Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], яким просить виділити в користування позивачу житлову кімнату площею 9,90 кв.м. та балкон (терасу) площею 0,80 кв.м., [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 16,20 кв.м. та балкон (терасу) площею 1,90 кв.м., місця загального користування: коридор площею 7,10 кв.м., кухню площею 7,00 кв.м., ванну кімнату площею 1,90 кв.м., вбиральню площею 1,00 кв.м. залишити в спільному користуванні. Свої позовні вимоги мотивувала, тим, що відповідно до рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 13.04.2001 року позивачу на праві власності належить по 1/2 частина спірної квартири, а відповідач є власником іншої 1/2 частини спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири № 12-232 від 28.02.2000 року. На даний час між ними які співвласниками спірного майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування та утримання в належному стані спірну квартиру. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на ті обставини що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, оскільки на сьогоднішній день не прийняла спадщину померлої [PERSON], якій на день смерті належала 1/2 частина спірної квартири. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] на підставі рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 13.04.2001 року (а.с. 6-7). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28.02.2000 року [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з технічним паспортом загальна площа квартири складає 45,8 кв.м., жила - 26,1 кв.м., складається з двох ізольованих кімнат, з яких перша кімната площею 16,2 кв.м, друга - 9,9 кв.м. (а.с.9-11). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежених у його здійсненні. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями частини другої статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Нормою частини третьої статті 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Звертаючись до суду з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням, позивач вказував на те, що сторони, які мають право на користування квартирою відповідно до своїх часток, не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі. Житлова площа спірної квартири згідно наданих суду документів становить 26,1 кв.м, отже 1/2 частка становить 13,05 кв.м. жилої площі. Звертаючись до суду, позивач просив встановити порядок користування, за яким кімнату площею 9,90 кв.м. з балконом (терасою) 0,80 кв.м. виділити в його користування, кімнату площею 16,20 кв.м. з балконом (терасою) площею 1,90 кв.м. виділити в користування відповідачу, місця загального користування: коридор площею 7,10 кв.м., кухню площею 7,00 кв.м., ванну кімнату площею 1,90 кв.м., вбиральню площею 1,00 кв.м. залишити в спільному користуванні. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою не спростував, а обставин, які б унеможливлювали встановлення такого порядку в ході розгляду справи не встановлено. За таких обставин, суд вважає допустимим запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою, оскільки кімната площею 9,90 кв.м. з балконом (терасою) 0,80 кв.м., яку позивач просить виділити йому у користування, максимально відповідає розміру його частки у праві спільної власності. Враховуючи, що спірна квартира не може бути поділена між співвласниками у натурі, встановлення такого порядку користування квартирою є доцільним для вирішенням існуючого між сторонами спору та не порушує права власності кожного з власників.

Outcome: approved