Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 45000,00гр. суми вкладу, 843, 84 коп. процентів, 538, 82гр. річних, 3667, 14 гр. інфляційних витрат та 4077, 10гр. упущеної вигоди. Посилається в позові на те, що 25.02.2014 року між ним та відповідачем був укладений Договір строкового банківського вкладу № 2630/68/161315 «Ваш стабільний». За умовами договору він передав банку грошові кошти на строк з 25.02.2014 року до 25.05.2014 року зі сплатою банком процентів за користування грошовими коштами в розмірі 22,7%. 26.05.2014 року після закінчення строку дії договору він звернувся до відповідача з заявою про повернення депозиту та відсотків за користування коштами, однак йому в цьому було відмовлено. Крім того, за період дії договору йому було виплачено 3455, 04гр. процентів.є з належних до вилати 4298, 88гр.. тобто заборгованість складає 843, 84гр. Виходячи з цього, просить задовольнити позов, стягнути з відповідача суму депозитного вкладу та несплачену суму процентів за травень 2014 року. Крім того, в порядку ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача заборговану суму з врахування річних у розмірі 538, 82гр. за період затримки та 3667, 14гр. інфляційних витрат Просить також стягнути з відповідача 4077, 10гр. упущеної вигоди, посилаючись на те, що він міг отримати таку суму доходу, розмістивши вклад в іншому банку під 22,7% процентів як за умовами договору з відповідачем. Просить розглядати справу в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про час розгляду справи сповіщався належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу/депозиту/ одна сторона/банк/, що прийняла від другої сторони /вкладника/ або для неї грошову суму/вклад/,що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Встановлено, що 25.02.2014 року між сторонами був укладений Договір строкового банківського вкладу № 2630/68/161315 «Ваш стабільний». За умовами договору позивач передав банку грошові кошти на строк з 25.02.2014 року до 25.05.2014 року зі сплатою банком процентів за користування грошовими коштами в розмірі 22,7%. Грошові кошти були внесені позивачем на вкладний рахунок меморіальним ордером №2400 від 25.02.2014 року. 26.05.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення депозиту та відсотків за користування коштами, однак йому в цьому було відмовлено. / а.с. 5 - 14 / Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з ч.ч.1,5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти. Судом встановлено, що суму депозитного вкладу та проценти за користування грошовими коштами за травень 2014 року відповідачем позивачу виплачені не були. Відповідно до ст. ст. 526 та 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного з позивачем Договору банківського вкладу, а тому його вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 538, 82гр. річних, 3667, 14 гр. інфляційних витрат, правильність нарахування яких перевірена судом. Така позиція щодо застосування ст. 625 ЦК України у правовідносинах, що виникли з приводу порушення зобов»язання викладена і в рішеннях Верховного Суду України, постановлених у порядку перегляду судових рішень у зв»язку з неоднаковим застосуванням норм матеріального права і згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковим для всіх судів України. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач, належно повідомлений про час розгляду справи, своїм правом не скористався, проти вимог позивача заперечень не подав і наявність боргових зобов»язань перед позивачем не спростував. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним. За правилом ч.2 ст. 22 ЦК України, якою врегульоване питання відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Враховуючи положення ст. 623 ЦК України при застосуванні цієї норми необхідно встановити як розмір упущеної вигоди виходячи з розміру доходу, який би позивач міг реально одержати за звичайних обставин у разі своєчасного отримання ним коштів від боржника, так і реально вжиті позивачем заходи для його отримання. При цьому при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов»язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку непосягання на її право, покладається на позивача. Згідно зі ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв»язок між цією шкодою та діями відповідача, в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, покладається на позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов»язання, доказується кредитором. Будь-яких доказів наявності упущеної вигоди внаслідок дій відповідача останній суду не надав. Виходячи з цього, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача, звільнення його від сплати судового збору при зверненні до суду, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243, 60гр. судового збору.

Outcome: partial