Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди внаслідок ушкодження здоров'я у сумі 16 130,76 грн. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач надав суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано жодного доказу причинно-наслідкового зв'язку, що саме дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 25.01.2013 року призвела таких наслідків. Вважає звернення позивачки до суду з такими позовними вимогами зловживанням своїм правом. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як слідує з Вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 червня 2013 року, 25.01.2013 р., о 17 годині, [PERSON], керуючи мікроавтобусом «Івеко 35с13», державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по автодорозі Одеса - Meлітополь, в напрямку м. Миколаїв, на 38 км. +350 м. зазначеної автодороги на території Комінтернівського району Одеської області, діючи не навмисно, допустив порушення п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху, а саме він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, відволікався від керування транспортним засобом, під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху, не ураховував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та на вказаній ділянці дороги здійснив наїзд на задню частину нерухомого, припаркованого на правому узбіччі напівпричепа „Шмітц", реєстраційний номер IS-32-SIV, якій був причеплений до нерухомого, припаркованого на правому узбіччі сідлового тягача «Вольво», реєстраційний номер IS-09-SIV, під керуванням [PERSON] В результаті ДТП потерпілій [PERSON], яка знаходилася в якості пасажира в мікроавтобусі «Івеко», були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забито-рваних ран в лівій лобно-тім'яної області, на верхній губі праворуч, синця в середньої третини лівого стегна. Після загоєння забито-рваної рани в лівій лобно-тім'яної області у [PERSON] сформувався виражений, помітний рубець значних розмірів, який сам по собі з часом, або під впливом не хірургічних методів лікування не зникне і суттєво не змінить своїх властивостей, тобто є незгладимим і спотворює обличчя, у зв'язку з чим, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм незгладимого спотворення обличчя. Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.06.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення свободи без позбавлення права керувати транспортними засобами. Застосовано ст. 75 КК України та звільнено обвинуваченого [PERSON] від покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням. Цивільний позов, заявлений старшим прокурором задоволено. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь КУ «Южненська міська лікарня» грошові кошти у сумі 1105 грн. грн. 73 коп. в рахунок погашення витрат на лікування потерпілої. Цивільний позов заявлений потерпілою [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 4000 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Згідно Довідки інституту пластичної хірургії "Віртус" [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні з 24.10.2013 р. по 02.12.2014 р. у наслідок наявності на обличчі посттравматичних ран, і на лікування було витрачено коштів на загальну суму 1000,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи. Внаслідок наявності болю в лобно-скроневій ділянці, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Центрі нейрохірургії КЛ "Феофанія" ДУС (далі-Центр) з 26.07.2017 р. по 31.07.2017 р. На лікування та перебування було втрачено кошти у сумі 9836,27 грн., з яких: 7440,00 грн. - лікування та перебування у Центрі, витрати на проїзд до м. Києва - 1601,81 грн., витрати на медичні ліки - 794,46 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (чеками), наявними в матеріалах справи. На післяопераційний період [PERSON] витратила на лікування (медикаменти) в сумі 5177,49 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи. Крім того, [PERSON] були сплачені кошти на лабораторні дослідження у сумі 117,00 грн., що підтверджується рахунком-замовлення №40 від 13.07.2017 р. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що володіє транспортним засобом на відповідній правовій підставі, якщо вона не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відтак існує необхідність у встановленні безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Враховуючи те, що внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозгової травми, забито-рваних ран в лівій лобно-тімяної області, які потребували в подальшому лікування, то суд приходить до висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку щодо винних дій відповідача у заподіянні позивачу шкоди, завданої ушкодженням здоров'я ( що повністю підтверджується наявними у справі медичними документами ) , тому вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача, оскільки вони не спростовуються належними доаказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Outcome: approved