Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернулася з названою позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що 30 березня 2012 року між її сином та [PERSON] був укладений договір дарування, за яким її син набув право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. [INFO] її син помер. І вона, як спадкоємиця першої черги після його смерті прийняла спадщину та отримала право власності на зазначену квартиру. Під час оформлення документів за місцем розташування спадкового майна дізналася, що у належній їй квартирі зареєстровані невідомі їй громадяни, а саме відповідачі по справі. Відповідачів по справі вона не знає, і яким чином вони зареєстровані її сином їй також не відомо. Відповідачі в зазначеній квартирі не проживають, про що їй повідомили сусіди, які їх ніколи не бачили. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі позбавляє її можливості повноправно здійснювати її права власника, володіти, користуватись і розпоряджатися належним їй майном, тому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила цивільну справу розглянути за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 31). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS], були направлені судові повістки про виклик до суду, однак поштові конверти повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за вказаною адресою не проживає» (а.с. 25,26). А отже відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області в особі Криворізького районного сектору в Дніпропетровській області в судове засідання також не з'явився, в матеріалах справи є їх письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, при задоволенні позовних вимог покладаються на розсуд суду (а.с. 29). Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не проводилося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.05.2012 року (а.с. 11). За життя [PERSON], на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 30.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2289, належала квартира [ADDRESS] (а.с. 9-10). Після смерті [PERSON] позивач по справі його мати [PERSON] прийняла спадщину у вигляді квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом ( а.с. 13) та стала власницею зазначеної кватири, що вбачається з витягу про державну реєстрацію прав № 36887731 від 21.12.2012 року ( а.с. 12). Під час оформлення документів за місцем розташування спадкового майна позивач дізналася, що у належній їй квартирі зареєстровані невідомі їй громадяни, а саме: [PERSON] та [PERSON] - відповідачі по справі. Довідкою Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 6447 від 23.03.2014 року підтверджено, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Факт того, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації з 2012 року по теперішній час, підтверджується актом депутата Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Костенко Н.О. від 24.04.2014 року (а.с.17). Як вказувала позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідачів по справі вона не знає, і яким чином вони зареєстровані її сином їй також не відомо, крім того, відповідачі, які зареєстровані у належній їй квартирі, не проживають в ній два роки, за місцем своєї реєстрації не з'являються, місце теперішнього їх проживання позивачу не відомо. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Суд приходить до висновку, що дії відповідачів по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві власності майном, у вигляді квартири [ADDRESS], є неправомірними та такими що порушують законні права та інтереси позивача, передбачені ст. 41 Конституції України. Нескасована реєстрація відповідача за адресою розташування квартири позивача створює останній перешкоди у користуванні її власністю. При цьому суд вважає, що позивач надала достатньо доказів, які підтверджують її право власності на квартиру та факт не проживання відповідачів у квартирі протягом шести місяців. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] понад 6 місяців, не оплачують комунальні і інші платежі, не користуються житловим приміщенням, тому вважаються такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі вище викладеного, ст. ст. 71, 72 ЖК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", ст.ст. 316, 317 ЦК України та

Outcome: approved