Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення грошової компенсації по сплаті банківського кредиту. В судовому засіданні представник позивача (на підставі угоди), пояснив, що з 17 березня 1993 року по 01 жовтня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 01 жовтня 2007 року шлюб розірвано. За час шлюбу спільно нажили майно - житловий будинок з надвірними спорудами в місті Кодимі, Одеської області по [ADDRESS]. Зазначений будинок придбали за кредитні кошти. Згідно умов кредитного договору банк надав кредит в розмірі 46300 грн.. Після придбання житлового будинку позивач і відповідач сплачували кредит разом. Станом на 01 жовтня 2007 року разом сплатили 11762,89 грн.. В жовтні 2011 року відповідач звернулась щз позовом в суд про поділ спільного майна подружжя. Рішенням суду від 24 жовтня 2011 року майно подружжя поділено таким чином: відповідач визнана власником 53/100 домоволодіння [ADDRESS] в місті Кодимі, а позивач - 47/100 цього ж домоволодіння. Після розірвання шлюбу позивач одноособово здійснював платежі за кредитними зобов»язаннями Станом на 25 жовтня 2011 року кредит позивачем повністю погашений. Загагальна сума коштів, що сплачена банку з урахуванням відсотків становить 84611 грн.. З цієї суми за час спільного проживання сторін як подружжя, сплачено 11762,89 грн.. Особисто відповідачем на час звернення до суду з цим позовом сплачено 21007,45 грн.. Позивач в свою чергу сплатив 63603,55 грн. Різниця в платежах, яку повинна сплатити [PERSON] [PERSON] складає 23836,38 грн.. Добровільно відшкодувати позивачеві кошти відповідач відмовляється, що і змусило того звернутися до суду з цим позовом. Просить стягнути крім зазначених коштів по кредиту, також кошти, потрачені позивачем за отримання з банку довідки в сумі 130 грн. а також витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн. Відповідач та її представник (на підставі довіреності) в судовому засіданні позов визнала частково, погодившись сплатити позивачеві 23005 грн. 87 коп., пояснивши це тим, що якби позивач сплатив кредит раніше, то не було б нарахування процентів, а звідси і менша сума до сплати. Згідно кредитного договору №ODKDGK01420143 від 25 липня 2006 року ЗАТ КБ "ПриватБанк» надав [PERSON] грошовий кредит у сумі 41000 грн. на строк до 25 липня 2016 року. Згідно довідки №107704 від 27 жовтня 2011 року Назарук володимир Васильович кредит по договору №ODKDGK01420143 від 25 липня 2006 року погасив. Згідно рішення Кодимського районного суду Одеської області від 31 травня 2010 року (цивільна справа №2-14/10), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2010 року, у користування [PERSON] виділено 53/100 частини житлового будинку, господарчих будівель та споруд по [ADDRESS] Згідно додаткового рішення Кодимського районного суду від 12 березня 2013 року (справа №2-530/11) [PERSON] виділену у користування 47/100 житлового будинку, господарчих будівель та споруд по [ADDRESS] Вислухавши вимоги позивача та його представника, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в частково з наступних підстав. Як установлено в судовому засіданні з пояснень сторін, спільно нажитим майном вони визнали домоволодіння по [ADDRESS] в м. Кодимі, Одеської області, яке придбане на кредитні кошти. Також сторони визнали і ту обставину, що спірне майно є предметом іпотеки. Право власності на спірний будинок оформлене на відповідача. Тобто, домоволодіння по [ADDRESS] було спільною сумісною власністю подружжя. Сторонами також визнано і те, що після розірвання шлюбу зобов»язання по кредитному договору виконував позивач, погасивши тим самим кредит своїми коштами. Згідно частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 65 СК України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов»язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов»язань за кредитом. Визнаючи позов частково, відповідач виходила з того, що [PERSON] сплачував самостійно залишок кредиту згідно умов кредитного договору відповідними платежами щомісяця відповідно графіка, а це потягло за собою переплату. Якби кредит був погашений позивачем раніше, то і сума, сплачена ним була меншою. З такою позицією відповідача суд не погоджується з огляду на таке. Згідно умов кредитного договору №ODKDGK01420143 від 25 липня 2006 року (п.1.1) періодом сплати вважати період з 10 по 15 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 776,69 гривен для погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості по кредтиу, процентам, винагороді. Після розірвання шлюбу з відповідачем, [PERSON] продовжував виконувати взяті на себе зобов»язання згідно умов Договору, сплативши залишок суми боргу. Загальна сума коштів, сплачена згідно Договору сторонами складає 84611 грн.. За час спільного проживання сторонами сплачено 11 762,89 грн. (по 5881,45 грн. Кожний). Особисто [PERSON] сплачено 21007,45 грн. ( 5881,45+15126). Особисто позивачем сплачено 63603,55 грн. ( 84611-21007,45). Згідно рішенню суду про поділ майна подружжя від 24 жовтня 2011 року (справа №2-530/11) та від 12 березня 2013 року (справа №2-530/11) [PERSON] виділено 57/100 житлового будинку по [ADDRESS] в місті Кодимі, а [PERSON] - 47/100. Розмір сплачених коштів [PERSON] при одноособовій сплаті за кредитним договором склав би 44843,83 грн. (84611х53:100), а [PERSON] - 39767,20 грн. (84611х47:100). Відтак, відповідач повинна сплатити позивачеві різницю в платежах 44843,83-21007,45= 23836,38 грн.. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів, сплачених ним за отримання довідки з банківської установи про сплату кредиту, то суд, відмовляючи в її задоволенні, виходив з наступного. Згідно частини першої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Частиною третьою статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов»язані з явкою до суду; витрати, пов»язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов»язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Таким чином, у результаті придбання подружжям будинку у кредит боргові зобов»язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, хто підписав кредитний договір. Отже, витрати, пов»язані з отриманням довідки з банківської установи законодавець до витрат, пов»язаних з розглядом справи не відніс, а тому в цій частині позов задоволеним бути не може. Також суд вважає безпідставними вимоги позивача стягнути з відповідача кошти, пов»язані з інфляційними процесами, оскільки той період, за який позивач вимагає стягнути ці кошти, справа знаходилась на розгляді в суді. На підставі ст.ст. 65, 66, 70 СК України,

Outcome: partial