Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач вчинив злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України і був засуджений вироком Коростенського міськрайонного суду від 21.04.2017 року. Потерпіла [PERSON], якій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, проходила курс лікування в Коростенській ЦМЛ, на що витрачені кошти в сумі 5510,55 грн., які і просив стягнути з відповідача. Провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомлення (викликом) осіб.Відповідач відзив на позовну заяву не подав. В судовому засіданні прокурор позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві і просила його задовольнити. Представник позивача фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради Камінська Т.А. позов підтримала, подавши відповідну заяву. Відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, не заперечили щодо відшкодування коштів в сумі 4710,55 гривень, в решті позов не визнали. Вказали, що відповідач добровільно надавав на лікування потерпілої кошти в сумі 12000 гривень, що стверджується розпискою. На їх думку, кошти в розмірі 800 гривень сплачені дочкою потерпілої [PERSON], як благодійний внесок, були сплачені саме з цих коштів, тому вказану суму необхідно врахувати при ухваленні рішення, як сплачену відповідачем в рахунок витрачених коштів на лікування потерпілої. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що вироком Коростенського міськрайонного суду від 21.04.2017 року у справі № 279/5011/16-к, [PERSON], визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Даний вирок суду набрав законної сили. Як зазначено у вироку, 14 вересня 2016 року близько 13 години 30 хвилин [PERSON], в порушення вимог пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, в якому сказано: Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи трактором марки « ЮМЗ-6Л», реєстраційний номерний знак [NUMBER], який належить на правах індивідуальної власності [PERSON], з причепом без реєстраційного номерного знаку, які згідно висновку експерта №3/1007 від 18.10.2016 року знаходилася в технічно справному, та працездатному стані, рухався по дорозі, яка сполучає вул.Київську та вул.Пугачівську в с.Ушомир, Коростенського району в напрямку вулиці Пугачівської. Рухаючись на вказаному транспортному засобі зі швидкістю, яка не перевищувала дозволеної швидкості руху, на відстані близько 10 м. від містка через р.Уж на вказаній ділянці дороги, водій обвинувачений [PERSON] в порушення вимог пунктів 2.3 б/,13.1,13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 10.10.2001 року, в яких сказано: - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. - Під час обгону, випередження, об"їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. - Виявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору швидкості руху не врахував дорожню обстановку, під час об'їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу, чим створив небезпеку для учасників руху, що призвело до наїзду на пішохода [PERSON], яка рухалась попереду в попутному напрямку по правому краю проїзної частини. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, а саме: - рани лівої дуги, синця носа, рани обох гомілково ступневих суглобів, садна черевної стінки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 289 від 19.10.2016 року та висновку судово медичної експертизи №307 від 20.10.2016 року - відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров,я; - переломів 2-3-4 ребер зліва, 4-5-6-9-10 ребер з права (без ушкоджень плеври), перелому внутрішньої щиколотки лівої гомілкової кістки, без зміщення уламків, які згідно висновку судово медичної експертизи №289 від 19.10.2016 року та висновку судово медичної експертизи №307 від 20.10.2016 року - відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я; - крайового надриву нижнього полюса селезінки, які згідно висновку судово - медичної експертизи №289 від 19.10.2016 року, та висновку судово медичної експертизи №307 від 20.10.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 б),13.1,13.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв'язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками. Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок. Потерпіла від злочину [PERSON] в результаті отриманих тілесних ушкоджень перебувала з 14.09.2016 року по 01.10.2016 року на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні, тобто 17 ліжко-днів, згідно розрахунку витрати лікарні за вказаний період складають 5510 грн. 55 коп., видатки на фінансування лікарні здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету. Згідно зі ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Фактичні витрати закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину визначаються згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року №545 /зі змінами/. Як передбачено п.2 цього Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Як встановлено судом, потерпіла від злочину перебувала на стаціонарному лікуванні саме з приводу одержаних тілесних ушкоджень, завданих [PERSON], у зв'язку з чим його і було притягнуто до кримінальної відповідальності. Тобто, перебування потерпілої на лікуванні в даному випадку є наслідком злочинних дій відповідача. Отже, згідно норм діючого законодавства відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] в дохід місцевого бюджету, оскільки Коростенська центральна міська лікарня є закладом комунальної власності, тобто, перебуває у власності територіальної громади міста і фінансується за рахунок коштів місцевого бюджету. Згідно з даних листа лікувального закладу (розрахунку), вартість одного ліжко-дня у вересні та жовтні 2016 року становила 324 грн. 15 коп., потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні 17 ліжко-днів, витрати лікарні за цей період її лікування становлять 5510 гривень 55 копійок. Як слідує з наданих відповідачем письмових доказів, зокрема розписки та квитанцій, слідує, що відповідач надавав добровільно потерпілій кошти на її лікування. Наявна і квитанція про сплату благодійного внеску в сумі 800 гривень, що була видана на ім'я [PERSON]. Коростенська центральна міська лікарня своїм листом від 19.06.2018 року за №1271 роз'яснила, що протягом вересня-жовтня 2016 року [PERSON] кошти на рахунок лікарні у вигляді добровільного внеску не сплачувалися. Згідно Положення Коростенської ЦМЛ Про отримання, облік та використання благодійних (добровільних) внесків від юридичних та фізичних осіб, благодійні внески, які надаються благодійниками, спрямовуються на першочергові потреби пов'язані з основною діяльністю закладу, а також на видатки, не забезпечені кошторисом загального фонду. Відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого регламентовано Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб до відповідного (в даному випадку - міського) бюджету і їх використання. Зважаючи на різні напрямки спрямування коштів, сплата добровільного внеску не може рахуватися, як часткове покриття витрат, пов'язаних із перебуванням хворого на стаціонарному лікуванні закладу, а тому заперечення відповідача є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Таким чином, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved