Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10.12.2015 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем має повнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Відповідач сплачував аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини від свого доходу до їх повнолітня. Син сторін вже повнолітній, однак навчається у «Відокремленому підрозділі «Львівської філії Київського національного університету культури і мистецтв», потребує інших значних витрат, які позивачка самотужки проводити не може. [PERSON] до початку судового засідання подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. [PERSON] також подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов визнає повністю, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини від заробітку щомісячно на час навчання сина [PERSON]. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають двоє дітей, доньку [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO]. Згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 08.08.2006 року про стягнення аліментів на утриманні дітей, пізніше згідно рішення цього ж суду від 02.04.2013 року про зміну розміру стягуваних аліментів, відповідач сплачував на користь позивача на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку, до їх повноліття. Судом встановлено, що діти сторін досягли повноліття, стягнення аліментів на їх утримання припинено. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно довідки № 45 від 23.11.2015 року директора Відокремленого підрозділу «Львівська філія Київського національного університету культури і мистецтв», [PERSON] є студентом другого курсу денної форми навчання на державному фінансуванні напряму підготовки «Кіно, мистецтво», закінчує навчання 30 червня 2018 року. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи вище наведене, матеріальне становище сторін, а також те, що син сторін потребує матеріальної допомоги, позивач офіційно не працює, відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу і не заперечує проти цього, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка, згідно Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вище викладене, вважаю за необхідне сплату судових витрат покласти на відповідача.

Outcome: approved