Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

У березні 2014 року заявник звернувся з вказаною заявою до суду про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON], про що видане свідоцтво про смерть [NUMBER] від 01 березня 1985 року й в книзі реєстрації актів про смерть зроблений актовий запис № 25. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], з приналежними до нього будівлями та спорудами. Відповідно до діючого законодавства єдиним спадкоємцем першої черги на вищезгаданий житловий будинок є заявник [PERSON]. Ступінь спорідненості з покійною підтверджується копією свідоцтва про його народження. Згідно діючих на той час норм права, він вважає, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, оскільки проживав з матір'ю по день її смерті, де проживає і зареєстрований по сьогоднішній день, що підтверджується будинковою книгою, довідкою виконавчого комітету Білогородської сільської ради. В подальшому для належного оформлення спадщини, він звернувся до державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, але нотаріусом 07 грудня 2013 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а також роз'яснено, що зважаючи на те, що до смерті власника первинна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок проведена не була, питання визначення належності цього нерухомого майна повинно вирішуватись в судовому порядку. У зв'язку з вищевикладеними обставинами заявник звернувся до Києво- Святошинського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове нерухоме майно житловий будинок. За його позовом суддя Ковальчк Л. М. відкрила провадження по цивільній справі №2/369/704/14, справа № 369/12729/13-ц. 07 грудня 2013 року заявник звернувся до державного Київської державної нотаріальної контори, за його заявою була заведена спадкова справа до майна померлої [PERSON] При ретельному огляді наданих заявником правовстановлюючих документів нотаріус звернула увагу, що в його прізвищі та в прізвищі спадкодавця, тобто його матері є деякі неточності, а саме в свідоцтві про смерть його мати зазначена як російською «[PERSON]» в його паспорті його прізвище «[PERSON]». В подальшому при складанні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.12.2013 року саме так і були зазначені їхні прізвища, померла спадкодавець «[PERSON]» спадкоємець «[PERSON]». Нотаріусом заявнику було роз'яснено розбіжності в їхніх прізвищах могли виникнути при перекладі з російської мови на українську і вважаються допустимими. Тому підставою для відмови нотаріуса стало не їхні прізвища, а відсутність первинної реєстрації на вищезазначене спадкове майно. Крім того, в свідоцтві про народження позивача, що є основним правовстановлюючим документом за яким встановлюється ступінь споріднення його з матір'ю, прізвище зазначене (російською) «[PERSON]». В свідоцтві про смерть матері на російській мові прізвище ім'я та по-батькові повністю співпадає з його свідоцтвом про народження та зазначається російською) «[PERSON]». Про невідповідність їхніх прізвищ («[PERSON]» й «[PERSON]») зазначених в свідоцтві про смерть матері та в його паспорті, йому було відомо, але він не вбачав в цьому суттєвої розбіжності, тому раніше не звертався до компетентних органів щодо виправлення його прізвища. Крім того вважав, що саме так повинно зазначатись українською мовою «[PERSON] те, що (російською) «[PERSON]» є його матір'ю. Тому просив встановити факт, що він [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON]. В судове засідання заявник та його представник не з'явилися, про день розгляду справи повідомлений, надіслав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі, вимоги зазначені в заяві підтримав в повному обсязі. Представники заінтересованої особи у справі в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи повідомлялися. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, суд знаходить, що заява підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що [INFO] померла мати заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 01 березня 1985 актовий запис № 25. Як вбачається з матеріалів справи після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], з приналежними до нього будівлями та спорудами. Відповідно до діючого законодавства єдиним спадкоємцем першої черги на вищезгаданий житловий будинок є заявник [PERSON], оскільки він являється її сином, що відповідно підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданого 27.08.1949 року Білогородською сільською радою. За таких обставин ступінь спорідненості заявника [PERSON] з покійною підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] виданого 27.08.1949 року Білогородською сільською радою та копією паспорта серії [NUMBER]. Заявник вважає, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, оскільки проживав з матір'ю по день її смерті, де проживає і зареєстрований по сьогоднішній день, що підтверджується будинковою книгою, та довідкою виконавчого комітету Білогородської сільської ради. В подальшому для належного оформлення спадщини, він звернувся до державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, але нотаріусом 07 грудня 2013 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а також роз'яснено, що зважаючи на те, що до смерті власника первинна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок проведена не була, питання визначення належності цього нерухомого майна повинно вирішуватись в судовому порядку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №1996 віл 07.12.2013 року. У зв'язку з вищевикладеними обставинами заявник звернувся до Києво- Святошинського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове нерухоме майно житловий будинок. За його позовом суддя Ковальчк Л. М. відкрила провадження по цивільній справі №2/369/704/14, справа № 369/12729/13-ц. 07 грудня 2013 року заявник звернувся до Київської державної нотаріальної контори за його заявою була заведена спадкова справа до майна померлої [PERSON] При ретельному огляді наданих позивачем правовстановлюючих документів нотаріус звернула вагу, що в його прізвищі та в прізвищі спадкодавця, тобто його матері є деякі неточності, а саме в свідоцтві про смерть його мати зазначена як російською «[PERSON]» в його паспорті його прізвище «[PERSON]». В подальшому при складанні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.12.2013 року саме так і були зазначені їхні прізвища, померла спадкодавець «[PERSON]» спадкоємець «[PERSON]». Нотаріусом заявнику було роз'яснено розбіжності в їхніх прізвищах могли виникнути при перекладі з російської мови на українську і вважаються допустимими. Тому підставою для відмови нотаріуса стало не їхні прізвища, а відсутність первинної реєстрації на вищезазначене спадкове майно. Крім того, в свідоцтві про народження заявника що є основним правовстановлюючим документом за яким встановлюється ступінь споріднення його з матір'ю, прізвище зазначене (російською) «[PERSON]». В свідоцтві про смерть матері на російській мові прізвище ім'я та по-батькові повністю співпадає з його свідоцтвом про народження та зазначається російською) «[PERSON]». Про невідповідність їхніх прізвищ («[PERSON]» й «[PERSON]») зазначених в свідоцтві про смерть матері та в його паспорті, йому було відомо, але він не вбачав в цьому суттєвої розбіжності, тому раніше не звертався до компетентних органів щодо виправлення його прізвища. Крім того вважав, що саме так повинно зазначатись українською мовою «[PERSON] те, що (російською) «[PERSON]» є його матір'ю. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.1 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року „ Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин. За ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] надано суду достатньо доказів для підтвердження факту родинних відносин, тому заява підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved