Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 30.04.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб з відповідачем по справі, про що складено ідповідний актовий запис за № 30. Від шлюбних відносин 26 травня 2004 року народився син [PERSON]. [INFO] року рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області шлюб було розірвано. З 2014 року відповідач проживає окремо, ухиляється від належного виконання свого батьківського обов"язку, а саме з сином [PERSON] не спілкується, зовсім не цікавиться життям та розвитком дитини, не забезпечує його матеріально, контакту не шукає, не бере участі у її вихованні. На підставі викладеного просить суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою від 15.01.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 06.02.2019 року, яке не відбулося в зв'язку з неявкою відповідача та відкладено на 27.02.2019 року. Ухвалою суду від 27.02.2019 року підготовче судове засідання закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2019 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті "Судова влада". Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки та пояснив, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надано службою на підставі доказів та пояснень, які надала позивач, [PERSON] викликався на засідання комісії, але не з'явився. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено. що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції від 19 жовтня 2004 року, актовий запис № 1114 (а.с.89). Відповідно до довідки, виданої Новоукраїнською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 6 Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 27.06.2018 року №185/01-25 про те, що навчанням та успіхами [PERSON] учня 8В класу цікавиться лише мама [PERSON], батько [PERSON] жодного разу не спілкувався з учителями, не відвідував батьківські збори, не підтримував зв'язків з сином (а.с.11). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умоа [PERSON], складеного депутатом Новоукраїнської міської ради 05 листопада 2018 року, зазначено , що [PERSON] зареєстрована за адресою м. Новоукраїнка вул. Київська, 14, також за зазначеною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO] ( з 2014 року разом із сім"єю не проживає) та син [PERSON], [INFO] (а.с.13). Як зазначила в позові та поясненнях позивач з часу припинення шлюбних відносин 2014 року, син проживає біля неї, вона не працює, оскільки доглядає за дитиною з інвалідністю, хлопчик хворобливий, потребує постійного догляду, відповідач життям сина не цікавиться та з дитиною не спілкується, що підтверджується актами обстеження депутата Новоукраїнської міської ради (а.с.14). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] долею сина, який є особою з інвалідністю з дитинства, дійсно не цікавиться з 2015 року, про що свідчить нотаріально посвідчена заява від 29.05.2015 року, в якій він зазначив, що діючи добровільно та учсвідомлюючи значення своїх дій відмовляється від утримання та виховання [PERSON], який проживає з матір'ю [PERSON] (а.с. 15). Факт проживання дитини [PERSON] разом з матір'ю підтверджується довідкою про склад сім'ї №6164 виданої виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області від 27.06.2018 року (а.с. 17). Відповідно до висновку виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 07.12.2018 року №1500/02-24, який був підтриманий представником в судовому засіданні, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] міська рада вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СКУкраїни, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов'язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками». За змістом роз'яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В матеріалах справи, як доказ винної поведінки відповідача по відношенню до неповнолітнього сина, який проявився в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов"язок щодо утримання та виховання сина [PERSON], свідчить нотаріально засвідчена заява про відмову ним від утримання та виховання [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз'яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов'язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). В даному випадку неповнолітній [PERSON] має повних 14 років, тобто він є особою, яка здатна сформулювати думку та має свої власні погляди. До матеріалів справи надано аналіз психолога центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради (№18-19/63 від 06.03.2019 року) про результати проведеної роботи з неповнолітнім [PERSON], в результаті якого зазначено, що ставлення дитини до батька негативне, зі слів хлопця з 2015 року батько не цікавиться його життям та здоров'ям, не телефонує йому. Повністю підтримує матір щодо позбавлення батьківських прав батька. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON], не цікавиться його долею протягом останніх 4-х років, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вкзав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, а навпаки дав нотаріально завірену згоду про відмову від утримання та виховання сина [PERSON], тобто відповідач не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків, а свідомо не небажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини (пункт 49 рішення від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України»). Також практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Зважаючи на те, що батько не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та в його діях вбачається винна поведінка відносно сина, яка проявилась в письмовій нотаріально завіреній відмові від виховання та утримання сина, тобто він свідомо відмовився приймати участь в житті своєї дитини. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз'яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків та його небажання виховувати сина, а тому позовні вимоги є обгрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідача та те, що позбавлена батьківських прав особа не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, а також те, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов'язку щодо утримання дитини, а тому вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частину всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дати пред'явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд даної справи, яка містить дві вимоги немайнового характеру, в розмірі 1409 гривень 60 копійок, підлягає стягненню в дохід держави з відповідача. .

Outcome: approved