Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач у жовтні 2018 р. звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26.06.2018 р. близько 11:40 по пр. Палладіна, 32 в м. Києві з вини [PERSON], що керував автомобілем «Вольво» д.н.з. [NUMBER], який на праві власності належить відповідачу ФОП [PERSON], сталася ДТП, в результаті якої зазнав пошкоджень належний позивачу автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER]. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2018 р. від 27.07.2018 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. На момент скоєння ДТП винуватець ДТП - [PERSON] працював водієм у ФОП [PERSON] та здійснював виконання своїх обов'язків. Відповідно до звіту, вартість матеріального збитку складає 60 510,46 грн., з яких вартість відновлювального ремонту складає 43 723,90 грн., втрата товарної вартості - 16 786,56 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження складають 1 500,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача ФОП [PERSON] булла застрахована в ПАТ «СК «Країна» відповідно до полісу №АК/8829921. На вимогу позивача страхова компанія сплатила частково страхове відшкодування в розмірі 26 013,37 грн., змість 43 723,90 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ФОП [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 18 286,56 грн., з ПАТ «СК «Країна» - 17 710,53 грн., судові витрати стягнути з відповідачів в пропорційному порядку. Ухвалою суду від 25.10.2018 р. розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, відповідачам надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 15.11.2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ФОП [PERSON], в якому просить відмовити у задоволенні позову відносно вимог до відповідача ФОП [PERSON], посилаючись на те, що позивачем не доведено, що втрата товарної вартості автомобіля порушує його права, не надано доказів про можливий продаж автомобіля за ціною, нижче ринкової ціни автомобіля, який не було пошкоджено. Крім того, висновок експертного дослідження, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог, отриманий з порушенням вимог закону, не є належним, допустимим доказом, оскільки відповідач не був повідомлений та не викликався на проведення огляду автомобіля. Позивач просить стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди в розмірі 18 286,56 грн., в той час, як відповідно до висновку експертного дослідження, відновлення товарної вартості автомобіля складає 16 786,56 грн., відшкодування витрат на проведення експертного дослідження та сплату судового збору підлягає стягненню зі страхової компанії. Відзив на позовну заяву від ПАТ «СК «Країна» до суду не надходив, позовну заяву та додатки до неї відповідач отримав належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10). 26.06.2018 р. близько 11:40 [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Вольво» д.н.з. [NUMBER], рухаючись в м. Києві по пр. А. Палладіна, 32, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота» д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON]), який рухався в попутному напрямку в правій смузі, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.07.2018 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, накладено стягнення (а.с. 5). Відповідно до висновку №271/18 експертного дослідження від 20.07.2018 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП від 26.06.2018 р., складає 43 723,90 грн., вартість матерілаьногго збитку становить 60 510,46 грн. (а.с. 22-29). За проведення експертного дослідження позивачемсплачено 1 500,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 21). Станом на момент скоєння ДТП, автомобіль належав ПП [PERSON], на підставі полісу №АК/8829921 від 06.04.2018 р., цивільно-правова відповідальність щодо данного автомобіля застрахована в ПАТ «СК «Країна», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000,00 грн., строк дії полісу до 07.04.2019 р. (а.с. 16). 08.08.2018 р. позивач звернувся до страхової компанії ПАТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 17). 11.09.2018 р. відповідач ПАТ «СК «Країна» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 26 013,37 грн. (а.с. 18). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України Фонд Державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 (далі-Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України , пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разів становлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку (Правова позиція Верховного Суду України від 4 червня 2014 року № 6-49цс14) Оскільки належний позивачу автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER], зазнав втрати товарної вартості внаслідок ДТП, яка страховиком не підлягає відшкодуванню, то з відповідача ФОП [PERSON], як з винної особи, підлягає стягненню її розмір в розмірі, визначеному у звіті від 20.07.2018 р. в сумі 16 786,56 грн. (а.с. 28). Також суд не погоджується з твердженнями представник відповідача ФОП [PERSON], що наданий позивачем звіт про визначення величини втрати товарної вартості автомобіля є необґрунтованим та незаконним, оскільки суду не надано жодних доказів, щоб ставили під сумнів його вірність. Відповідачем не представлено суду, вірного на його думку, розрахунку величини втрати товарної вартості належного позивачу автомобіля, внаслідок ДТП, а також не використано, надане цивільно-процесуальним законодавством, право заявити клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення величини втрати товарної вартості автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER], внаслідок ДТП, що сталась 26.06.2018 р. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування. Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то потерпілий на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 22.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, з відповідача ПАТ «СК Країна» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 43 723,90 грн. + 1 500,0 грн. (витрати товарознавчого дослідження) - 26 013,37 грн. (розмір сплаченого відшкодування) = 19 210,53 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частин 1, 10 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial