Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 58399,57 грн. та судового збору у розмірі 1762 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.02.20-17 року о 08-57 год. за адресою: м. Київ, проспект Валерія Лобановського, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля «Тойота» д.н.з.11 3138, під керуванням інспектора роти № 2 батальйону № 3 УПП в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, який знаходиться у власності позивача, отримав механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. Згідно висновку експертного дослідження вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок ДТП, в якій було пошкоджено службовий автомобіль «Тойота» д.н.з.11 3138, складає 58399,57 грн. Позивач вважає, що завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоду матеріальної збитки підлягають відшкодуванню в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2018 року, у справі відкрито провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.07.2018 року, у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не з»явилась. Подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з»явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки, однак конверт був повернуто за закінченням встановленого терміну зберігання. Відзив на позовну заяву відповідач у справі не подав. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 13.02.2017 року о 08-57 год. в м. Києві по проспекту Лобановського відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль «Тойота» номерний знак 11 3138, під керуванням [PERSON], яка знаходиться у власності Департаменту патрульної поліції. Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді було визнано [PERSON], що підтверджується відповідною постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2017 року у справі № 752/3846/17. У відповідності до висновку експертного дослідження № 19/13-1/140-ЕД/17 від 20.02.2018 року, вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «Тойота» реєстраційний номер 11 3138 складає 58399,57 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа має нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2. 2. Правил дорожнього руху України), що роз'яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Також, згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За роз'ясненням, п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386. 395. 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою, а тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. У відповідності до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, стороною відповідача не надавався. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини, в матеріалах справи не містяться та відповідачем суду не надано. Крім того, суд звертає увагу, що в розумінні п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України до обов»язку учасника справи відноситься подання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, що, в свою чергу, відповідачем виконано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена, позивачем надано докази щодо розміру матеріального збитку, а відповідачем жодним чином доводи позивача не спростовані, суд вважає, що позов є обґрунтований та законний, в зв»язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до правил ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved