Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 15.02.2021 позивач [PERSON] звернувся до Софіївського районного суду через свого представника адвоката Ковалик М.Ф. з цивільним позовом до відповідача ТОВ «АГРО МАКСІМУС», згідно якого просив ухвалити судове рішення про зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні належними йому земельними ділянками сільськогосподарського призначення, площею 8,25 га з кадастровим №1225255100:02:003:0020, площею 8,37 га з кадастровим №1225255100:02:003:0021 та площею 9,64 га з кадастровим №1225255000:02:003:0023, що знаходяться на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, шляхом повернення цих земельних ділянок їхньому власнику, позивачу [PERSON] , а також просив скасувати державну реєстрацію договорів оренди цих земельних ділянок, яка здійснена 25.08.2016 державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинені записи за №№ 16338970, 16338584 та 16338582, а також рішення про державну реєстрацію від 12.09.2016 за №№ 31342381, 31341963 та 31342171. Позивач зазначає, що порушення у користуванні вищевказаними трьома земельними ділянками полягає в тому, що відповідач користується ними без установлених на те законних підстав, зокрема на підставі відповідно трьох договорів оренди землі від 25.08.2016, жоден з яких він не підписував. Відтак, він не надавав згоди відповідачеві ТОВ «АГРО МАКСІМУС» на їх укладення та відповідно не погоджував з ними усі істотні умови даних правочинів, у зв`язку з чим вони є неукладеними. Між тим, посилаючись на те, що на його усні звернення відповідач ТОВ «АГРО МАКСІМУС» відмовляється повернути йому вказані земельні ділянки, це і змусило його звернутися до суду з вказаним негаторним позовом, за яким також просив стягнути з відповідача всі понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. При цьому [PERSON] додатково пояснив, що у 2009 році він уклав договори оренди вищевказаних земельних ділянок строком на 10 років з ТОВ «Сім вітрів». У 2016 році відбулося рейдерське захоплення ТОВ «Сім вітрів», внаслідок чого, як він вважав, всі права та обов`язки за цими договорами перейшло до ТОВ «АГРО МАКСІМУС», оскільки саме воно здійснювало обробіток його земель. У 2016-2017 роках він з`явився на виклик до ТОВ «АГРО МАКСІМУС» в с. Любимівка Софіївського району Дніпропетровської області, де бухгалтер вказаного підприємства передала заповнені та підписані три примірники договорів оренди належних йому вищевказаних трьох земельних ділянок. Оглянувши ці договори він став відразу обурюватися з приводу того, що він їх не підписував. Тому сподіваючись на те, що попередні договори з ТОВ «Сім вітрів» припиняють свою дію по завершенню їх строку у 2019 році, він дочекався закінчення цього терміну, після чого став постійно звертатися до відповідача про повернення йому земельних ділянок, але йому у цьому було відмовлено посилаючись на укладені 25.08.2016 нові договори оренди цих земельних ділянок з ТОВ «АГРО МАКСІМУС». Наголосив, що вказане підприємство з 2019 року орендної плати ні в натуральній, ні в грошовій формах йому не сплачує. У 2020 році на пошту на його ім`я надійшла орендна плата за землю, але він її отримувати відмовився, так як не існувало жодних домовленостей з будь-яким з підприємств щодо оренди земельних ділянок, крім того після 2019 року він розраховував користуватися цими земельними ділянками самостійно. Представники відповідача [PERSON] та Губар А.Л. позовні вимоги позивача не визнали, пояснили, що 25.08.2016 після прибуття [PERSON] до ТОВ «АГРО МАКСІМУС», за взаємною згодою останній підписав власноруч три договори оренди належних йому земельних ділянок по одному примірнику кожний, після чого йому було видано на руки ще три примірника цих договорів оренди землі без його власного підпису для зберігання у себе. На примірниках договорів, що передавалися позивачеві вже містилися підписи та печатка орендаря ТОВ «АГРО МАКСІМУС». Пояснив, що справді на той час існувала така практика підписання договорів оренди землі у вказаного підприємства. За таких обставин вважає, що висновки почеркознавчої експертизи, на дослідження якої надавалися лише примірники договорів оренди землі, що малися у позивача, є не повними та не об`єктивними, оскільки він переконаний, що ті примірники, які зберігаються на підприємстві особисто підписував сам [PERSON] , тоді як виникають сумніви з приводу того чи саме він підписав передані йому примірники цих договорів, оскільки на відміну від примірників, які зберігаються у відповідача, підписи на них виконувалася без участі представників підприємства. Крім того, зазначили, що позивач вказав не вірну адресу місцезнаходження відповідача, зокрема замість [ADDRESS] , яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, у ньому було зазначено іншу адресу у вказаному населеному пункті - [ADDRESS] , через що всі судові повістки відповідач ТОВ «АГРО МАКСІМУС» не отримував і не міг своєчасно надати свої відзив та клопотання про призначення експертизи за наявними у нього примірниками договорів оренди землі. Наголосив, що про наявність вказаної судової справи він дізнався з ЄДРСР, коли за іменем позивача з`ясовував хід розгляду іншої цивільної справи за участі цих самих сторін. Крім того вказав, що позивач вводить в оману суд з приводу того, що вищевказані земельні ділянки до 2019 року перебували в оренді ТОВ «Сім вітрів», оскільки за позовом того ж [PERSON] всі три ці договори були розірвані за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2016. За таких обставин, посилаючись на те, що примірники договорів, які зберігаються у відповідача, позивач [PERSON] особисто підписував, погодивши перед цим всі його істотні умови, підприємство не ухилялося від виплати орендної плати, але він відмовлявся її отримувати як у бухгалтерії підприємства, так і у відділенні поштового зв`язку, куди переказував відповідач необхідні кошти на ім`я [PERSON] , представники позивачів просили позовні вимоги залишити без задоволення. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 17 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с.33). Ухвалою судді від 25 лютого 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.38). Ухвалою суду від 25 березня 2021 року розгляд справи відкладено через неявку представника відповідача (а.с.46). Ухвалою суду від 17 травня 2021 року за клопотанням представника позивача призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, а на час її проведення зупинено провадження у справі (а.с.60-62). Ухвалою судді від 27 липня 2021 року поновлено провадження у справі (а.с.80). Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.85). Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.101). Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду (а.с.101). За протокольною ухвалою суду від 11 жовтня 2021 відмовлено у прийнятті відзиву на позов (а.с.104-107). За протокольною ухвалою суду від 11 жовтня 2021 відмовлено у задоволенні усного клопотання представника відповідача про виклик та допит у судове засідання експерта, який склав висновок судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року відмовлено у задоволені усного клопотання представника відповідача про відвід головуючого судді Томинця О.В. Фактичні обставини встановлені судом. Матеріалами справи встановлено, що позивачеві [PERSON] належать три земельні ділянками: 1) площею 8,25 га з кадастровим №1225255100:02:003:0020, 2) площею 8,37 га з кадастровим №1225255100:02:003:0021 та 3) площею 9,64 га з кадастровим №1225255000:02:003:0023, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Софіївської селищної ради Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області (а.с.10, 11, 12). 25 серпня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «АГРО МАКСІМУС» в особі його директора [PERSON] були укладені відповідно три договори оренди вищевказаних земельних ділянок строком на 10 років кожна (а.с.19-20, 21-22, 23-24). Зазначені договори зареєстровані державним реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Товстухою Ю.М., про що у Державному реєстрі земель вчинені записи за №№ 16338970, 16338584 та 16338582, на підставі рішень про державну реєстрацію від 12.09.2016 за №№ 31342381, 31341963 та 31342171 (а.с.13-14, 15-16, 17-18). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно вимог ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) договір оренди земельної ділянки є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Згідно ст.16 Закону України „Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно із статтею 6, частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Разом з тим, в судовому засіданні не доведено, що позивач, як власник земельних ділянок, надавав свою згоду на укладення договорів оренди землі з ТОВ «АГРО МАКСІМУС» та підписував зазначені правочини. Так, як видно з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 16 липня 2021 року за № СЕ-19/104-21/19069-ПЧ, підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у договорах оренди землі від 25 серпня 2016 року, укладених між [PERSON] та ТОВ «АГРО МАКСІМУС», щодо земельної ділянки площею 8,25 га з кадастровим №1225255100:02:003:0020, щодо земельної ділянки площею 8,37 га з кадастровим №1225255100:02:003:0021, а також щодо земельної ділянки площею 9,64 га з кадастровим №1225255000:02:003:0023, виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнім підписам [PERSON] (а.с.70-77). За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору, текст договорів оренди землі було підписано від імені орендодавця сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, неможна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договорів оренди землі. Спосіб захисту порушеного права шляхом подання негаторного позовом про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та зобов`язання відповідача повернути ці земельні ділянки їх власнику обрано позивачем вірно, позаяк він відповідає актуальній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій під час ухвалення постанови від 16.06.2020 у справі № 145/204/16. Так, згідно вказаних висновків у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку, тому, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом зобов`язання відповідача повернути їх власнику, знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимог про скасування державної реєстрації договорів оренди землі. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За змістом положень ч. 2 ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Згідно статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі закону № 1952-IV), за змістом якої записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону № 1952-IV державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення. З наведеного вбачається, що Законом № 1952-IV передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора. Таким чином, згідно із Законом № 1952-IV рішення суду щодо повернення земельної ділянки не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про повернення земльних ділянок їхньому власнику, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. Таким чином, зважаючи на задоволення основного, негаторного позову [PERSON] , похідні від нього вимоги про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, яка здійснена 25.08.2016 реєстратором КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за р/№№ 16338970, 16338584 та 16338582, а також скасування рішень про державну реєстрацію від 12.09.2016 за №№ 31342381, 31341963 та 31342171, ґрунтуються на законі, а тому теж підлягають задоволенню у повному обсязі. Докази (доводи), відхилені судом, та мотиви їх відхилення. В обґрунтування своїх заперечень на позов представник відповідача посилався у судовому засіданні на те, що примірники договорів оренди землі від 25.08.2016, які зберігаються у ТОВ «АГРО МАКСІМУС», підписувалися самим орендодавцем [PERSON] під контролем та спостереженням працівників орендаря, на відміну від примірників даних договорів, що зберігаються у [PERSON] , якому вони були передані без його особистого підпису і хто в подальшому їх підписав не відомо. Судом на проведення судово-почеркознавчої експертизи експертам на дослідження були передані лише примірники, які малися у позивача, що, на переконання представника відповідача, вплинуло на результат судово-почеркознавчої експертизи. Суд відхиляє такі доводи представників відповідача з огляду на таке. Згідно положень частин 1-4 статті 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частин 3 та 8 статті 83 ЦК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Слід відмітити, що судово-почеркознавчу експертизу було проведено справді лише за примірниками договорів оренди землі від 25.08.2016 наданих [PERSON] . Між тим, всі оригінали вказаних договорів скріплені печаткою орендаря - ТОВ «АГРО МАКСІМУС» та мають підпис як керівника цього товариства, так і підпис у графі орендодавець. Окрім цього, суд зауважує, що згідно положень п. 43 договору оренди землі від 25.08.2016, які однакові за змістом у всіх трьох аналогічних договорах щодо оренди інших земельних ділянок позивача, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу. Таким чином, суд дійшов переконання, що кожен із примірників договору має однакові тотожні реквізити, підписи сторін, зобов`язання, які виникають між ними, та інші істотні умови, що є аналогічними. Крім того, представники відповідача зауважували, що позивачем та її представником не вірно була зазначена юридична адреса відповідача ТОВ «АГРО МАКСІМУС», що призвело до того, що дане підприємство судові повістки не отримувало, а про розгляд справи представники відповідача дізналися лише з даних ЄДРСР, коли встановлені судом строки для подання відзиву, заявлення клопотань й подання доказів на підтвердження заперечень відповідача, вже сплили. Не належне та несвоєчасне повідомлення відповідача про розгляд справи призвело до того, що останній, окрім інших процесуальних прав, не мав можливості своєчасно подати свої примірники договорів оренди землі від 25.08.2016, зокрема для об`єктивного проведення судово-почеркознавчої експертизи на стадії ще підготовчого судового засідання. За змістом положень частин 1, 3, 5 та 6 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судом встановлено, що позивачем була зазначена адреса відповідача ТОВ «АГРО МАКСІМУС» - [ADDRESS]. Посилання представників відповідача на зміну юридичної адреси відповідача ТОВ «АГРО МАКСІМУС» - 52100, Дніпропетровська область, м. П`ятихатки вул. Шовкорадгоспна, 3, про що свідчить відповідний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а з цим на обов`язок позивача зазначити, а суд, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 128 ЦПК України, направляти судові повістки саме за адресою місцезнаходження відповідача, як юридичної особи, зазначеною у згаданому Реєстрі, суд відхиляє з огляду на таке. Судом установлено, що зазначена у позові адреса місцезнаходження відповідача ТОВ «АГРО МАКСІМУС» відповідає адресі, яка міститься у реквізитах цього підприємства, як орендаря, у всіх примірниках договорів оренди земельних ділянок від 25.08.2016. Як вбачається з наданого представниками відповідача витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація зміни місцезнаходження даного підприємства відбулася 14.06.2016, тобто ще до укладання договорів оренди землі 25.08.2016, але між тим нові реквізити орендаря ТОВ «АГРО МАКСІМУС» занесені до примірників договорів не були. Тому, на зазначену у договорі оренди землі від 25.08.2016 адресу відповідача судом і направлялися судові виклики та судові документи, в тому числі і ухвала про відкриття провадження у справі від 25.02.2021 в якій судом установлювався строк для подання відзиву та доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов, яку, як свідчить поштове повідомлення про вручення судових документів, уповноважений представник ТОВ «АГРО МАКСІМУС» Хіманіч отримав 02.03.2021 (а.с.42). Про отримання вказаним уповноваженим представником відповідних судових викликів свідчать і наступні поштові повідомлення від 10.04.2021 (а.с.54), 05.05.2021 (а.с.64) та 20.08.2021 (а.с.89). Проте у зв`язку з неявкою представника відповідача та не повідомлення ним про причини своєї неявки підготовче судове засідання неодноразово судом відкладалося. Доводи представників відповідача стосовно того, що за адресою, куди доставлялися судові повістки - [ADDRESS] , справді зареєстрований та фактично проживає [PERSON] , оскільки керівник даного підприємства теж з прізвищем [PERSON] , але він жодного відношення до підприємства не має, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з того ж таки витягу з ЄДРЮОФОП, [PERSON] , на адресу якого надходили судові повістки і які він очевидно особисто отримував, є кінцевим бенефіціарним власником (кнтролером) ТОВ «АГРО МАКСІМУС», до того ж є ріднею з керівником даного підприємства (батько й син). Згідно вимог ч. 3 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Необхідність направлення судових повісток юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за приписами ч. 7 ст. 128 ЦПК України має місце лише у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси. Таким чином, зважаючи на те, що у матеріалах справи наявні поштові документи, які підтверджують отримання саме представником ТОВ «АГРО МАКСІМУС» Хіманіч судових повісток, доводи представників відповідача про те, що дане підприємство жодних документів від суду до вересня 2021 року не отримувало є неспроможними. Інші доводи представників відповідача висновків суду не спростовують. Розподіл судових витрат. У відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається що позивач [PERSON] сплатив за подання позовної заяви всього 8 883,40 грн. (2 724,00 грн. + 6 159,40) судового збору (а.с.1, 36). Крім цього, останній також поніс витрати пов`язані із проведенням експертизи 2 250,30 грн. (а.с. 68). Виходячи зі змісту вказаних положень закону, беручи до уваги те, що позовні вимоги позивача [PERSON] задоволено повністю, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 883,40 грн. та витрати, пов`язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2250,30 грн., всього 11 133,70 грн. Щодо заявлених вимог позивачем про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., суд зазначає наступне . Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. В матеріалах справи наявні копія угоди про надання правової допомоги №30 від 24 липня 2020 року, укладеної між адвокатом Ковалик Мариною Федорівною та позивачем [PERSON] (а.с. 30), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2504 від 14.05.2021 на [PERSON] (а.с. 7), копія ордеру серії ДП №023/049 на надання правничої допомоги від 14.08.2020 (а.с. 9), копія акту виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги №30 від 24 липня 2020 року (а.с. 8). Так, ч. 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що [PERSON] дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали позовної заяви не містили. За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Outcome: approved