Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У грудні 2013 року представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Білас В.Ф. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.11.2008 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 13.11.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого банк надав [PERSON], а останній отримав кредит у розмірі - 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору відповідачем не виконано. [PERSON] порушував терміни погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2013 року перед позивачем по кредитному договору становить 17940,72 грн., з яких: 8531,51 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 6292,94 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1785,76 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківський послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина); 830,51 грн. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вказані обставини, а також на норми ст.ст. 526,527,530, 1050,1054 ЦК України позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 17940,72 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові та додаткових поясненнях датованих 29.01.2015 року . Зокрема вказала на те, що строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні (місяць, рік), картка є дійсною до останнього календарного дня вказаного місяця (пункт 3.1.1 Розділу 3 Правил користування карткою). Зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу того, що строк дії карти становить один рік. Згідно виписки про рух коштів за укладеним договором чітко вбачається користування коштами протягом 2010,2011 років. Зазначає, що представником позивача надано виписку з програмного комплексу «Промінь», де вказано , що картка [NUMBER], про отримання якої та ПІН-коду до неї відповідач розписався 13.11.2008 року в заяві позичальника, діє до кінця жовтня 2012 року. Таким чином вважає, що позивач належними доказами підтвердив строк дії картки [NUMBER] до кінця жовтня 2012 року. Крім того, заперечила проти доводів представника відповідача щодо пропуску ними строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, зазначаючи, що у відповідності до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання . Оскільки відповідно до умов договору кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, а строк дії карки [NUMBER] визначено до кінця жовтня 2012 року, а відтак вважає , що ними не було пропущено строки позовної давності. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях датованих 25.02.2014 року та 22.12.2014 року. Зокрема вказав на те, що за період користування кредитною карткою ПАТ КБ „Приватбанк" з 13.11.2008 року по 13.11.2009 року ( термін дії такої встановлений позивачем ) з кредитом в сумі 500 гривень, відповідачем було повністю сплачено на користь позивача суму отриманого кредиту, відсотки, комісію та її витрати у відповідності до угоди від 13.11.2008 року. Вказує на те, що в матеріалах справи відсутній підпис відповідача на документі під назвою «Условия и правила предоставления банковских услуг» , наданих позивачем суду , а тому, посилання позивача до редакції, яка міститься в матеріалах справи із зазначенням даних умов є безпідставною. Крім того представник відповідача зазначив, що сплив строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови в позові. Звернув увагу суду на те, що термін дії кредитної картки , яку відповідач отримав 13.11.2008 року встановлений в один рік , тобто до 13 листопада 2009 року, що було зазначено на лицевій стороні кредитної картки. Просив врахувати мотиви викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 01.10.2014 року винесеної у даній справі . Крім того просив суд застосувати до правовідносин строк позовної давності та відмовити у позові у зв'язку із спливом строку позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Розгляд даної справи відбувався судами різних інстанцій. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 13 листопада 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, який складається із заяви, умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн . у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] ознайомився і згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими Умовами та правилами надання банківських послуг , а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] отримав платіжну картку [NUMBER] та ПІН - конверт - 13.11.2008 року , що стверджується його підписом на заяві / Т.1 а.с. 14/ Як встановлено судом , граничний строк дії картки [NUMBER] виданої на ім'я [PERSON] визначено 11/09, що стверджується платіжною картою [NUMBER] виданої на ім'я [PERSON], копія якої приєднана до матеріалів справи / Т.2, а.с.46/ Доказів того, що відповідач [PERSON] отримував інші платіжні картки, крім зазначеної у договорі від 13.11.2008 року, сторонами до суду не надано. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків. Внаслідок цього, станом на 31 жовтня 2013 року в нього утворилась заборгованість по кредитному договору №б/н від 13.11.2008 року перед кредитором в сумі 17 940 грн 72 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 8 531 грн 51 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 6 292 грн 94 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 1 785 грн 76 коп., штрафу (фіксована частина) 500 грн та штрафу (процентна складова) - 830 грн 51 коп. / Т.1 а.с. 5-11/ Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За правилами ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України - cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові . Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору він автоматично пролонгується на той же строк. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Отже, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. До цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-14цс14 від 19.03.2014 року. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. З урахуванням всіх обставин справи , суд вважає, що позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з пропуском строку на звернення до суду. Заяв на обгрунтування поважності причин пропуску такого від представника позивача до суду не надходило. Дана справа розглядалась зокрема, колегією суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висновки та мотиви з яких скасовані рішення суду першої інстанції та рішення апеляційної інстанції викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року. Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки і мотиви, з яких скасовані рішення викладені в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 року, висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності , з врахуванням приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог за пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки в позові відмовлено , підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed