Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач, який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. В позові зазначив, що 22 лютого 2017 року померла [PERSON], бабуся [PERSON], про що позивач дізнався в вересні 2017 року, коли отримав відповідь Бердянського відділу поліції. [PERSON], діючі через свого представника та за згоди матері [PERSON], надіслав до Бердянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] 22.09.2017 року- представник [PERSON] по довіреності [PERSON]Ю, звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2017 року, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв'язку з існуванням заповіту, який покійна [PERSON] склала 15.02.2017 року на ім'я [PERSON] Позивач вважає, що заповіт слід визнати недійсним, оскільки [PERSON] спілкувався зі своєю бабусею та підтримував з нею родинні стосунки. 06.03.2014 року було постановлено рішення Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у справі №310/4481/13-ц за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку домоволодіння по вул. Толстого, 126-а в м. Бердянську. Підставою для подання до суду була відсутність правових документів на домоволодіння, а не погані стосунки між онуком, невісткою та бабусею. Твердження спадкоємця за заповітом [PERSON] про погані стосунки [PERSON] з невісткою [PERSON] є неправдивими і спотворюючими, оскільки [PERSON] опікувалась [PERSON] і її покійним сином [PERSON] Позивач вказав, що ним надсилалися гроші на ім'я [PERSON] з метою фінансової допомоги, коли [PERSON] знаходилась у лікарні, куди потрапила на операцію. [PERSON] помер взимку 2017 року, внаслідок пожежі. Після того, як позивач дізнався про цей факт, одразу цікавився, де саме знаходиться [PERSON] та чи потрібна їй допомога. [PERSON] наприкінці січня 2017 року виїхав за адресою, де мешкала [PERSON], там знаходились представники [PERSON], які повідомили його про те, що [PERSON] знаходиться у [PERSON] під наглядом, почувається нормально, допомога їй не потрібна і вона не бажає спілкуватись з [PERSON] та [PERSON] Після цього [PERSON] та [PERSON] вирішили дати спокій бабусі, у якої був тяжкий психічний стан у зв'язку зі смертю другого сина. Після цих подій, протягом тривалого часу, [PERSON] не виходила на зв'язок з [PERSON] та [PERSON] З метою з'ясування долі бабусі, [PERSON] звернувся до адвоката [PERSON] з проханням передати їх заяву про незаконне утримання [PERSON] невідомими особами до Бердянського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області. За заявою було проведено перевірку, за наслідками якої було з»ясовано, що [PERSON] померла 22.02.2017 року в лікарні. Позивач вказав, що, враховуючі, тяжкий психічний стан, який був у [PERSON] у зв'язку з хворобою та випадкова, трагічна смерть сина [PERSON], яка підірвала її фізичні сили та пригнічила у моральному плані, а фактично забрала сенс життя, зробили її людиною, якій було все одно, що робити і кому залишати своє майно. Фактично своїми діями, тим що вона не повідомила близьких родичів [PERSON] онука та невістку про її стан і місце перебування, [PERSON] не дала [PERSON] бути разом з родиною, що могло вплинути на волевиявлення [PERSON] Також не були присутні [PERSON] та [PERSON] і на похоронах [PERSON] Судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про опитування законного представника неповнолітнього [PERSON] в якості свідка з тих підстав, що представник пояснив судові, що свідок буде свідчити, стосовно відносин між нею та померлою, але [PERSON], законний представник позивача останній раз бачила померлу в 2015 році і про її психічний стан на момент складання заповіту їй нічого невідомо, але позов, заявлений , саме з цих підстав. Крім того, [PERSON], мешкає в Російській Федерації і її опитування представник позивача пропонував провести шляхом надсилання судового доручення, щоб призвело до затягування розгляду справи по суті, всі відомі позивачу та його законному представнику обставини надав в судовому засіданні представник позивача [PERSON] Судом було задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків, оскільки цим свідкам були відомі обставини стосовно психічного стану спадкодавця в останні дні перед підписанням заповіту і судом також був опитаний в якості свідка приватний нотаріус [PERSON], який посвідчував заповіт, даний свідок був викликаний судом за клопотанням представників, як позивача, так і відповідача. Суд вважав, що, відмовляючи в задоволенні клопотання представника позивача про опитування в якості свідка законника представника позивача [PERSON], суд не порушив принцип диспозитивності процесу, оскільки, вважав, що свідку невідомі обставини стосовно предмету позову. Судом також було задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, суд в даному випадку керувався ч.1 ст. 105 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у запереченні на позов. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 22 лютого 2017 року. Відповідно до заповіту від 15.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 106 [PERSON] заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось та взагалі все те, що їй належало і на що воно мала права, а також належні їй майнові права з [PERSON], [INFO]. У зв»язку зі хворобою ніг та похилим віком [PERSON] заповіт був підписаний в хірургічному відділенні КУ БМР « Бердянське територіальне медичне об»єднання (Бердянська міська лікарня). Раніше посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за реєстром № 4167 від імені [PERSON] заповіт був відмінений вищезазначеним заповітом. Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], який діяв від імені матері [PERSON], будучи онуком спадкодавця [PERSON], є заінтересованою особою і належить до кола осіб, які можуть оспорити заповіт. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2017 року, винесеної Бердянською державною нотаріальною конторою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої 22 лютого 2017 року [PERSON], оскільки він не має права на спадкування після смерті його баби [PERSON]. Позов заявлений з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, а саме, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вони не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними , може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до положень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 для визначення наявності стану особи, передбаченого ст. 225 ЦК України, на момент укладення правочину, суд відповідно до ст. 105 ЦПК України суд зобов»язаний за клопотанням, хоча б однієї зі сторін призначити судову-психіатричну експертизу. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Свідок - приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що вона попередньо перед підписанням заповіту проводила в лікарні бесіду з [PERSON] щодо процедури та умов складання і підписання заповіту. На інший день нотаріус приїхала до [PERSON] саме вже для підписання заповіту. З розмови [PERSON] була адекватна, її психічний стан не викликав сумнівів. Заповіт [PERSON] особисто прочитала в голос та власноруч підписала. Свідок [PERSON] суду повідомив, що відвозив нотаріуса до [PERSON] до лікарні два рази на бесіду та на підписання заповіту. Бачив [PERSON] в лікарні до зустрічі з нотаріусом та після В розмові [PERSON] міркувала зрозуміло, дивного не говорила та не творила, добре орієнтувалась в часі та в людях, адекватно реагувала на оточуючу обстановку. Повідомив, що у [PERSON] були погані стосунки з онуком та невісткою, вони взгалі не бажали з нею спілкуватися. [PERSON] , опитана судом в якості свідка пояснила, що складання заповіту на [PERSON] було вільним рішенням [PERSON] і [PERSON] ніякого впливу на неї не здійснювала. [PERSON] сама просила привести нотаріуса до неї, дивної поведінки не виявляла ні до, ні після нотаріуса. Була при здоровому глузді до самої смерті. Була засмучена смертю свого сина [PERSON]. [PERSON] і [PERSON] мали дуже дружні стосунки багато років. [PERSON] допомагала [PERSON] коли у останньої 17 років хворів лежачий чоловік. Останні роки [PERSON] була для неї самою близькою людиною, яка допомагала їй і матеріально, і фізично. [PERSON] доглядала [PERSON] в лікарні, оплачувала все лікування її, взяла всі витрати на себе по похованню сина [PERSON]. Свого онука [PERSON] [PERSON] бачила один раз, коли йому було два роки. Онук та невістка не виявляли бажання спілкуватись з [PERSON] Згідно висновку амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 88 від 02.03.2018 року, проведеної Комунальною установою «Обласна клінична психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON], 1937 року на період складання заповіту, 15.02.2017 року виявляла ознаки психічного розладу у вигляді органічного астенічного розладу помірно вираженого ступеню змішаного генезу (судинного- дисциркуляторна енцефалопатія, артеріальна гіпертензія, атеросклероз та токсичного гангрена нижньої кінцівки, сепсис). Ступінь психічних розладів, що мали місце у [PERSON], [INFO], яка померла 22 лютого 2017 року, на період складання заповіту був таким, що істотно впливав ( обмежував) на її здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все, на підставі доказів, які свідчать про внутрішній психічний стан особи в момент вчинення правочину. Проте, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Експертами лише зазначено, що [PERSON] виявляла ознаки психічного розладу у вигляді судинно-дисциркуляторної енцефалопатії, артеріальної гіпертензії та атеросклерозу, що взагалі притаманно особам похилого віку та внаслідок інтоксикації, викликаної основним її діагнозом гангрени нижньої кінцівки і як слідство, вона обмежено могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що само по собі, не є підставою для визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. За час свого життя [PERSON] недієздатною особою не визнавалася. На обліку в комунальній установі «Бердянський психоневрологічний диспансер» ЗОР [PERSON], [INFO] не перебувала. З показань опитаних свідків і пояснень приватного нотаріуса [PERSON] також не можливо зробити висновок, що на час складання заповіту [PERSON] не могла усвідомлювати свої дії і керувати ними. Отже, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що судом не встановлено, що померла [PERSON] під час складання заповіту 15.02.2017 року не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, а тому підстав для визнання заповіту недійсним у суду немає. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано судові переконливих беззаперечливих доказів в обгрунтування позовних вимог. Письмові докази поштові перекази грошових сум за різні періоди 01.04.2015 року, 14.02.2015 року, 30.09.2014 року та 27.09.2014 року від [PERSON] на ім»я [PERSON] не свідчать про дружні стосунки між ними або про те, що [PERSON] опікувалася [PERSON], оскільки не можливо з»ясувати правову природу цих грошей, вони мали періодичний характер і ніяким чином, не стосуються предмету доказування. Інші письмові докази про розшук [PERSON] та його матір"ю - [PERSON], їх звернення до правоохоронних органів написані вже після смерті [PERSON], не кажучи вже про складання заповіту, який є предметом судового розгляду, тому суд не бере їх до уваги, і вважає їх такими , які не можуть вплинути на розгляд спору, який завлений з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. Відповідно до сталої практики Европейського Суду з прав людини, зокрема в справі «Бочаров проти України» зазначено, суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «позарозумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати із співіснування вагомих, чітких та узгоджених між собою висновків або подібних , неспростованих презумпцій щодо фактів. Позивачем не надано доказів, на підставі яких суд міг би зробити висновок про наявність законних підстав для задоволення позову. При розгляді цивільної справи суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи; у чому полягає порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом також не встановлено при розгляді даної цивільної справи порушення прав позивача тому, як слід, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed