Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що у 2009-2010 роках між нею та відповідачем неодноразово укладались договори позики грошових коштів, за якими [PERSON], як позикодавець, передавала, а [PERSON] приймав грошові кошти. У 2009 році між сторонами було укладено договори позики на загальну суму 282300 грн. Строк повернення боргу - 31 грудня 2010 року. В разі, якщо позичальник не повертає вчасно борг, він зобов'язався сплатити 0,5% суми боргу за кожний день прострочення платежу. Строк сплати боргу сплинув, на 20.07.2011 року прострочення складає 201 день, пеня за кожний день - 1411-50 грн., за весь період - 283 711-50 грн., борг за договорами позики за 2009 рік складає 566 011,50 грн. У 2010 році за договорами позики відповідач отримав від позивачки 123405 грн., які зобов'язався повернути до 31 березня 2011 року. До цього часу боржник борг також не повернув. Вказуючи на вимоги ст. ст. 1050, 625 ЦК України, позивачка вважає, що відповідач має сплатити суму неустойки у розмірі 3% річних за кожний день прострочки платежу. На 20.07.2011 року строк прострочки складає 81 день, тобто сума неустойки склала 821,57 грн. Посилаючись на умови договорів позики, положення Цивільного Кодексу України, позивачка стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 690 238 гри. 07 коп. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи позову та надали пояснення, аналогічні викладеним письмово, просили позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому позивачем надано заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач позов не визнав, заперечуючи авторство підписів у договорах позики. Представник відповідача також позов не визнав, надавши суду відповідні пояснення, аналогічні за змістом поясненням відповідача. В подальшому відповідач та його представник до суду не з'явилися, представником відповідача неодноразово подавалися заяви про відкладання розгляду справи, востаннє - 15.05.2014 року з причини виїзду до міста Києва. Документального підтвердження цьому не представлено, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідка [PERSON], перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи в сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші і т.п.) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Встановлено, що між сторонами справи 15.01.2010 року було укладено договір позики у формі угоди (а.с. 8). Згідно умов договору, [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 282300 доларів США, у строк до 31.12.2010 року [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] вказану суму, в іншому випадку зобов'язався сплатити пеню в розмірі 0,5 % від суми за кожен день прострочки. 24.01.2011 року між сторонами укладено письмову угоду, згідно якої відповідач позичив у позивачки грошові кошти на загальну суму 123405 грн. на розвиток свого підприємства ТОВ „Шахтобудспецмонтаж" (а.с. 9). [PERSON] до 31.03.2011 року зобов'язався повернути борг у повному обсязі. Угоди є підписаними [PERSON], що підтверджує факт отримання відповідачем грошей, тобто позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Судом за клопотанням сторони відповідача по справі призначалася комплексну судову експертизу на предмет встановлення, ким, [PERSON], чи іншою особою виконані підписи в розписках від 15.01.2010 року та від 24.01.2011 року та реєстрах, посвідчених від імені директора [PERSON], чи нанесено відтиск печатки в розписках від 15.01.2010 року та від 24.01.2011 року та реєстрах, посвідчених від імені директора [PERSON] печаткою ТОВ «Шахтобудспрецмонтаж»? 25 вересня 2013 року судом отримано повідомлення експерта про відсутність оплати послуг експерта стороною відповідача, в зв'язку з чим справу було повернуто до суду без висновку експертизи. Згідно ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Тож, в судовому засіданні з'ясовано, що кошти у позивача відповідач у вказаній сумі дійсно брав, було укладено договір про суму боргу та термін повернення грошей, відповідач умови договору позики не виконав і гроші не повернув, показання свідка [PERSON] висновків суду не спростовують. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобов'язання по договору позики позивач виконав повністю, термін повернення грошей закінчився, відповідач в добровільному порядку умови договору не виконує, коштами користується до теперішнього часу. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки відповідач не повернув у визначений строк борг, сума боргу 282300 грн. підлягає стягненню з нього на користь позивача. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з вимогами ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно договору від 15.01.2012 року відповідач зобов'язався в разі прострочення повернення боргу сплатити позивачці пеню в розмірі 0.5 % за кожен день прострочки. Таким чином, суд погоджується з розрахунками позивачки, оскільки прострочення станом на 20.07.2011 року складає 201 день, пеня за кожен день - 0,5 % від 282300 грн. складає 1411,50 грн., тобто сума за весь період - 283711,50 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому визначаючи суму пені, суд бере до уваги, що основна сума боргу становить 282300 грн. Суд вважає, що ця обставина має істотне значення для визначення розміру пені, співмірного із сумою основного боргу, що враховуючи обставини справи дає підстави для її зменшення, у зв'язку з чим розмір 283711,50 грн. пені необхідно зменшити до 100000 грн. Щодо договору позики від 24.01.2011 року суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 1050 ЦК України встановлено, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Судом встановлено, що строк повернення боргу для позивача встановлено 31 березня 2011 року, на час розгляду справи борг не повернено. Позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних, у даному випадку розмір позивачем за період з 31.03.2011 року, тобто настання строку сплати боргу, по 20.07.2011 року, визначений позивачем, у розмірі 821,57 грн. розраховано правильно, виходячи з суми простроченого боргу та кількості прострочених днів. Таким чином, на користь позивача за договором від 24.01.2011 року підлягає стягненню заборгованість в розмірі 123405 грн., та у відшкодування 3% річних підлягає стягненню 821,57 грн. за визначений в позові період. Загальна заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 506526,57 грн. (282300 грн. - заборгованість за договором від 15.01.2010 року, 100000 - пеня; 123405 - заборгованість за договором від 24.01.2011 року, 821,57 - 3% річних). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати: судовий збір - 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн. (а.с. 2, 3). На підставі викладеного та

Outcome: partial