Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, яким просив позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилався на те, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який з часом було розірвано. Від подружнього життя народився син [PERSON], який проживає разом з позивачем, який повністю утримує дитину, забезпечує матеріально, морально, духовно, тоді як мати дитини - відповідачка повністю самоусунулася від виконання батьківських обов'язків та взагалі не переймається долею дитини, жодного разу не відвідала дитину протягом тривалого часу, не забезпечує їй умови розвитку, не приймає участі у її вихованні. Позивач самостійно виховує дитину, син не знає та не отримує від неї материнської турботи. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Відповідачка до суду не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення у газеті «Слобідський край» № 9 (22129) від 22.01.2015 року, про причину неявки у судове засідання не повідомила, за таких обставин суд не має відомостей про причини її неявки, тому вважає потрібним, відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення, при цьому позивач пояснив, що, дійсно, протягом останніх п'яти років відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно сина, який мешкає разом з ним та повністю знаходиться на його утриманні. Позивач пояснив, що саме він протягом останніх років піклується про духовний розвиток дитини, забезпечує його матеріально та морально, тоді як відповідачка, взагалі не переймається долею дитини. Третя особа до судового засіданні не з'явилася, було подано заяву про розгляд справи у відсутності представника та зазначалося, що вони підтримують позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, також було надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, думку прокурора прокуратури Фрунзенського району м. Харкова Осадчої Л.О., вивчивши матеріали справи, та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження [NUMBER], копія якого знаходиться в матеріалах справи). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно відповіді Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 72 Харківської міської ради Харківської області вбачається, що адміністрація навчального закладу повідомляли, що учень 7-а класу [PERSON] навчається у школі з 01.09.2007 року. Упродовж цих років, до школи приходив тільки батько дитини - [PERSON], який цікавиться навчанням та вихованням сина, приходить на батьківські збори, постійно спілкується з класним керівником. Останні три роки мати на батьківські збори жодного разу не з'являлася, навчанням та вихованням дитини не цікавиться. З відповіді Харківської міської дитячої поліклініки № 15 також встановлено, що [PERSON] від народження спостерігається в даному комунальному закладі охорони здоров'я. Протягом останніх п'яти років мати [PERSON] в поліклініку з сином не приходить, під час хвороби не доглядає, станом здоров'я та розвитку не цікавиться, вихованням не займається. Завжди під час хвороби, протягом останніх п'яти років, доглядає хлопчика батько [PERSON], який цікавиться його розвитком, займається вихованням, приводить сина до поліклініки. З інформаційної довідки Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області встановлено, що раніше [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у своєму висновку від 20.10.2014 року за № 457 зазначали про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON]. У висновку, крім іншого, також зазначалося, що, згідно довідки, наданої Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, іноді сусіди бачать матір дитини у стані алкогольного сп'яніння, також вона притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлено, що перешкоди для виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків відсутні, остання свідомо ухиляються від їх виконання. Допитані у якості свідків [PERSON], [PERSON], та попереджені про кримінальну відповідальність, пояснили, що, дійсно, [PERSON] не спілкується з дитиною, не надає матеріальної, моральної допомоги, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. Опитаний в якості свідка сам позивач повністю підтримав доводи, викладені у позові, та пояснення, які надані в судовому засіданні. Статтею 9 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Суд прийшов до висновку, що відповідачка не надає матеріальної допомоги дитині, участі у вихованні малолітнього сина не бере, байдужа до здоров'я та розвитку своєї дитини, не цікавиться її життям, духовним розвитком. Протягом останніх п'яти років без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, тобто фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачка систематично, протягом тривалого часу, не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї неповнолітньої дитини [PERSON], тобто ухиляється від їх виконання. Належних та допустимих доказів існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у вихованні дитини, відповідачкою суду не надано. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітньої дитини, суд враховує також інтереси неповнолітньої дитини, необхідність забезпечення нормального психоемоційного стану дитини та створення сприятливих умов для його нормального розвитку. Відповідно до ст.155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON].

Outcome: approved