо повернення кредитної заборгованості боржників ПАТ «ПУМБ», що передаються на опрацювання, в тому числі заборгованості [PERSON] по кредитному договору № GР -5071485. Крім того, ТОВ «КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» припинило вчинення будь-яких фактичних і юридичних дій спрямованих на стягнення заборгованості за кредитним договором № GР -5071485 від 13.09.2013 року укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал». Таким чином, вимоги ТОВ «КРЕДИТЕКСПРЕС ЮКРЕЙН ЕЛ.ЕЛ.СІ.» щодо погашення заборгованості [PERSON] є законними та такими, що не порушують її прав. Справу просили розглядати без їх участі. Представник відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав недоведеності позовних вимог. Надав до суду заперечення, в яких зазначив 25 березня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Перший Український Міжнарожнимй банк (скорочена назва - ПАТ «ПУМБ») (правонаступник Акціонерного товариства «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (скорочена назва - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») укладено Договір відступлення прав вимоги № 669/44 (далі - Договір). Згідно даного Договору ПАТ «ПУМБ» відступило право вимоги за Кредитним договором № ОР -5071485 від 13.09.2013 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Отже, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло статусу нового кредитора у вищенаведеній угоді. Ствердження Позивача на те, що їй постійно надсилаються листи із вимогою про погашення заборгованості за кредитними договорами, яких вона начебто не підписувала, не обгрутовані та не доведені. Представник Відповідач «Кредитні Ініціативи», у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з безпідставності позовних вимог. Представники ПАТ «Альфа-Банк»», у судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити з підстав недоведеності вимог та надали до суду заперечення, в яких зазначено, що 14.05.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490915395, на підставі якого банк надав останній грошові кошти у розмірі 6 559, 15 грн. зі сплатою 39,90 % річних, строком до 15.05.2019 року. Підстави, викладені в позовній заяві є не доведеними та не обгрунтованими, та такими що спростовуються як нормами чинного законодавства. Відповідач ПАТ « ІДЕЯ БАНК», надав до суду заперечення, в яких зазначив, що 08 жовтня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та позивачем було укладено Кредитний договір № Р30.176.73965, на підставі якого останній було надано кредит на поточні потреби у розмірі 12600 грн. Станом на 08 червня 2017 року заборгованість за вищезгаданим кредитним договором не погашена та всі вимоги про погашення заборгованості є законними, а тому у позові слід відмовити. Відповідачі ПАТ «ПУМБ», ТОВ « Вердикт Консалтинг», «Колекторське Агенство Фактор», ТОВ «Колекторська компанія « Вердикт», ТОВ «Агенція по управлінню заборгованістю» в судове засідання не з"явилися, були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.05.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490915395, на підставі якого банк надав останній грошові кошти у розмірі 6 559, 15 грн. зі сплатою 39,90 % річних. ( а.с. 80) 08 жовтня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та позивачем було укладено Кредитний договір № Р30.176.73965, на підставі якого останній було надано кредит на поточні потреби у розмірі 12600 грн. ( а.с. 100) Посилання позивача на те, що вона не уклала жодного кредитного договору та не є клієнтом зазначених у вимогах банків не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів про не укладення кредитних договорів. Також суду не надано доказів, що у позивача відсутня заборгованість. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту , який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов»язальних правовідносин. Тобто особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду , а обирає той спосіб захисту , який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. З вимогою про визнання кредитних догорів недійсними позивач не зверталася, а отже позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Позивач, посилається на порушення її прав через застосування психологічного тиску з метою примусу виконувати умови Кредитного договору та вказує на порушення ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачено заборону нечесної підприємницької практики, в тому числі встановлено заборону агресивної форми підприємницької практики, зокрема здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних та інших повідомлень без згоди на це споживача. Згідно ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, нечесна підприємницька практика забороняється та включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Позивачем жодним чином не доведено вчинення відповідачами дій, спрямованих на введення споживача в оману, порушення її прав споживача та застосування агресивної підприємницької практики. Як видно із змісту листів, що направлялись на адресу [PERSON] та містяться в додатках до позовної заяви, її повідомляли про необхідність погашення заборгованості та, що будь-яке звернення стягнення на майно боржника можливе лише органами Державної виконавчої служби після винесення відповідного рішення суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed