Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Представник [PERSON] [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості. Позовні вимоги мотивував тим, що з метою придбати автомобіль ознайомився із оголошенням в журналі Авто Базар №24 від 09.06.2009 року про продаж легкового автомобіля CHEVROLET Aveo, 2008 р.в. Даний автомобіль знаходився у кредиті, а тому окрім оплати 2 000,00 дол. США відповідачу, позивачу також слід було виплатити за відповідача суму залишку по кредиту перед банком. 19.06.2009 року позивач, відповідач та заступник директора філії банку ПАТ «Креді [PERSON]» домовились, що після сплати позивачем заборгованості та штрафних санкцій, надалі виконувати щомісячні платежі буде позивач, за умови що з 19.06.2009 року він буде користуватись заставним майном, а після повної сплати кредиту і знятття банком обтяження, автомобіль буде переоформлено на позивача по договору купівлі-продажу. 19.06.2009 року між ПАТ «Креді [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір поруки №175/704136, після чого на імя позивача було видано довіреність на право розпоряджатися автомобілем CHEVROLET Aveo, SF69Y, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER]. Автомобіль та свідоцтво про реєстрацію тарнспортного засобу АТС 049642 було передано позивачу. 12.12.2013 року позивач погасив кредит в повному обсязі, однак у звязку з невиконаними відповідачем зобовязаннями перед іншими банками, спірний автомобіль 02.11.2013 року у позивача було вилучено праціниками міліції. На даний час автомобіль залишається під арештом на штраф майданчику. З початку березня 2014 року відповідач на звязок не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає. [PERSON] було сплачено ПАТ Креді [PERSON] за зобовязаннями [PERSON] 13 564,17 дол. США. 21.10.2015 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення сплачених ним коштів, однак вона зі сторони відповідача проігнорована. У звязку з виконанням зобовязання, забезпеченого порукою, до позивача перейшли права кредитора за кредитним договором забезпеченим заставою у розмірі виконаного обовязку, а саме 13 564,17 дол. США, у звязку з чим позивач є заставодержателем автомобіля CHEVROLET Aveo, SF69Y, 2008 р.в., д.н.з. [NUMBER]. Положеннями договору застави передбачено право заставодержателя у випадку невиконання заставодавцем зобовязань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити забезпечену вимогу шляхом звернення стягнення на предмет застави. Ухвалою суду від 22.06.2016 року, не виходячи до нарадчої кімнати, до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, залучено третю особу ПАТ Креді [PERSON] (а.с.80). Представник позивача в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника, не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с.207). Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 179-184, 189-206). З урахуванням положень ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права позивача на належне виконання відповідачем зобовязань. Судом встановлено, що 07.04.2008 року між АТ Індустріально-Експортний Банк та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №175/704136, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредитні кошти в розмірі 11 673,00 дол. США строком на 84 місяці з 07.04.2008 року до 06.04.2015 року на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру використання для купівлі автомобіля в ТОВ УкрАвтоЗаз-Сервіс для споживчих потреб. Умовами кредитного договору встановлено розмір відсотків за користування кредитними коштами, який становить 11,68 % річних (а.с.137-140). Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору №175/704136 від 07.04.2008 року між АТ Індустріально-Експортний Банк та відповідачем [PERSON] 07.04.2008 року було укладено договір застави. Відповідно до п.1.2. якого в забезпечення виконання зобовязань, зазначених у п.1.1. цого договору, ЗАСТАВОДАВЕЦЬ на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу належне йому майно: автомобіль марки CHEVROLET Aveo, SF69Y, синього кольору, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) №KL1SF69YE8W005945, реєстраційний №АТ 4988 АО, належний Заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АТС049642, виданого 04.04.2008 року 1-им МРВ ДАІ м.Івано-Франківськ (надалі Предмет застави). Заставна вартість Предмету застави становить 74 100,00 грн., що еквівалентно 14 673,27 дол. США по курсу НБУ на день посвідчення даного договору (п.1.3.) (а.с.136). Позивач, маючи на меті придбати легковий автомобіль, в червні 2009 року прочитав оголошення опубліковане в журналі Авто Базар №24 від 09.06.2009 року про продаж легкового автомобіля CHEVROLET Aveo, 2008 року випуску за 2 000,00 дол. США. Оскільки, вказаний транспортний засіб був придбаний за рахунок кредитних коштів, то власнику автомобіля ще необхідно було оплатити суму кредиту, що залишилась. У звязку з вищенаведеним, 19.06.2009 року між АТ Індустріально-Експортний Банк, позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено трьохсторонній договір поруки №175/704136. Згідно 1.2. Сторони цього Договору встановлюють, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Банком відповідати в повному обсязі по зобовязанням Позичальника, які виникають з умов Кредитного договору №175/704136 від 07 квітня 2008 року, за умовами якого [PERSON] надає Позичальнику кредит в розмірі 11 673,00 дол. США, а Позичальник зобовязується перед Банком повернути кредитні кошти, шляхом щомісячної сплати суми кредиту (частини кредиту) згідно графіку погашення суми кредиту до Кредитного договору та щомісячної сплати процентів за користування кредитом в розмірі 11,68 % річних, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених Кредитним договором. Строк виконання зобовязань за Кредитним договором не пізніше 06.04.2015 року (а.с.8). Після підписання договору поруки, на імя позивача [PERSON] 19.06.2009 року було видано нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем марки CHEVROLET Aveo, SF69Y, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) №KL1SF69YE8W005945, реєстраційний №АТ 4988 АО, належного [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АТС049642, виданого 04.04.2008 року 1-им МРВ ДАІ м.Івано-Франківськ (а.с. 9). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії довідки виданої начальником відділу з обслуговування та кредитування приватних осіб Центрального відділення ПАТ Креді [PERSON] в м.Івано-Франківськ [PERSON] [PERSON], між останнім та ПАТ Креді [PERSON], який є повним правонаступником усіх прав та зобовязань АТ Індустріально-Експортний Банк, 07.04.2008 року було укладено Кредитний договір №175/704136. Станом на 01.10.2015 року залишок заборгованості за договором складає: Нуль доларів США 00 центів. Кредит достроково погашений 12.12.2013 року (а.с.40). Вказаний факт підтверджується також копіями та оригіналами квитанцій, а також оборотною відомістю за період з 07.04.2008 року по 21.09.2016 року (а.с. 11-19, 91-135, 227). Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно вимог ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Оскільки, позивач виконав покладені на нього трьохстороннім договором поруки №175/704136 від 19.06.2009 року зобовязання перед банком, то до нього перейшли всі права кредитора за кредитним договором №175/704136 від 07.04.2008 року, в тому числі право вимоги від [PERSON] сплачених коштів в розмірі 13 564,17 дол. США., що згідно курсу НБУ на час подання позовної заяви становить 336 662,69 грн. У зв"язку із тим, що автомобіль був і є зареєстрованим за відповідачем [PERSON], який має невиконані зобовязання перед іншими банками, то 02.11.2013 року спірний автомобіль у позивача було вилучено працівниками міліції, що підтверджується копією Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с.39). 21.10.2015 року позивач [PERSON] надіслав відповідачу [PERSON] вимогу про повернення коштів на суму 13 564,17 дол. США, які фактично були сплачені за нього по кредитному договору, яку відповідач отримав 23.10.2015 року та повторно 30.10.2015 року, однак, остання залишилась без реагування (а.с. 46-49). Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу (ст. 27 ЗУ Про заставу). Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Таким чином, позивач набув права заставодержателя заставного майна, а саме автомобіля марки CHEVROLET Aveo, SF69Y, синього кольору, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) №KL1SF69YE8W005945, реєстраційний №АТ 4988 АО, який належнить Заставодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АТС049642, виданого 04.04.2008 року 1-им МРВ ДАІ м.Івано-Франківськ. Враховуючи вищенаведене та наявність доказів, які підтверджують неналежне виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, суд приходить до переконання, що позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави шляхом реалізації вказаного автомобіля на публічних (електронних) торгах, за ціною визначеною в порядку встановленим ЗУ Про виконавче провадження. Приймаючи до уваги, що даний порядок звернення стягнення на рухоме майно, не суперечить закону і найбільш повно враховує інтереси заставодавця, суд дійшов висновку про те, що ця вимога позивача підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, та ктими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 16, 20, 514, 526, 527, 530, 556, 590, 612, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved