Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона зареєструвала з відповідачем шлюб 1994 році, від якого сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка вказувала на те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому позивачка просила в судовому порядку стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з"явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що не заперечувала позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Як встановлено по справі, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1994 року. Але згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.11.2007р. сторони розірвали шлюб. В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Також встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, батько дитини відповідач по справі добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не було надано. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Даючи оцінку встановленим обставинам та зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 грудня 2016 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved