Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою в якій зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу 15 жовтня 2013 року- 9250,00 дол. США, 11 березня 2014 року- 23600,00грн. ( еквівалент 1600,00 євро) та 17 березня 2014 року - 1600,00 євро з умовою повернення до 30.09.2015 року. Відповідач кошти не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 287588,82 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 1961,91 грн., інфляційні витрати в сумі 1938,35 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 2924,89 грн. Представники позивача подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та у відсутність позивача та її представників, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 04.08.2014 року між позивачем [PERSON]М.( позикодавець) та відповідачем [PERSON] ( позичальник) в письмові формі було укладено договір позики, відповідно до якого 15 жовтня 2013 року позикодавець передав позичальнику 9250,00 дол. США, 11 березня 2014 року позикодавець передав позичальнику 23600,00грн. ( еквівалент 1600,00 євро) та 17 березня 2014 року позикодавець передав позичальнику 1600,00 євро, з умовою повернення коштів до 30.09.2015 року. В цей же день відповідач склав розписку про отримання вказаних сум ( а.с. 8). Доказів про повернення коштів відповідачем не надано. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає до сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативним актом. Стаття 192 ЦК України вказує, що законним платіжним засобом на всій території України, є грошова одиниця України гривня. За таких обставин на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню з відповідача [PERSON] 235042,50 грн. ( еквівалент 9250,00 дол. США за курсом НБУ станом на 21.04.2016 року 2541грн. за 100 дол. США), 23600,00 грн. та 46256,00грн. ( еквівалент 1600,00 євро за курсом НБУ станом на 21.04.2016 року 2891грн. за 100 євро), а всього 304898,50 грн. Оскільки відповідач, в строк, взяті на себе зобовязання не виконав, суд стягує заборгованість та застосовує відповідальність за порушення грошового зобовязання передбачену ст.625 ЦК України, згідно до якої боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Позовна вимога, щодо стягнення інфляційних задоволенню підлягає частково, оскільки індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене в гривні. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума інфляційних визначена щодо суми позичених коштів в гривні, а саме щодо суми - 23600,00 грн., що за період з 01.10.20915 року по 22.12.2015 року становить 159,06 грн. ( 23600,00 х 100,674% індекс інфляції - 23600,00). Стягненню підлягають 3% річних від простроченої суми, що становить 304898,50 грн.( 304898,50 грн. х 3%: 365 днів х 83 дні = 2079,99 грн. ( період з 01.10.20915 року по 22.12.2015 р.) Проте, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд стягує з відповідача 287588,82 грн. заборгованості, 159,06 грн. - інфляційних та 1961,91 грн. - 3% річних за користування коштами, а всього 289709,79 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесено витрати на оплату правової допомоги, що підтверджується квитанцією від 21.10.2015 року в сумі 1000,00 грн.

Outcome: partial