Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, мотивуючи тим, що з 27.05.1974 року по 03.07.1995 року працював на шахті №6 «Великомостівська » . тепер перейменована на шахту «Лісову» , гірничим робітником очисного вибою з повним підземним робочим днем .. У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. 06.07.1995 року-13.07.1995 року Сокальська МСЕК встановила позивачу [PERSON] втрату професійної працездатності 60% по 06.07.1996 року і третю групу інвалідності .Пізніше були переогляди 13.08.1996р.-27.08.1996 р., 13.08.1998року, 14.08.1999р., 08.10.2000р., де була встановлена втрата професійної працездатності 50% і третя група інвалідності по 28.02.2002 р.. Згідно заключення Сокальської МСЕК від 25.11.2002 р.- 05.12.2002 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності 50% з 28.09.2002 року безтерміново. За час роботи на шахті позивач [PERSON] 02.08.1974 року отримав труд каліцтво, і згідно заключення МСЕК 25.11.2002 р.-18.12.2002 р. йому було встановлено 105 втрати працездатності по каліцтву на виробництві безтерміново. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, безстроково на 50% втратив працездатність внаслідок профзахворювання, 10% по труд каліцтву та отримав ІІІ групу інвалідності, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 10000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, в обґрунтування позову зіслався на обставини , аналогічні підставам звернення до суду ,просив стягнути з відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області в його користь 10000 грн. моральної шкоди . Представник відповідача Вандзьо О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо задоволення позову заперечила, в обґрунтування повідомила, що позивач не звертався з часу встановлення ступеня втрати працездатності в фонд за відшкодуванням моральної шкоди. Крім цього, відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем на подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок втрати працездатності та трудового каліцтва. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманого захворювання. Також, з 01.01.2008 року фонд не виплачує відшкодування моральної шкоди не дивлячись на періоди встановлення ступеня втрати працездатності. Таким чином, у позовних вимогах просить відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27.05.1974 року по 03.07.1995 року працював на шахті №6 «Великомостівська » , тепер перейменована на шахту «Лісову» , гірничим робітником очисного вибою з повним підземним робочим днем, що стверджується копією трудової книжки . У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. 06.07.1995 року-13.07.1995 року Сокальська МСЕК встановила позивачу [PERSON] втрату професійної працездатності 60% по 06.07.1996 року і третю групу інвалідності .Пізніше були переогляди 13.08.1996р.-27.08.1996 р., 13.08.1998року, 14.08.1999р., 08.10.2000р., де була встановлена втрата професійної працездатності 50% і третя група інвалідності по 28.02.2002 р., про що стверджується копіями довідок МСЕК . Згідно заключення Сокальської МСЕК від 25.11.2002 р.- 05.12.2002 р. позивачу встановлена втрата професійної працездатності 50% з 28.09.2002 року безтерміново. За час роботи на шахті позивач [PERSON] 02.08.1974 року отримав труд каліцтво, і згідно заключення МСЕК 25.11.2002 р.-18.12.2002 р. йому було встановлено 105 втрати працездатності по каліцтву на виробництві безтерміново , що стверджується копією акту про нещасний випадок на виробництві №37 та довідкою МСЕК . За час виконання своїх посадових обов'язків позивач, внаслідок погіршення стану здоров'я, звертався за отриманням медичної допомоги до медичних закладів. У зв'язку із не покращенням стану здоров'я, позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, про що вбачається з копії амбулаторної картки . Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосили право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, згідно з абзацом п'ятим частини першої ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього Закону відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку, страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати. На час спірних правовідносин діяли як ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р. №1105-ХІV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», так і ст.9 Закону України «Про охорону праці» (в ред. Закону від 21.11.2002р. №229-ІV), згідно з якою відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров»я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до наведеного вище Закону України. Це підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, наданим у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч.3 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Вказані обставини є також викладеними у листі Вищого спеціалізованого суду №6-931/0/4-11 від 29.07.2011р. Згідно п.п. «є» п.1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому. Надаючи соціальні послуги застрахованим та здійснюючи страхові виплати грошових сум, Фонд соціального страхування від нещасних випадків здійснює забезпечення соціального захисту громадян у разі тимчасової, стійкої або повної втрати працездатності. Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я. Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання. Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової компенсації за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) роз'яснив, що моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, що за час роботи [PERSON] на шахті «Лісова» ДП «Львіввугілля» у шкідливих умовах праці, а саме каліцтвом , яке сталося 02.08.1974 року його здоров'ю було завдано непоправної шкоди, а саме: позивач втратив працездатність, пожиттєво отримав інвалідність, останній змушений постійно проходити лікування. Всі ці обставини суттєво погіршили уклад його життя. З огляду на це суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. Посилання представника відповідача на те, що для встановлення факту наявності моральної шкоди, позивачу слід звернутись на обстеження у МСЕК , судом до уваги не можуть бути прийняті, оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Крім цього, безпідставним є твердження представника відповідача про те, що Законом України № 107-VІ від 28.12.2007 року п. 3 розділу ХІ ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» доповнено абзацом, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01.01.2008 року, оскільки вказані зміни визнано неконституційними згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року. В свою чергу, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) вказав, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд покладає обов'язок відшкодувати моральну шкоду позивачу [PERSON] на відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, яка спричинена внаслідок трудового каліцтва. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 2000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 10000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані.

Outcome: partial