Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У грудні 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просили стягнути з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 42 320,97 грн. та суму сплаченого судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2017 року о 21 год. 30 хв. в м. Києві по вул. О.Теліги, 41 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до додатку №28-0199-0157-\\13\\0819 від 25.12.2013 року до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0157 від 20.07.2009 року. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва №761/42693/17 від 07.02.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 13.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» отримало заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 28.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі акту огляду транспортного засобу від 03.11.2017 року, рахунку №0000000923 від 28.11.2017 року, було складено страховий акт №ДККА-58917\\1 та розрахунок до нього. ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на виконання умов додатку №28-0199-0157-\\13\\0819 від 25.12.2013 року до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0157 від 20.07.2009 року на підставі страхового акту №ДККА-58917\\1 від 20 грудня 2017 року, здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 75 762, 73 грн., що підтверджується платіжним дорученням №34566 від 20.12.2017 року. При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №АК/056663, франшиза за полісом становить 500 грн. 00 коп. Таким чином, ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до даної заяви було компенсовано лише 33 441,81 грн. З огляду на зазначене, ПрАТ «СК «Українська страхова група» просить суд стягнути з заподіювача шкоди різницю між фактичними розміром шкоди і здійсненою страховою виплатою, що становить 42 320 грн. 97 коп. 25.06.2019 року через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він категорично заперечує про позовних вимог, крім іншого вказує, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди, а також реального проведення ремонтних робіт та їх оплати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили у позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник ТДВ «СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши відповідача та його представника, встановив наступне. 10.11.2017 року о 21 год. 30 хв. в м. Києві по вул. О.Теліги, 41 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до додатку №28-0199-0157-\\13\\0819 від 25.12.2013 року до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0157 від 20.07.2009 року. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва №761/42693/17 від 07.02.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 13.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» отримало заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 28.11.2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі акту огляду транспортного засобу від 03.11.2017 року, рахунку №0000000923 від 28.11.2017 року, було складено страховий акт №ДККА-58917\\1 та розрахунок до нього. Таким чином, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на виконання умов додатку №28-0199-0157-\\13\\0819 від 25.12.2013 року до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-0157 від 20.07. 20.07.2009 року на підставі страхового акту №ДККА-58917\\1 від 20 грудня 2017 року, здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 75 762, 73 грн., що підтверджується платіжним дорученням №34566 від 20.12.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №АК/0000566657, франшиза за вказаним полісом становить 500 грн. 00 коп. Зі змісту ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст. 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про компенсацію 75 762, 73 грн. сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідно до даної заяви ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було виплачено ПрАТ «СК «Українська страхова група» лише 33 441,81 грн., сума відшкодування визначена із врахуванням зносу деталей. Ст. 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що при проведенні огляду пошкодженого автомобіля ПрАТ «СК «Українська страхова група» не було враховано наявність слідів відновлювального ремонту, що говорить про неможливість застосування значення коефіцієнту фізичного зносу (надалі - КФЗ) - 0,00 та порушення положень «Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів», оскільки при наявності на ТЗ слідів відновлювального ремонту КФЗ не може = 0,00. Згідно ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами та доповненнями) у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Таким чином, ПрАТ «СК «Українська страхова група» вправі вимагати від заподіювача шкоди різницю між фактичним розміром шкоди і компенсованою частиною страхової виплати. При цьому, у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 77, ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові по справі №753/21177/16 від 19.09.2018 року, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що огляд пошкодженого ТЗ проводився без виклику заінтересованих осіб, що суперечить п.5.2. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» за яким, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, чого не було зроблено в спосіб передбачений законодавством, а підтвердження про виклик не підкріплено до оцінки. Консультація №17/3991 від 14.04.2018 року, яка була замовлена СК «Альфа-Гарант» для визначення значення КФЗ не може вважатися належним документом при визначенні розміру матеріальної шкоди (відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В свою чергу, на підтвердження фактичного розміру шкоди позивач надав: Рахунок на оплату №С0000000923 від 28.11.2017 року ТОВ «Автогранд Миколаїв», розрахунок суми страхового відшкодування від 20.12.2017 року на суму 75 762,78 грн.; страховий акт від 20.12.2017 року на суму 75 762,78 грн., тобто документи, що начебто підтверджують грошову суму, яку необхідно було б витратити на відновлювальний ремонт автомобіля на сервісі по ремонту автомобілів. За ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладають відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція). Істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу є найменування та місце розташування сторін за цим договором, перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання, вартість робіт та порядок розрахунків, перелік складових частин (матеріалів) використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу, перелік документів який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту та гарантійні зобов`язання виконавця щодо проведених робіт. За п. 4 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України 28.11.2014 року №615, які згідно п. 1 поширюються на правовідносини позивача із особою, яка здійснювала ремонт транспортного засобу повинні містити істотні умови відповідно до ст. 25 Закону України «Про автомобільний транспорт». Згідно розділу 5 п. 7 Правил, документами, що підтверджують надання послуги є акт приймання-передачі КТЗ після надання послуг із технічного обслуговування чи ремонту, наряд-замовлення підписаний контролером якості та замовником, документ, що підтверджує оплату послуг, рахунок-фактура. Вказані правила у своїх додатках передбачають чіткий зразок наряду замовлення на виконання робіт та акт прийому передачі КТЗ, чого позивачем до суду надано не було. З огляду на зазначене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження здійсненого ремонту автомобіля «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , переліку робіт, матеріалів, їх вартості і порядку розрахунків та їх співвідношення із заявленою сумою відшкодування, здійснення оплати ремонту, позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed