Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та на утримання матері до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи позов тим, що з 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, в період яких народився син [PERSON]. [INFO] 22.07.2014 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO] по догляду за якою позивачка перебуває у відпустці до досягнення нею трирічного віку. На даний час шлюб між сторонами не розірвано. Відповідач коштів на утримання дітей не надає, хоча працює (неофіційно) та отримує високу заробітну плату. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати своїх дітей. Не цікавиться їхнім станом здоровя, не надає жодної фінансової чи матеріальної підтримки. А тому, просила суд стягувати з відповідача аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частки, але не манше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Крім цього, оскільки, позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, просила стягувати з відповідача на її утримання щомісячно в розмірі 1/6 частки від усіх видів доходу відповідача. 14.02.2016 року представник позивачки подала заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просила стягнувати з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі по 700,00 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття та на її утримання до досягнення донькою [PERSON], 20.02.2016 року трьохрічного віку по 530,00 грн. щомісячно (а.с.27). В судове засідання позивачка не з"явилася, подала до суду заяву, якою просила слухати справу без її участі, змінені позовні вимоги підтримує, просила позов задоволити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 36). Представник позивачки змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити, щодо винесення судом заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18, 24, 35). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти та на утримання самої матері до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до копій свідоцтв про народження серія І-НМ № 254844 виданого 18.03.2014 року та серія І-НМ №306047 виданого 24.02.2016 року, сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], 20.02.2016 р.н.(а.с. 2, 3). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання дітей слід визначити в твердій грошовій сумі, оскільки, відповідач офіційно не працевлаштований. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що представником відповідача не надано суду доказів про матеріальне становище відповідача та стан його здоровя. Проте, він є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дітей. Відповідно до ст. 7 ЗУ Про державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що слід стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі по 700 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з 06.09.2016 року. Щодо позовної вимоги про стянення аліментів на утримання позивачки в розмірі по 530,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, то, суд виходить з наступного. Вимога ч. 4 ст. 75 СК України передбачає, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч.4. ст. 76 цього кодексу якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.2, 4 ст. 84 СК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, на його утриманні не перебувають інші малолітні чи неповнолітні діти, непрацездатні батьки, а тому з нього на користь позивачки на її утримання слід стягувати по 530,00 грн. щомісячно до досягнення [PERSON], [INFO] трьохрічного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 551,20 гривень судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 75, 76, 84, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved