Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

позов мотивований тим, що 21.07.2006 року між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль»» був укладений договір іпотеки з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 21.07.2006 року № 014/035-40/40511. Даний договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Згідно договору іпотеки [PERSON] передала АППБ «Аваль» в іпотеку нерухоме майно майнові права на незавершене будівництво (двокімнатну квартиру під № 25, 2 поверх, загальною площею 70 кв.м., 3 черги забудови, за адресою: м. Вінниця, район «Поділля», в будинку під № 4), що належить іпотекодавцю на підставі договору на будівництво житла № 4/25-3 від 23.12.2005 року. У п. 5.5.1 даного договору іпотеки зазначено: «У відповідності до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку», цей договір є договором задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може: -згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання іпотекодавця за кредитним договором. В цьому випадку (застереження п.5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. -згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором іпотекодержателя або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначені на основі цього договору або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним субєктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Вказівка у п. 5.1.1 договору іпотеки про те, що цей пункт є самостійною підставою для переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя є, безпідставною. Така вказівка лише передбачає один із можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. На думку позивача, застереження, що зазначено у п.5.5.1 договору іпотеки від 21.07.2006 року, не містить всіх обовязкових умов, не відповідає загальним положенням про договір, що встановлені розділом ІІ книги 5 ЦК України, тому не є застереженням в розумінні ст. 36 Закону України «Про іпотеку». В зв`язку з цим пункт 5.5.1 договору є недійсним. В день підписання договору іпотеки додаткова згода на включення вказаного вище застереження до договору іпотеки [PERSON] не надавалась, хоча мала надаватись обовязково. Відсутність такої згоди спричиняє недійсність застереження. Крім того, під застереженням у п. 5.5.1 договору іпотеки немає особистого підпису [PERSON], як іпотекодавця, що свідчить про відсутність її погодження. Позивач [PERSON] просила визнати недійсним п.5.5.1 договору іпотеки від 21.07.2006 року, який був укладений між нею та АППБ «Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача. Позов підтримав за викладених у ньому обставин, просив задоволити позов. Надав відповідь на відзив, яка приєднана до матеріалів справи. В судовому засіданні представник АТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] позов не визнала, підтримала письмовий відзив на позов, який приєднаний до матеріалів справи (а.с. 47-50). Суду пояснила, що даний іпотечний договір укладений відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про іпотеку». Рішення суду, виконавчого напису про стягнення боргу чи про звернення стягнення на предмет іпотеки немає, проте борг по кредитному договору не погашений. Просила врахувати, що при укладенні договору іпотеки нотаріус розяснювала [PERSON] наслідки укладення такого договору і позивач укладала договір іпотеки добровільно, розуміючи своє зобов`язання по договору. Третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. Просила розглянути справу у її відсутності. Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2018 року № 757/20952/18-п цивільну справу за позовом [PERSON] до ПАТ «[PERSON] [PERSON]», третя особа: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання п.5.5.1 договору іпотеки від 21.07.2006 року недійсним передано на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області за підсудністю (а.с. 9). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2018 року справу № 757/20952/18-ц розподілено для розгляду судді Вохміновій О.С. (а.с. 20). 13.09.2018 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області позовна заява [PERSON] була залишена без руху для усунення недоліків сплати судового збору (а.с. 21). 01.10.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області було відкрито провадження у даній справі (а.с. 28). 17.10.2018 року постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом заборони звертати стягнення на квартиру № 25 загальною площею 70 кв.м., (3 черга забудови), яка буде знаходитись в м. Вінниці, район «Поділля», в будинку № 4, будівництво якої не завершено, майнові права на яку належать [PERSON] (і.н. [NUMBER]) на підставі договору на будівництво житла № 4/25-3 від 23.12.2005 року та Додаткової угоди, укладеної між іпотекодавцем та концерном «Поділля» (майнові права на нерухомість), продавати дану квартиру, вчиняти дії щодо реєстрації права на дану квартиру, до ухвалення рішення у даній справі (а.с. 37-38). 06.11.2018 року закрите підготовче провадження у справі і призначена справа до судового розгляду (а.с. 59). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 21.07.2006 року між Акціонерним ППБ "Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 29 865 доларів США до 20.07.2015 року. 21.07.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, яким забезпечено вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 014/035-10/40511 від 21.07.2006 року, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодавець зобовязаний до 20.07.2015 року повернути іпотекодержателю кредит в сумі 29 865 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом, згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку в розмірі та у випадках, передбачених кредитним та цим договором (п. 1.1). Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира № 25 загальною площею 70 кв.м., (3 черга забудови), яка буде знаходитись в м. Вінниці, район «Поділля», в будинку № 4, будівництво якої не завершено, майнові права на яку належать [PERSON] (і.н. [NUMBER]) на підставі договору на будівництво житла № 4/25-3 від 23.12.2005 року та додаткової угоди, укладеної між іпотекодавцем та концерном «Поділля» (майнові права на нерухомість). Нерухомість, майнові права на яку є предметом іпотеки за цим договором, буде збудовано у майбутньому та перейде у власність іпотекодавця після вводу будинку в експлуатацію. Сторонами предмет іпотеки оцінено у 202\~719 грн. Після оформлення встановленого законом документа про право власності іпотекодавця на нерухомість, ця нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Сторонами погоджено, що на підставах, передбачених законодавством України, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення (п.2.1.2). Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки регламентований п. 5 договору іпотеки. Зокрема, у разі порушення основного зобовязання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (боржнику) письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, приписи про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки (п.5.1). Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобовязання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою, незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, який зазначено у кредитному договорі, у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій) (п.5.2). Згідно п. 5.4 договору іпотеки від 21.07.2006 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов'язань. Зокрема, у пункті 5.5 договору іпотеки зазначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобовязання за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. У пункті 5.5.1 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може: -згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань боржника за кредитним договором. В цьому випадку цей договір (застереження п.5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки; -згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві, при цьому ціна продажу предмету іпотеки може бути встановлена за вибором іпотекодержателя або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначеної в п. 1.3 цього договору або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним субєктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених п. 5 цього договору, та вибір способу задоволення таких вимог належить іпотекодержателю (п.5.6). Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим нотаріально посвідченим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог останнього, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає останньому застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки сторони, підписавши іпотечний договір, встановили, що задоволення вимог іпотекодержателя можливе на підставі застереження, що міститься в договорі, без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, суд вважає, що сторони досягли згоди з усіх його умов (ст. 638 ЦК України), у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. Даний правочин вчинений у формі, що встановлена законом. Волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її внутрішній волі. Тому суд вважає безпідставним твердження позивача про визнання пункту п. 5.5.1 недійсним через те, що [PERSON] не надала додаткової згоди на включення в іпотечний договір застереження і не поставила підпис безпосередньо під застереженням. Крім того, згідно п. 8.13 договору іпотеки нотаріусом був роз`яснений зміст ст.ст. 3, 6, 7, 8, 12, 18, 19, 23, 24, 33, 35-38, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 572-593 ЦК України. У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України\~визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. У\~ст. 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідно до положень\~Цивільного кодексу\~України правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених кодексом (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235). За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Проте, позивачем не доведено правові підстави, визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання п. 5.5.1 договору іпотеки недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати слід залишити за позивачем. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed