Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 25 березня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконував свої зобов"язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 29.03.2015 року становить 34781 грн.01 коп. і яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6662 грн.81 коп.; - заборгованості за відсотками за користування кредитом - 25985 грн.77 коп.; - фіксованої частки штрафи - 500 грн.; - відсоткової частки штрафу - 1632 грн.43 коп. В добровільному порядку відповідач відмовляється від погашення заборгованості, тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 34781 грн.01 коп. та судові витрати у розмірі 347 грн.81 коп. У судове засідання представник позивача не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Відповідач та його представник у судове засідання не з"явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Проти задоволення позову заперечували та просили застосувати наслідки спливу строку позовної давнини. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно зі ст.1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов»язується погасити кредит та сплатити відсотки. У відповідності зі ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути займодавцю позику (грошові кошти в той же сумі або речі, визначені родовими ознаками, тієї ж кількості, того ж роду та якості, які були передані йому займодавцем) в строк і в порядку, встановленому договором. Як встановлено у судовому засіданні 5 березня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8700 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії карти. (а.с.13-26). Як вбачається з наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованість відповідача за кредитом станом на 29.03.2015 року становить 34781 грн.01 коп. і яка складається з: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6662 грн.81 коп.; - заборгованості за відсотками за користування кредитом - 25985 грн.77 коп.; - фіксованої частки штрафи - 500 грн.; - відсоткової частки штрафу - 1632 грн.43 коп. (а.с.10-12). Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з умов та правил надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений, сторони не досягали згоди щодо збільшення строків позовної давності. Відповідно до пункту 8.6 Умов обслуговування, при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових збов"язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов"язаний заплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.15-26). Як вбачається з наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованості відповідач здійснив останній платіж у червні 2008 року (а.с.10). Таким чином, позивач дізнався про порушення свого права на отримання належних виплат з відповідача у липні 2008 року. Доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давнини позивачем суду не надано. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що позивачем був пропущений строк позовної давнини і за таких обставин позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, ст.ст.256-261, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed