Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачі зазначили, що спірна квартира належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради Харківської області 21 серпня 2001 р., р. № 9-01- 151194-Х2. Квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 42,3 кв.м. Всі вони перебувають у родинних відносинах. Між собою вони підтримують добрі родинні стосунки. Відповідач [PERSON] являється колишнім чоловіком їх матері - [PERSON], а також батьком [PERSON] Сімейне життя не склалося з причини конфліктного характеру відповідача, його недбалого відношення до родини, житла. Шлюб був розірваний у липні 2001 року. У 2006 році за проханням [PERSON] вони дали згоду на його реєстрацію і проживання у квартирі [ADDRESS], оскільки на той час він не мав роботи і знайти її без реєстрації проживання було важко, не мав житла. Після розірвання шлюбу між відповідачем за [PERSON] у 1999 році, відповідач фактично перестав проживати в спірній квартирі, кімнату, в якій зберігав свої речі, закрив та лишив їх доступу до неї. На даний час відповідач створює неможливі для сумісного проживання умови, відноситься до них з неповагою, вчиняє скандали, оскорбляє, принижує гідність і навіть погрожує розправою, якщо щось робиться всупереч його бажанню. Крім того, [PERSON] зайняв одну з кімнат та утворив у ній склад, зламав камін, демонтував стіну, тобто приводить жиле приміщення у неможливий для проживання стан, руйнує його. При тому, він ні в якій мірі не приймає участі у сплаті комунальних послуг. Неодноразові звернення до працівників міліції, комунальних служб не дали належних результатів. Тому вони вимушені звертатися за захистом своїх прав до суду. В свою чергу, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Червонозаводський РВ в м. Харкові Головного управління державної імміграційної служби України в Харківській області, в якому зазначив, що з лютого 1991 року він проживав однією сімєю з відповідачкою [PERSON] та за її згодою вселився та став проживати у квартирі [ADDRESS]. Також, разом з нею проживали її діти від попередніх шлюбів. У 1994 році у них народилась дочка- [PERSON]. У 1999 році вони розірвали шлюб. 21.08.2011 році його колишня дружина - [PERSON] з її дітьми приватизували квартиру, про що було видане свідоцтво про право власності на житло. Зазначив, що після розірвання шлюбу він піклувався про сімю, забезпечував її матеріально, а також турбувався про житло, а саме, за свої кошти він обладнав санвузол, якого у квартирі раніше не було. У 2004 році він встановив вхідні металеві двері у квартиру та обладнав їх відеодомофоном. У 2010 році він провів у квартиру супутникове телебачення, а також всі роки за його кошти сплачувались комунальні послуги. За таких обставин, з 05.07.2006 року за письмовою згодою відповідачів він був зареєстрований у спірній квартирі. Однак 03.01.2014 року він повернувся додому з роботи та не зміг потрапити у квартиру, оскільки замки на вхідних дверях були змінені. Зазначив, що не створював умови для неможливого з ним проживання в квартирі, не скоював ніяких правопорушень, заходи попередження та громадського впливу до нього не застосовувались.У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив поновити його порушене право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], вселивши його у квартиру та зобов'язати Червонозаводський РВ в м. Харкові Головного управління державної імміграційної служби України в Харківській області поновити житлову реєстрацію його у спірній квартирі. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], яка також представляє інтереси позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечували в повному обсязі. Зазначили, що обставини, викладені в зустрічному позові є вигаданими, та позовні вимоги є безпідставними та такими що порушують їх права. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічний позов просив задовольнити. Надав пояснення відповідно до викладених обставин, зазначених у позові та зауважив, що фотографічні знимки, на яких нібито зображена його кімната у спірній квартирі, в якій він утворив склад, у дійсності є фотознімками квартири [ADDRESS], яка належить позивачці [PERSON] Представник третьої особи - Червонозаводський РВ в м. Харкові Головного управління державної імміграційної служби України в Харківській області у судове засідання не зявився, про день та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, вислухавши позивачів, представника позивачів, відповідача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради Харківської області 21 серпня 2001 р., р. № 9-01- 151194-Х2 та технічного паспорту квартира [ADDRESS] належить позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності. Квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 42,3 кв.м. (а.с. 8-10 ) Згідно Договору дарування частки квартири, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 01.02.2014 року за реєстровим № 16, [PERSON] подарувала ? частку квартири [ADDRESS] своєму синові - [PERSON]. (а.с. 58) Ухвалою суду від 24.03.2014 року [PERSON] була виключена з числа позивачів у справі як така, що не має власності у спірній квартирі. На даний час власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користають жилим приміщенням нарівні з власниками будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням - ч.1 ст. 156 ЖК України. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Згідно ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку. Відповідно ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаних приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. За ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушення правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, вони можуть бути виселені без надання іншого приміщення. Згідно довідки дільниці № 58 КП «Жилкомсервіс» від 14.12.2012 р., в квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO], колишній чоловік матері позивачі [PERSON] (а.с. 12) Позивачі дали суду пояснення на підтримку позову, крім того позивачі додали копії заяв до Червонозаводського РВ м. Харкова, КП «Жилкомсервіс» на протиправні дії відповідача [PERSON] та відповідні відповіді, довідку про інвалідність позивача [PERSON], медичні документи на підтвердження факту її серцевої хвороби, а також акт бригади швидкої допомоги, з якого вбачається, що [PERSON] та її мати [PERSON] знаходяться у стані нервового стресу: збільшений артеріальний тиск, болі в області серця. При тому, батько позивача [PERSON] - [PERSON], що знаходився у квартирі, поводив себе агресивно, кричав, тощо. Також, суду надані фотографічні знімки кімнати, яку займає відповідач, з яких вбачається, що квартира утворена у склад, у ній антисанітарія, приміщення має вигляд нежитлового, а отже використовується не за призначенням.(а.с. 37-49) Згідно пояснень свідка [PERSON], відповідач [PERSON] раніше постійно проживав за адресою: [ADDRESS], де він за проханням відповідача проводив в квартирі інтернет. Зазначив, що завалів в квартирі не бачив що квартира має нормальний вигляд. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно [PERSON] раніше проживав за адресою: [ADDRESS], на даний час він проживає разом з ним,окрім вихідних днів, у зв'язку з тим, що за рішенням суду його виселили. В спірній квартирі був декілька разів, в кімнаті де він проживає завалів немає, але кімнату займають речі, які там зберігаються. Як встановлено у судовому засіданні шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 1999 році, після чого відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, кімната, в якій зберігає свої речі закрив та лишив доступу власників квартири. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житловим у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних та громадських організацій. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи положення вищезазначених статтей ЖК України, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з тривалим не проживанням його у зазначеній квартирі. Статтею 48 Закону України „Про власність" передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Відповідно ч.1 ст. 116, ст. 157 Житлового кодексу України , якщо особи, які проживають разом з власником житла, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних провадиться без надання іншого жилого приміщення. Також, згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. « Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд також враховує, що як вбачається з наданих суду особистих документів відповідача та документу про його власність, [PERSON] є громадянином Росії та має там своє житло. Враховуючи вищевикладене суд вважає позивачі мають право вимагати усунення будь-яких порушень у здійсненні права користування та розпорядженням свої майном, у зв'язку з чим позов є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, а тому зустрічний позов суд вважає законним залишити без задоволення. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved