Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON]. звернулася до суду із позовом, уточнивши позовні вимоги просила: стягнути з відповідача на її користь 111 246,95 грн., що складається з компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 32 815,87 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 78 431,08 грн., також просила стягнути на її користь судовий збір у розмірі 1 130,25 грн. В обґрунтування своїх вимог вказала, що позивач була прийнята на посаду головного бухгалтера до Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України», про що було видано наказ № 20к від 11.03.2013 року. Наказом № 20к від 22.04.2013 року позивача було переведено на посаду начальника відділу планово-фінансової роботи, бухгалтерського обліку та звітності- головного бухгалтера. В період з липня 2014 року по грудень 2014 року включно у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної у розмірі 38 265 грн. 21 коп., яку відповідач мотивував відсутністю коштів на підприємстві. В січні 2016 наказом № 03/к від 05.01.2016 року позивача було переведено на посаду заступника головного бухгалтера сектору бухгалтерського обліку та звітності. 30.09.2016 року позивач звільнилась із займаної посади, про що було видано наказ № 49/к від 26.09.2016 року. В день звільнення із займаної посади відповідач мав повністю розрахуватись з позивачем, в тому числі виплатити заборгованість по виплаті заробітної плати за липень-грудень 2014 року, однак цього не було зроблено. Після звільнення, а саме 20.12.2016 року, на картковий рахунок позивача було виплачено частину боргу в сумі 500 грн. 00 коп. Однак, частина боргу по виплаті заробітної плати у розмірі 37 765 грн. 00 коп. не виплачена була відповідачем на день подання позовної заяви. Також, станом не день подання заяви про уточнення позовних вимог заборгованість з заробітної плати у сумі 37 765, 21 грн. відповідачем погашена перед позивачем. Враховуючи вищевикладене, представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що станом на 11.09.2017 року перед позивачем відсутня заборгованість. Також представник відповідача зазначає, що позивач звільнилася з підприємства за угодою сторін, де в подальшому працевлаштувалася та на посаду заступника заступника директора департаменту з бухгалтерського та податкового обліку підприємства, тобто відразу після звільнення 10.10.2016 року, тому позивачем не був втрачений дохід, і вимога про стягнення середнього заробітку не обґрунтована. Крім того, згідно доданого розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплат не зрозуміло за який період розрахована сума компенсації, тому дана вимога також не може бути задоволена. Суд заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом установлено, що відповідно до наказу № 20к від 11.03.2013 року позивач [PERSON]. була прийнята на посаду головного бухгалтера до Державного підприємства «Державний центр інформаційних ресурсів України». 22.04.2013 року позивач [PERSON]. переведена на посаду начальника відділу планово-фінансової роботи, бухгалтерського обліку та звітності-головного бухгалтера, що підтверджується наказом №20/к від 22.04.2013 року. Наказом від 05.01.2016 №03/к [PERSON]. переведена на посаду заступника головного бухгалтера сектора бухгалтерського обліку та звітності. [PERSON] 30.09.2016 року звільнено на підставі наказу №49-к від 26.09.2016 року з посади заступника головного бухгалтера сектора бухгалтерського обліку та звітності, за згодою сторін. Згідно зі статтею 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В свою чергу, стаття 117 цього ж Кодексу передбачає, що разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стаття 47 КЗпП визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В процесі розгляду справи відповідач сплатив позивачу заборгованість по виплаті заробітної плати наступними платежами: 31.05.2017р. - 3 619, 80 грн.; 27.07.2017р. - 34 145, 41 грн. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 21.02.2001 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов"язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка провадиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Під доходами відповідно до зазначеного закону слід розуміти, в том числі, заробітну плату (грошове забезпечення). Згідно зі статтею 3 вищезазначеного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Отже, обов'язок відповідача виконувати свої зобов'язання випливає з вищенаведеного, а не виконання цього обов'язку порушує законні права та інтереси позивача. Враховуючи, що відповідач здійснив розрахунок заборгованості з позивачем станом на 27.07.2017 року, тому компенсація згідно із втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати підлягає стягненню у сумі 29 279,44 грн. Вирішуючи питання щодо суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що оскільки станом на 27.07.2017 року заборгованість по заробітній платі сплачена, тому середній заробіток складає 46 749,56 грн. Виходячи з цього, за період з 01.10.2016 року по 24.03.2017 року, відповідно до розрахунку позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 46 749,56 грн. З огляду на викладене вище, порушення з боку відповідача ст. 47 КЗпП України. Закон у відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. З огляду на те, що позивач був звільнений від оплати судового збору під час звернення до суду з даним позовом, суд вважає, що судовий збір повинен бути стягнутий з відповідача на користь держави.

Outcome: partial