Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що ухвалою суду від 4.06.2018 року у справі №279/1165/18 до [PERSON], [INFO], відповідно до ст.105 ч.2 п.5 КК України, застосовано захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на два роки. Суспільно-небезпечні дії дитини відповідача у справі [PERSON] - [PERSON] полягали в тому, що останній 13.10.2016 року близько 15 години 30 хвилин, знаходячись в квартирі [ADDRESS] викрав золоті прикраси загальною вагою 10 гр., загальною вартістю 10000 гривень. Заподіяну шкоду просить стягнути з відповідача в порядку ст.1178 ЦК України. 21.08.2018 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь-яких клопотань, пов"язаних з розглядом справи, не подала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є матір"ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05.08.2003 року. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04.06.208 року до [PERSON] застосовано примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на два роки. Зі змісту ухвали суду слідує, що [PERSON], у віці 13 років, 13.10.2016 року близько 15 години 30 хвилин знаходячись в квартирі [ADDRESS], в присутності малолітнього [PERSON], відкрито викрав золоті прикраси потерпілої [PERSON], загальною вагою 10 грам, загальною вартістю 10000 гривень. Вказані умисні дії [PERSON], які виразились у відкритому викрадені чужого майна ( грабіж), являються суспільно-небезпечним діянням, передбаченим ст.186 ч.1 КК України. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою, ( яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Частиною 5 вказаної норми Закону передбачено, що обов"язок осіб, визначених ч.1 цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Розмір матеріального збитку, що підлягає відшкодуванню позивачу, підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона відповідача в розумінні ст.76-80 ЦПК України на спростування пред"явлених позивачем вимог належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів не подала. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню, обов"язок по відшкодуванню завданої позивачу матеріальної шкоди покладається на відповідача, як законного представника особи, яка в малолітньому віці вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.186 ч.1 КК України, відповідно до ст.1178 ЦК України. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved