Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У березні 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року в розмірі 126 346,94 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.06.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 122,47 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору відповідач надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом у заяві. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, тому станом на 31.01.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 126 346,94 грн., з них: заборгованість за кредитом - 7 833,04 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 118 513,90 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.04.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду /а.с. 46-47/. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі /а.с. 42/. Відповідач до суду не з`явилась, повідомлена судом про час та місце розгляду справи належним чином, через канцелярію суду представник відповідача надала заяву, якою просила провести судове засідання без її участі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, 31.07.2019 року представник відповідача подала до суду відзив на позов, яким зазначила, що у заяві позичальника від 10.06.2011 року процентна ставка не зазначена, в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, обґрунтовуючи право вимоги про погашення кредиту, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.06. 2011 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку. Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, зазначила, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вважає, що, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також, відсутні докази щодо укладення між сторонами кредитного договору та одержання відповідачем грошових коштів (кредиту) на певний строк зі сплатою процентів на зазначених у позовній заяві умовах. Надана позивачем копія анкети-заяви не є підтвердженням отримання кредиту в розмірі 8 122,47 грн., розрахунок заборгованості наданий лише починаючи з 2013 року не може бути розцінений судом як доказ отримання кредитних коштів. Просила у задоволенні позову відмовити. Крім того, 03.10.2019 року представник відповідача подала до суду заяву, якою просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності /а.с. 116-117/. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом з`ясовано, що 10 червня 2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій заповнила графи особистих даних /а.с. 7/. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2019 року становить 126 346,94 грн., яка складається з наступного: 7 833,04 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 118 513,90 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 10.06.2011 року, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого [PERSON] кредитного ліміту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, [PERSON] погодилася з умовами та правилами. Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За вказаного, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.06.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10.06.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаного [PERSON] , не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, провадження № 61-2022 сс 18; від 25 березня 2019 року у справі № 198/787/16-ц, провадження №61-11738св18; від 03 квітня 2019 року у справі № 221/5089/16-ц, провадження №61-33662св18, постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 14-131цс19. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Анкета-заява від 10.06.2011 року не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі та на умовах, зазначених у позовній заяві. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача про отримання кредиту, а в анкеті-заяві наведені лише анкетні дані відповідача. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено укладення кредитного договору з дотриманням передбаченої законом форми. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами такого договору не можуть бути задоволені. Надана позивачем виписка по рахунку не може бути належним доказом існування кредитного договору, оскільки в ній зазначені дані з приводу кількох карток, докази щодо видачі яких відповідачу в матеріалах справи відсутні. Долучені до відповіді на відзив фото, на яких зображений нібито відповідач із карткою, також не є належним доказом отримання відповідачем кредитної картки, оскільки на даному фото не розбірливі реквізиті картки та дане фото не містить його дати. В оцінці спірних правовідносин суд також виходить з того, що захищене статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод право на справедливий судовий розгляд передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх. Таким чином, з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже у їх задоволенні необхідно відмовити за недоведеністю. За вказаного, так як суд відмовляє у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позовних вимог, тому суд не приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed