Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-30 00:00:00

У липні 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 10 листопада 2016 року між нею та відповідачем укладено договір про надання послуг, а саме виготовлення індивідуальних меблів. За умовами договору відповідач зобов`язався розробити технічну документацію, виготовити, транспортувати, здійснити монтаж та гарантійне обслуговування шафи-купе та гардеробної кімнати. Загальна вартість становила попередньо 63945 грн. На виконання умов договору вона передала: за шафу-купе - 32920 грн., за гардеробну кімнату - 30 266 грн., та 760 грн. У подальшому вони змінювали умови договору щодо строків виконання. В цілому на виконання умов договору ним передано кошти у повному розмірі, а строк виконання - до 12 червня 2017 року. Але ФОП [PERSON] порушила договір та шафу-купе у строк до 05 червня 2017 року не виготовив та не змонтував. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовився повертати кошти, тому вважає своє право порушеним а сплачені кошти мають бути стягнені з відповідача у повному обсязі. Також відповідач на підставі Закону України «Про захист прав споживача» зобов`язаний сплатити пеню за період прострочення з 06 червня 2017 року по 11 липня 2017 року в розмірі 35 553,60 грн. Також відповідач зобов`язаний сплатити пеню, передбачену умовами п. 4.3 договору, за період з 06 червня 2017 року по 11 липня 2017 року в розмірі 811,72 грн. Просив суд розірвати договір на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016 від 10 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] в частині розроблення технічної документації, виготовлення, транспортування, монтаж та гарантійне обслуговування шафи-купе; стягнути з ФОП [PERSON] сплачені кошти за виконання договору про надання послуг в розмірі 32 920 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на його користь пеню в розмірі 35553,60 грн. та в розмірі 811,72 грн.; судові витрати покласти на відповідача. За клопотанням позивача у судовому засіданні 07 листопада 2017 року судом у якості співвідповідача [PERSON] та прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог. Свої вимоги також мотивувала тим, що період прострочення виконання зобов`язань збільшився, тому відповідач ФОП [PERSON] зобов`язана сплатити додатково пеню за період з 12 липня 2017 року по 07 листопада 2017 року в розмірі 117524,40 грн. (на підставі ч.5 ст.10 Закон України «Про захист прав споживачів») та в розмірі 2704,85 грн. (на підставі п.4.3 договору). Просила суд розірвати договір на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016 від 10 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] в частині розроблення технічної документації, виготовлення, транспортування, монтаж та гарантійне обслуговування шафи-купе; стягнути з ФОП [PERSON] сплачені кошти за виконання договору про надання послуг в розмірі 32 920 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на його користь пеню в розмірі 153078,00 грн. та в розмірі 3515,57 грн.; судові витрати покласти на відповідача. 14 грудня 2017 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог. Свої вимоги також мотивувала тим, що відповідач [PERSON] є чоловіком [PERSON] , укладений договір в інтересах сімї, тому вони мають відповідати в солідарному порядку. Вказала, що період прострочення виконання зобов`язань збільшився, тому відповідач ФОП [PERSON] та [PERSON] зобов`язані сплатити додатково пеню за період з 08 листопада 2017 року по 14 грудня 2017 року в розмірі 36541,20 грн. (на підставі ч.5 ст.10 Закон України «Про захист прав споживачів») та в розмірі 901,01 грн. (на підставі п.4.3 договору). Просила суд розірвати договір на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016 від 10 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] в частині розроблення технічної документації, виготовлення, транспортування, монтаж та гарантійне обслуговування шафи-купе; стягнути з ФОП [PERSON] та [PERSON] солідарно сплачені кошти за виконання договору про надання послуг в розмірі 32920 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь пеню в розмірі 189 619,20 грн. та в розмірі 4417,58 грн.; судові витрати покласти на відповідача. 22 лютого 2018 року до суду надійшли заперечення на позов ФОП [PERSON] Вказала, що меблі за замовленням позивачки були виготовлені у відповідності до умов укладеного договору. Позивач не надала суду доказів того, що нею були передані грошові кошти в розмірі 49 334 грн., але договірні відносини відповідачем були виконані в повному обсязі і запропоновано позивачу прийняти товар, сплачений нею по предоплаті, доставлений в домовлений день, але потім безпідставно запропонувала повернути відповідачу. Тому меблі вона забрала та помістила на складі, але позивач так і не повідомила які недоліки були в меблях, що саме треба усунути чи переробити. Жодних приписів Закону України «Про захист прав споживачів» позивачка не виконала. Вважає безпідставним та необґрунтованим подвійне нарахування пені та вважала, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 26 лютого 2019 року позивач подав суду заяву про зменшення позовних вимог. Свої вимоги мотивував тим, що судовий розгляд триває вже досить значний час. З метою реального виконання судового рішення, наявність у відповідачів на утримання малолітніх дітей, зменшує свої позовні вимоги в частині стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 189619,20 грн. Остаточно просив суд розірвати договір на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016 від 10 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] в частині розроблення технічної документації, виготовлення, транспортування, монтаж та гарантійне обслуговування шафи-купе; стягнути з ФОП [PERSON] та [PERSON] солідарно сплачені кошти за виконання договору про надання послуг в розмірі 32920 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь пеню в розмірі 4417,58 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи встановлено, що відповідач [PERSON] є суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем. Відповідач [PERSON] є чоловіком [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження, виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з державним центром розвитку сім`ї. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Встановлено, що 10 листопада 2016 року між ФОП [PERSON] (виробник) та [PERSON] (замовник) було укладено договір на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016. За умовами договору виробник прийняв на себе зобов`язання по розробці технічної документації, виготовленню, транспортуванню, монтажу та гарантійному обслуговуванню меблів у приміщеннях замовника. Замовник зобов`язується сплатити та прийняти у власність товар на умовах, визначених цим кодексом. (п.1 договору). Згідно погодженої специфікації та замовлення від 10 листопада 2016 року виробник зобов`язувався виготовити шафу-купе в коридор, гардеробна кімната в спальню. Погоджені також технічні характеристики замовлення. Загальна сума по договору становить 63945 грн. (п.3.1 договору). З пояснень сторін встановлено, що [PERSON] на виконання договору сплатила 10 листопада 2016 року за шафу-купе - 32920 грн., за гардеробну - 30 266 грн., що також підтверджується товарними чеками за відповідну дати. П.3.4 договору товар виготовляється виробником за індивідуальним замовленням замовника, тому строк поставки товару у власність замовника складає 30-40 робочих днів з моменту оплати. 12 січня 2017 року між ФОП [PERSON] (виробник) та [PERSON] (замовник) було укладено додаткова угода №02 до договору на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016 від 10 листопада 2016 року щодо зміни місцязнаходження підприємства. 20 березня 2017 року між ФОП [PERSON] (виробник) та [PERSON] (замовник) було укладено додаткова угода про зміни строків доставки та монтажу меблів №5 до договору на виготовлення індивідуальних меблів №10-11/2016 від 10 листопада 2016 року, «у зв`язку з закінченням ремонтних робіт 20 березня 2017 року строки поставки меблів за даним договором переносяться на 08 травня 2017 року - гардеробна кімната. Монтаж меблів буде проводитись у замовника за адресою: [ADDRESS] з 09 травня 2017 року по 15 травня 2017 року, 05 червня 2017 року - шафа-купе в коридор. Монтаж меблів буде проводитись у замовника за адресою: [ADDRESS] з 06 червня 2017 року по 12 червня 2017 року Відповідно до положень ст. ст. 626,628,629,638-640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За договором виконання робіт, виробник, який здійснює підприємницьку діяльність з виготовлення товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір є публічним. До відносин за договором виконання робіт з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Таким чином, між позивачем та відповідачем дійсно виникли цивільно-правові відносини (укладення договору виконання робіт), які регулюються вказаними вище нормами матеріального права. Позивач сплатив відповідачу вартість товару та робіт у розмірі 32920 грн., що визнавалось та не оспорювалось сторонами. У поданих запереченнях представником відповідача вказувалось, що сума по товарному чеку в розмірі 54694 грн. не могла стосуватись кухні, оскільки загальна сума перевищує суму по договору. Разом з тим, відзив не містить посилань що це за кошти, якщо вони не за шафу-купе, оскільки сам по собі факт сплати 32920 грн. позивачем не оспорював. Жодних клопотань про витребування не заявив та не надав доказів на спростування проведених оплат позивачем по даному замовленню. Відсутні в матеріалах справи будь-які належні та допустимі докази на підтвердження закупівлі матеріалів, виготовлення шафи-купе та безпідставна відмова позивача від прийняття товару. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантує право споживача на належну якість продукції шляхом зобов`язання виконавця передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. З матеріалів справи встановлено, що 26 червня 2017 року [PERSON] направила лист-вимогу ФОП [PERSON] про порушення строків виготовлення меблів (до 12 червня 2017 року) та через це втрату інтересу до замовлення, тому просила повернути кошти в розмірі 32920грн. Дані листа були вручені матері адресату 29 червня 2017 року. З поданих суду заперечень вбачається, що замовлення було виготовлено та доставлена в обумовлені строки, але позивач з незрозумілих причин відмовилась приймати меблі. На даний час меблі знаходяться на складі. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження даним обставинам суду не надано. З матеріалів справи не можливо встановити чи меблі були виготовлені, відсоток їх готовності та відповідність якості товару. Не підтверджує даних обставин і роздрукована переписка з телефону. Також відповідач вказує на обов`язок споживача вказати недоліки товару, надати час на їх усунення. Дані доводи суд до уваги не бере, оскільки позивач стверджував, що меблі в цілому не були виготовлені, не доставлені та не змонтовані у погоджені строки та посилався на його право як споживача відмовитись від договору (ст.10 Закону України "Про захист прав споживача»). Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Претензія позивача, яку вона направила ФОП [PERSON] щодо розірвання договору, залишилась без будь-якого належного реагування з боку останньої. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пп. а) п. 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому він взагалі не може бути усунутий. Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Встановлено, що на виконання умов договору в частині оплати позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 32920 грн., що обумовлено специфікацією, (додаток № 1 до договору). З огляду на те, що позивач відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем умов договору відмовився від договору стосовно послуги, то передана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Враховуючи те, що кухня не була виготовлена, не змонтована, не доставлена у строки, відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень щодо якості і строків виконання замовлення, тому вимоги позивача в частині розірвання договору та повернення коштів в розмірі 32920 грн., є обґрунтованими. Так, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто ця сума є неустойкою. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року та у справі № 6-1120цс15 від 04 листопада 2015 року. П.4.3 договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором виробник сплачує пеню в розмірі повідйної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен ден прострочення. Позивач просить стягнути пеню з відповідача за прострочення виконання умов договору за період з 06 червня 2017 року по 14 грудня 2017 року в розмірі 4417,58грн., при цьому обумовлена сторонами вартість кухні становила - 32920 грн. Враховуючи, що розмір пені розрахований позивачем не перевищує вартість кухні за договором від 10 листопада 2016 року укладеним між сторонами, звернення позивача з позовом до суду у липні 2017 року тобто у межах строків позовної давності, суд вважає, що пеня за прострочення виконання умов договору від 10 листопада 2016 року підлягає до стягненню з відповідача в розмірі 4417,58 грн., оскільки на думку суду саме така сума буде співмірною обставинам справи. При цьому суд враховує строки невиконання відповідачем умов договору та звернення позивача до суду. Щодо солідарного відшкодування шкоди з відповідачів. Суд вказує, що хоч і [PERSON] є довіреною особою, чоловіком [PERSON] , але це не може бути підставою для солідарної відповідальності, яка настає у встановлених законом випадках. Позивач не вказав норму закону, за яким відповідачі в даному випадку мають нести саме солідарну відповідальність. У цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки договір позивач уклав саме з ФОП [PERSON] , права і обов`язки виникли саме у даних сторін, будь-яких прав та обов`язків [PERSON] як довіреної особи даний договір не містить. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved