Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила зобов*язати [PERSON] здійснити заходи направлені на знесення самочинно збудованих прибудов літ. «а3», літ. «а4» та огорожі [ADDRESS] та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником 64/100 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. Її сусід, [PERSON] є власником 34/100 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. В період користування вищезазначеною земельною ділянкою сумісного домоволодіння, Відповідач, самочинно збудував прибудови до своєї частини будинку. Відповідно до технічного паспорту, що виготовлений КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 07.12.2010, інвентаризаційний № 20237, реєстровий № 1487, наявний штамп встановленого зразку щодо самочинного будівництва: прибудова до будинку літ. «аЗ», літ. «а4» та сарай літ. «Н», рік побудови 2009. Вказане самочинне будівництво завдає їй, як користувачу земельної ділянки сумісного домоволодіння значних незручностей та порушує її право користування будинком та земельною ділянкою. В результаті вказаного будівництва, вона не має змоги в повному' обсязі, повноцінно користуватись своїм майном. Відповідно до технічного звіту топографічного знімання для визначення меж часток земельної ділянки по [ADDRESS], що виготовлено КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у 2016 році фактична площа земельної ділянки складає 0,0606 га., вона володіє 64/100 часткою даної земельної ділянки, що становить 0,0387 га. Згідно плану поділу часток земельної ділянки за вищезазначеною адресою встановлено, що самочинні прибудови до будинку літ. «аЗ» та літ. «а4» збудовано на межі поділу земельних часток, а огорожа № 3 знаходиться на частині земельної ділянки, що перебуває у її користуванні, що призвело до незаконного зменшення частки земельної ділянки, яка належить їй. При будівництві зазначених прибудов впритул до межі, що розділяє їх земельні ділянки, Відповідач порушив вимоги Державних будівельних норм. Також, вказані самочинні прибудови порушили цілісність покрівлі, що призвело до протікання води в приміщення її будинку, після зробленого ремонту. Атмосферні опади стікають з покрівлі вказаних прибудов на територію її земельної ділянки. Намагаючись захистити своє право вона зверталась до Департаменту територіального контролю Харківрької міської ради в результаті чого їй було повідомлено, що в ході перевірки з виїздом на місце Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради встановлено факт наявності прибудов до житлового будинку. Візуальним оглядом встановлено, що прибудови розташовані на частині домоволодіння, яка належить [PERSON]. Також, інформація щодо надання дозволу на будівництво та введення його в експлуатацію в Інспекції відсутня. За таикх обставин вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що прибудови він зробив відповідно до вимог закону, зазначив, що позивачка бажає заволодіти його часткою земельної ділянки. Представник третьої особи Харківської міської ради в судовому засідання проти позову заперечував зазначив, що відповідач самочинно збудував прибудови до своєї частини будинку. Відповідно до технічного паспорту, що виготовлений КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 07.12.2010, інвентаризаційний № 20237, реєстровий № 1487, наявний штамп встановленого зразку щодо самочинного будівництва: прибудова до будинку літ. «аЗ», літ. «а4» та сарай літ. «Н», рік побудови 2009. В ході перевірки з виїздом на місце Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради встановлено факт наявності прибудов до житлового будинку. Візуальним оглядом встановлено, що прибудови розташовані на частині домоволодіння, яка належить [PERSON] Також, інформація щодо надання дозволу на будівництво та введення його в експлуатацію в Інспекції відсутня. Данні факти підтверджуються письмовими відповідями Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 27.10.2014 та Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17.06.2016. Просив позов [PERSON] задовольнити. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради в судове засідання не з"явився, надав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що відповідач самочинно збудував прибудови до своєї частини будинку. Відповідно до технічного паспорту, що виготовлений КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 07.12.2010, інвентаризаційний № 20237, реєстровий № 1487, наявний штамп встановленого зразку щодо самочинного будівництва: прибудова до будинку літ. «аЗ», літ. «а4» та сарай літ. «Н», рік побудови 2009. В ході перевірки з виїздом на місце Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради встановлено факт наявності прибудов до житлового будинку. Візуальним оглядом встановлено, що прибудови розташовані на частині домоволодіння, яка належить [PERSON] Також, інформація щодо надання дозволу на будівництво та введення його в експлуатацію в Інспекції відсутня. Данні факти підтверджуються письмовими відповідями Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 27.10.2014 та Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17.06.2016. Просив позов [PERSON] задовольнити, справу розглядати за їх відсутності. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. [PERSON] є власником 64/100 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.01.2012, реєстровий № 39, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Д.С. [PERSON] є власником 34/100 частини житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.11.2002, реєстровий № 1-4959, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Лубковою О.В. Відповідно до технічного паспорту, що виготовлений КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 07.12.2010, інвентаризаційний № 20237, реєстровий № 1487, наявний штамп встановленого зразку щодо самочинного будівництва: прибудова до будинку літ. «аЗ», літ. «а4» та сарай літ. «Н», рік побудови 2009. Відповідно до технічного звіту топографічного знімання для визначення меж часток земельної ділянки по [ADDRESS], що виготовлено КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» у 2016 році фактична площа земельної ділянки складає 0,0606 га. Позивачка володіє 64/100 частками даної земельної ділянки, що становить 0,0387 га. Згідно плану поділу часток земельної ділянки за вищезазначеною адресою встановлено, що самочинні прибудови до будинку літ. «аЗ» та літ. «а4» збудовано на межі поділу земельних часток, а огорожа № 3 знаходиться на частині земельної ділянки, що перебуває у користуванні [PERSON], що призвело до незаконного зменшення частки земельної ділянки. В ході перевірки з виїздом на місце Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради встановлено факт наявності прибудов до житлового будинку. Візуальним оглядом встановлено, що прибудови розташовані на частині домоволодіння, яка належить [PERSON] Також, інформація щодо надання дозволу на будівництво та введення його в експлуатацію в Інспекції відсутня. Данні факти підтверджуються письмовими відповідями Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 27.10.2014 та Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 17.06.2016. Статтею 364 Цивільного кодексу України зазначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 №55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Відповідно до п. 2.3 Інструкції не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 р. у справі №6-130цс13 та від 30 вересня 2015 р. у справі №6-286цс15, який в силу положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Також, аналогічні правові позиції висловлені в ухвалі ВССУ від 28.03.2016 у справі №6-35734ск15, ухвалі ВССУ від 08.02.2016 у справі №6-32599 ск15 та Враховуючи вищевикладене, в подальшому здійснити поділ або виділ часток житлового будинку буде неможливо, оскільки Відповідачем здійснено самочинне будівництво. При будівництві зазначених прибудов впритул до межі, що розділяє земельні ділянки, Відповідач порушив вимоги Державних будівельних норм 360- 92, затверджених наказом Держкоммістобудування України № 44 від 17.04.1992 зі змінами, внесеними наказом Мінінвестбуду України №145 від 18.07.2001 та наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 555 від 04.12.2009, зокрема абз. З п. 3.25 - для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Законом України, який введений державою для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме пунктом 8 ст. 39 зазначеного Закону встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391. 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Заперечуючи проти позову відповідач не надав доказів, що самовільно побудовані ним споруди відповідають будівельним нормам та відповідач у встановленому законом порядку оформив на них право власності. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved