Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Прокурор Глибоцького району Чернівецької області звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] сільська рада рішенням XXVIII сесії V скликання №44-28/09 від 11 червня 2009 року, затвердила матеріали технічної документації та передала безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку в с. Луковиця для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2556 га, яка знаходиться за межами села Луковиця. На підставі вказаного рішення остання виготовила Державний акт про право власності на земельну ділянку Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 233412 від 14 квітня 2010 року. Посилається на те, що 16 червня 2010 року [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 0,2556 га. Вказує на те, що відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №598105, від 12 листопада 2012 року. З метою захисту інтересів держави та усунення вказаних порушень земельного законодавства, прокуратура просить суд визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] сільської ради XXVIII сесії V скликання №44-28/09 від 11 червня 2009 року та визнати недійсними державні акти на право власності на землю, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки та скасувати реєстрацію права власності на дану земельну ділянку, а земельну ділянку площею 0,2556 га повернути державі в особі Головного управління Держземагенства в Чернівецькій області. Прокурор судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, просив справу розглянути в їх відсутність та винести рішення відповідно до чинного законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак, звернулася до суду із заявою в якій просила справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги прокурора визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала. [PERSON] будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в його відсутність. Представник Держземагенства в Чернівецької області в судове засіданні не зявився, однак до суду надійшла заява про підтримання позовних в повному обсязі та розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі статтею 83 ЗК України субєктами права комунальної власності в межах населеного пункту. Нормою ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Відповідно до п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, згідно з яким до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження з розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Судом встановлено, що згідно рішення [PERSON] сільської ради XXVIII сесії V скликання №44-28/09 від 11 червня 2009 року відповідачу [PERSON] було передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2556 га в с. Луковиця для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321083600:01:001:0714. На підставі даного рішення відповідачка [PERSON] отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 233412. Відповідно до інформації відділу держкомзему від 05 лютого 2015 року та 16 лютого 2015 року земельна ділянка площею 0,2556 га з кадастровим номером 7321083600:01:001:0714 знаходиться за межами населеного пункту с. Луковиця Глибоцького району Чернівецької області. Встановлено, що Глибоцька районна державна адміністрація розпорядження про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] на території сільської [PERSON] ради не приймала. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч. 2 ст. 21 ЦК України). Таким чином, рішення, XXVIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради №44-28/09 від 11 червня 2009 року в частині надання дозволу на передачу у власність земельних ділянок [PERSON] є незаконним, так дане рішення сесією прийняте за межами своїх повноважень з порушенням земельного законодавства, а тому і Державний акти на право власності на земельну ділянку, виданий відповідачці [PERSON] по справі є незаконними, тобто їх видача суперечить положенням ст.118 ЗК України. Також судом встановлено, що між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки серії ВМХ 076357 від 16 червня 2010 року, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 732108361005478, відповідно до якого було відчужено дану земельну ділянку [PERSON] На підставі вказаного договору відділом земельних ресурсів у Глибоцькому районі Чернівецької області відповідачу [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 598105 від 12.11.2012 року. Отже, на підставі незаконного рішення XXVIII сесії V скликання [PERSON] сільської ради №44-28/09 від 11 червня 2009 року [PERSON] незаконно отримала земельну ділянку, а тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, в звязку із чим договір дарування земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] слід також визнати недійсним. Згідно із ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. З огляду на викладене, [PERSON] не набуто право власності на спірну земельну ділянку. Згідно із ч.1 ст.26 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Оскільки державний акт про право власності на землю серії ЯМ № 598105 від 12.11.2012 виданий [PERSON] відділом земельних ресурсів у Глибоцькому районі Чернівецької області на підставі оспорюваного правочину, то такий підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави. Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,2556 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7321083600:01:001:0714, розробленого ДП «Укрспецзем» від 26 січня 2015 року ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 37 573, 20 гривень. На думку суду позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділнку задволенню не підлягає. Згідно з положеннями ст.ст.9, 26 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, дана позовна вимога є зайвою, оскільки рішення суду про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку є підставою для скасування запису про державну реєстрацію документа, що посвідчує право на земельну ділянку. З огляду на викладене, позов слід задовольнити частково, скасувавши оспорюване рішення, визнавши недійсними договір дарування земельної ділянки та державні акти та повернувши земельну ділянку у власність держави, в скасуванні записів про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку слід відмовити. На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст.26, 38, 116, 152, 155 ЗК України, п.12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, ст.ст.11, 15, 16, 203, 215, 216, 328, 378 ЦК України та

Outcome: approved