Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду з зазначеним позовом до [PERSON], який згодом уточнив, замінивши неналежного відповідача на належного - територіальну громаду м.Бердянська в особі Бердянської міської ради, в обґрунтування якого посилався на те, що він з 30 грудня 1961 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 03 липня 1992 року їх сім'ї була виділена в безстрокове користування земельна ділянка площею 630 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку. Договір від 03.07.1992 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки був укладений з дружиною [PERSON] на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 12.03.1992 року №24. Після чого дружина отримала дозвіл №20 на будівництво індивідуального житлового будинку за вказаною адресою. 31.03.1992 року була проведена відбивка меж згідно акту №17 від 31.03.1992 року. На підставі всіх дозвільних документів [PERSON] був замовлений проект будівництва житлового будинку, який розроблений ППАПБ при УАТ у 1992 році , який затверджений компетентними органами. Починаючи з 1990 року, на спільні кошти вони почали закуповувати будівельні матеріали та на початку вересня 1992 року ними було розпочато будівництво двоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яке активно проводилося до 2000 року. Потім його дружина захворіла і вони припинили будівельні роботи. Готовність будинку станом на 2000 рік складала 70%, після чого ніякі будівельні роботи не проводилися до сьогодення. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є він як переживший чоловік та дочка [PERSON], проте вона спадщину не прийняла, бо не зверталася до нотаріальної контори із відповідною заявою та на час смерті не проживала разом із спадкодавцем. 13.10.2010 року він звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недобудований житловий будинок, посилаючись на те, що дружина за життя не встигла здати його в експлуатацію та не отримала свідоцтво про право власності на нього і не здійснила державну реєстрацію права власності. Оскільки всі будівельні роботи були виконані в період шлюбу за їхні спільні кошти з дружиною, він неодноразово звертався в компетентні органи з питання переведення на його ім'я прав забудовника цього житлового будинку з метою закінчення будівництва, однак виконком Бердянської міської ради спочатку взагалі не приймав його заяву, відправляючи до суду, а на початку лютого 2014 року надав відповідь, що після переходу до нього як до спадкоємця, прав забудовника, виконкомом буде прийматися відповідне рішення. Посилаючись на норми сімейного законодавства: ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1268-1270 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності на всі будівельні матеріали, з яких побудований незавершений будівництвом двоповерховий житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 630 кв.м., у тому числі на цеглу, цемент, лісоматеріал, плити перекриття, шифер, труби металеві діаметром 40мм, труби металеві діаметром 20мм, труби металеві діаметром 60мм, ДСП, фундаментні блоки, відсів, залізо оцинковане, фанеру, щебінь,ліс кругляк, камінь стіновий, швелер, міжповерхові сходи, віконні блоки, двері металеві вхідні, ворота металеві, водопровід, електропроводку, як за пережившим чоловіком та як за спадкоємцем першої черги після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO], визнавши перехід прав та обов'язків забудовника [PERSON] до нього, визнавши за ним право на забудову вказаного будинку. У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позов із зазначених у ньому підстав, доповіла по його суті, виклавши обставини, вказані в позові, та просила задовольнити повністю. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки не повідомив, тому суд на підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у ній доказів. У судовому засіданні встановлено та підтверджено відповідними письмовими доказами, що позивач з 30 грудня 1961 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до договору від 03.07.1992 року на підставі рішення виконкому Бердянської міської ради від 12.03.1992 року №24 дружині позивача [PERSON] була виділена у безстрокове користування земельна ділянка площею 630 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку, житловою площе 79,8 кв.м. з кількістю кімнат 4, тамбур, коридор, кухня-столова, ванна, вбиральня, кладова, хол, загальною площею 140,4 кв.м., а також надвірних господарських та побутових будівель і споруд: гараж, приміщення цокольного поверху. Після чого [PERSON] отримала дозвіл №20 на будівництво індивідуального житлового будинку за вказаною адресою, виданого на підставі виписки з рішення виконкому міської ради народних депутатів за №108 від 12 березня 1992 року, в якому вказано термін будівництва: початок будівництва6 02 липня 1992 року, закінчення будівництва 03 липня 1995 року. Згідно з актом №17, затвердженим головним архітектором міста 31.03.1992 року, була проведена відбивка меж, установка межових знаків та передача ділянки в натурі площею 630 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку гр.. [PERSON].. Судом також з'ясовано, що на підставі дозвільних документів [PERSON] був замовлений проект будівництва житлового будинку, розроблений ППАПБ при УАТ у 1992 році та фактично виконані будівельні роботи в обсязі 70%, як вбачається з висновку про технічний стан будівельних конструкцій і інженерних мереж двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] та визначення об'єму фактично виконаних будівельних робіт, виконаного «НДІпроектреконструкція» Бердянська філія. [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та їх дочка [PERSON]. Судом встановлено та підтверджено листом Бердянської державної нотаріальної контори №1132/02-14 від 25.04.2015 року, що позивач у встановлений законом строк, 13.10.2010 року, звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, на цій підставі зареєстровано спадкову справу за №741/2010, а також 21.08.2010 року звернувся ВАТ КБ «Надра» з претензією кредитора. 09.02.2011 року на ім'я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 210990 20, та на вклади з відповідними відсотками у ВАТ «Державний Ощадний банк України». Крім цього, з'ясовано, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №4531/02-31 від 19.11.2013 року державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини на житловий будинок [ADDRESS], з посиланням на те, що спадкодавцем не оформлене право власності на нього. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину за законом після смерті дружини та отримав свідоцтва про право на спадщину на рухоме майно та грошові вклади. Пленуму Верховного Суду України у п.8 постанови № 7 від 08.06.2007 року „Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Крім цього Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних в п.3.2 листа №24-753/04-13 від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» дав аналогічні роз'яснення, що «за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини». Таким чином, приймаючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за ним прав та обов'язків забудовника двоповерхового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дружини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З метою запобігання виникнення неясностей при виконанні рішення та реалізації в повній мірі позивачем своїх прав як забудовника, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення додатково зазначити про визнання за ним прав і обов'язків забудовника не тільки щодо житлового будинку, а й разом з надвірними будівлями і спорудами, оскільки за проектом будівництва та договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на правах приватної власності передбачається також будівництво надвірних господарських будівель і споруд, зокрема: гаражу, сараю, літньої кухні, що не буде вважатися виходом за межі позову відповідно до роз'яснень, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Втім суд не вбачає правових підстав для задоволення позову [PERSON] в частині визнання за ним права власності на всі будівельні матеріали, з яких побудований незавершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS], за переліком, наведеним в позові, оскільки підставою для задоволення таких вимог є встановлення судом факту самочинного будівництва, здійсненого спадкодавцем, і перехід у зв'язку з цим до спадкоємців права власності на будівельні матеріали. У судовому засіданні письмовими доказами було доведено, що недобудований двоповерховий будинок не належить до самочинного будівництва, оскільки його будівництво здійснювалося згідно із законом, тому до завершення будівництва до спадкоємців переходять права і обов'язки забудовника , які входять до складу спадщини, тому в цій частині в позові слід відмовити. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Враховуючи, що при оформленні спадщини в нотаріальній конторі спадкоємці за нотаріальні дії сплачують державне мито за відповідними ставками, судовий збір слід віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial