Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Фірми «Т.М.М.» -TOB заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 158 447,47 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що Фірма «Т.М.М.»-ТОВ являється експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS], та надає житлово-комунальні та інші послуги мешканцям зазначеного будинку, що підтверджується актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта №881 від 27.06.2008 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.11.2010 року громадянка [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) набула право власності на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] та користується всіма житлово-комунальними та іншими послугами, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ. [PERSON] з 18.11.2010 року користується всіма наданими житлово-комунальними послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також додатковими послугами, що надаються мешканцям зазначеного будинку. В період за жовтень 2010р. по жовтень 2014р. Позивачем було виставлено до оплати рахунки за надані послуги на суму 158 447,47 грн., однак відповідачем не було оплачено надані послуги. Станом на 01.11.2016р. заборгованість відповідача за надані позивачем послуги за період з листопада 2010р. по жовтень 2014р. становить: 158 447,47 грн.. Ухвалою суду віл 01.12.2017 року відкрито провадження у справі та признчено на 26 грудня 2016 року о 10-30 год. Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи вказана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених в позовній заяві підстав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовною заявою, заперечує проти позовних вимог, вважає їх необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує на те, що відповідно до ст. 19 ЗУ "Про житлово - комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюється виключно на договірних умовах. Відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням укласти договір про надання житлово - комунальних послуг, який би відповідав типовому договору з відповідним фіксуванням в договорі тарифів, їх обгрунтованої вартості та чіткому фіксуванні в договорі прав і обов'язків обох сторін. Однак, на звернення відповідача позивач не надав договір, свої заперечення щодо запропонованих обов'язкових положень в договорі, крім того не надав інформації яка б свідчила які саме надаються послуги, їх склад, вартість та складові частини та показники які б свідчили про формування такої вартості. Крім того, вказує на те, що відповідачка має багатодітну сім'ю, тому згідно діючого законодавства має право на цілий ряд пільг. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.11.2010 року. Фірма «Т.М.М.»-ТОВ являється експлуатуючою організацією будинку [ADDRESS], та надає житлово-комунальні та інші послуги мешканцям зазначеного будинку, що підтверджується актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта №881 від 27.06.2008 року. Позивач свої зобов'язання виконує, надає відповідачу житлово-комунальні послуги, разом з тим відповідач їх не оплачує. Станом на 01.11.2016р. заборгованість Відповідача за надані Позивачем послуги за період з листопада 2010р. по жовтень 2014р. становить: 158 447,47 грн. (сто п'ятдесят вісім тисяч иста сорок сім грн. 47 коп.). Вартість послуг розрахована у відповідності до кількості спожитих послуг та встановленого тарифу. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги"). Згідно зі статею 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками у сфері с комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов»язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого представником позивача витягу з розрахунку споживача за період з 18.11.2010 року по жовтень 2014 року станом на 18.11.2014 року заборгованість [PERSON] становить 158447,47 грн.. В судовому порядку питання щодо укладення договору про надання житлово - комунальних послуг не вирішувалось, відповідачка продовжувала користуватися житлово - комунальними послугами. Розмір тарифів за комунальні послуги відповідачем в установленому законом порядку не оскаржувався. З заявою щодо нарахування комунальних послуг з урахуванням пільг відповідачка до позивача не зверталась, що не заперечувалось предствником відповідача у судовому засіданні. Відповідач, користуючись усіма комунальними послугами, свої договірні зобов'язання не виконує, плату за отримані послуги не вносить, чим порушує умови вищезазначеного договору. Разом з тим, суд приймає до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, виходячи з наступного. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017р. у справі № 6-43цс17. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно наявного в матеріалах розрахунку заборгованості позивачем нараховано суму боргу за оплату комунальних послуг за період з листопада 2010 року по жовтень 2014 року. За захистом свого права Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністюзвернулося 11 листопада 2016 року, при цьому доказів поважності пропущення строку визначеного ст. 257 ЦК України суду представником позивача не надано. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у межах строку позовної давності, а саме за період з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року в розмірі 42444,13 грн. Враховуючи, що суд частково задовольняє пред"явлений позов, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати суми судового збору у розмірі 2376 грн. 22 коп., підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial