Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських право відносно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування зазначених вимог в позові зазначено, що її колишній зять [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON], 2002 року народження. Її донька - [PERSON] рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 09 вересня 2013 року була позбавлена батьківських прав відносно доньки. Шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30 вересня 2008 року. Після розірвання шлюбу відповідач життям доньки не цікавиться, бажання спілкуватися не виявляв, участі у вихованні дитини не приймав. З 10-ти років дитина проживає в її з чоловіком будинку та виховується в їхній сім'ї. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини, перешкоди у спілкуванні дитини із ним не створювались, це свідчить про те, що відповідач не бажає виконувати відносно дитини свої батьківські обов'язки. У зв'язку з чим просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав доньки. Позивачка в судовому засіданні наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник служби у справах дітей Дзержинської міської ради в суді проти позову не заперечує, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є викладачем гітари. [PERSON] у неї займається з шести років, через рік стала переможцем конкурсу - лауреатом . Коли їй було вісім років в родині почались проблеми, батьки розлучились. Мати дівчинки була позбавлена батьківських прав. З батьком дівчинка зустрічалась рідко, спілкувались нечасто. Фінансово відповідач дитині не допомагав, її життям не цікавиться. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона є донькою відповідача. Проживає разом із бабою та дідом. Свого батька не бачила більше року, фінансово їй не допомагає. Мати не бачила давно, вона проживає в м. Горлівка. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.8). Мати дитини - [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дитини (а.с. 12). Судом встановлено, що відповідач дитиною не цікавиться, участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Згідно висновку виконавчого органу Дзержинської міської ради від 15.01.2016 року, комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. (а.с. 20). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], участі у її виховання та утриманні не приймає і вважає, що позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. [PERSON] не виконує добровільно свої обов'язків по утриманню дитини, ніяких витрат по утриманню неповнолітньої не несе, добровільно допомогу надавати бажання не виявляє. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховуючи викладені обставини, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів доходу.

Outcome: approved