Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.10.2014 року по справі №759/5595/14-ц було визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. 17 березня 2016 року право власності на належну Позивачу ? частку квартири було зареєстроване, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №55319523 від 17.03.2016 року. Таким чином, спірна квартира належить на праві власності Позивачу та її сестрі - [PERSON] по ? частині кожній. Позивач зазначила, що на даний час в квартирі проживає [PERSON] з дитиною, дочка співвласника квартири - [PERSON]. Досягти згоди щодо порядку користування квартирою не вдається. Квартира [ADDRESS] має загальну площу 61,2 кв.м, житлову площу - 44,4 кв.м. Квартира складається з трьох кімнат площею: 15,2 кв.м, 14,8 кв.м, 14,4 кв.м; кухні площею 7,8 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, коридору площею 5.3 кв.м. Найбільш оптимальним порядком користування спірною квартирою для всіх співвласників квартири Позивач вважаю такий: виділити в користування [PERSON] кімнату площею 14,4 кв.м., виділити в користування [PERSON] кімнату площею 14,8 кв.м, кімнату площею 15,2 кв.м. кухню площею 7,8 кв.м, коридор площею 5,3 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м. ванну кімнату площею 2,0 кв.м. залишити у спільному користуванні. Ухвалою суду від 20.06.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19.12.2017 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 22.01.2018 року продовжено розгляд справи. В судовому засіданні представник позивач підтримав заявлені позовні вимоги, підтвердивши суду вищезазначені обставини справи викладені в позовній заяві та просила суд позов задовольнити. Представник відповідачів в судове засідання з'явився, просив закрити провадження у справі у зв"язку із відсутністю спору. Вказував, що відповідачі 1 пропонувала позивачу викупти її частку квартири, але відповідач на її пропозицію не відповіла. Відповідач - 1 надав до суду відзив, в якому зазначила, що не бачить жодних підстав які б унеможливлювали б досягнення будь-яких домовленостей між мною та позивачкою. Навпаки, позивачка сама відмовляється домовлятися, вести діалог, а одразу звертається до суду без достатніх підстав. Висловлені на адресу позивачки пропозиції щодо частки майна залишилися проігнорованими. Позивачка не додає до свого позову жодних доказів, а приєднані до позовної заяви докази викликають сумнів та жодним чином не підтверджують існування спору. Відповідач 2 у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність на адресу суду не подавали, як і пояснень чи заперечень на позовну заяву.Відповідач - 2 надав до суду відзив, в якому зазначила, що Позивачка штучно намагається притягти відповідача - 2, як співвідповідача без достатніх на те підстав, за відсутності предмета спору, зловживаючи процесуальним правом. Маючи ? частку квартири у власності позивачка не бажає брати участь в утриманні своєї частки власності, не хоче виконувати свої обов'язки, не бажає домовлятися та досягати згоди, а намагається через суд створити нам нестерпні умови існування, домогтися привілеїв, довести свою зверхність тощо. Фактично позивачка просто зловживає процесуальними правами подаючи безпідставні позови. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі встановив наступне. Судом встановлено, що 21.10.2014 року по справі №759/5595/14-ц було визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. (а.с.5-7). Судом встановлено, що сторони у справі не досягли між собою домовленості щодо порядку володіння та користування майном на запропоновані пропозиції один одного щодо порядку користування квартирою згоди не дійшли. Відповідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року, з доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз»яснино, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами. Які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що що спірна квартра складається із трьох ізольованих кімнат розміром 15,2 кв.м,14,8 кв.м,14,4 кв.м. та місцями загального користування.( а.с.9-10). Судом встановлено, що позивач за рішенням суду від 21.10.2014 року набула права власності на спірну квартиру [ADDRESS] на 1/2 частку, без виділення у натурі.( а.с.5-7) та володіє такою квартирою разом із відповідачем [PERSON],якій також належить 1/2 частина квартири. Судом встановлоено, що у спрній квартирі проживає фактично відповідач [PERSON], яка не є власником квартири, алк користується вказаною квартирою. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно д ст. 319 ЦК України власник володіє, коритується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні права власності власник зобов»язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власикам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власність зобов»яує. Відповідно до ст.355 ЦК України, встановлено, що майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою . Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди З оглядку на вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 142 ЦПК України суд вважає покласти судові витрати на відповідачів. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та надані сторонами пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів,

Outcome: partial