Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У лютому 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, посилаючись на те, що на підставі договору-розписки від 15 червня 2018 року він придбав у відповідача автомобіль BMW 525TDS державний номер [NUMBER] VIN [NUMBER] , 1997 року випуску, чорного кольору. Згідно Договору від 15 червня 2018 року місцем його виконання є с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, тому він звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області. На виконання умов договору він сплатив відповідачу 53 000 грн., а він передав йому автомобіль, страховку, технічний паспорт та ключі від автомобіля, що підтверджується Актом прийому-передачі автомобіля, підписаним відповідачем у присутності свідків. Згідно договору-розписки право власності на автомобіль виникає у нього після передачі йому відповідачем автомобіля, техпаспорту на автомобіль, ключів від автомобіля та підписання акту прийому-передачі автомобіля. Таким чином, він виконав умови договору з відповідачем, сплатив за автомобіль грошові кошти в сумі 53 000 грн.. Відповідач передав йому автомобіль, ключі від автомобіля, техпаспорт. Він і відповідач у присутності свідків підписали також акт прийому-передачі автомобіля. Згідно розписки-договору відповідач [PERSON] на протязі 30 днів після передачі ним грошових коштів, а ним автомобіля, ключів та документів зобов`язувався переоформити автомобіль на його ім`я, але цього не зробив. Він перестав відповідати на його дзвінки, взагалі його телефон не відповідає, місце перебування його йому невідоме. Позивач [PERSON] вважав, що згідно норм ст. 334 ЦК України він набув право власності на спірний автомобіль, оскільки згідно договору-розписки право власності на спірний автомобіль виникло у нього після передачі йому автомобіля та після підписання акту прийому-передачі. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на автомобіль BMW 525TDS, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER], номер кузова [NUMBER] , 1997 року випуску, чорного кольору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За правилами вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до наявної в матеріалах копії Договору-розписки від 15 червня 2018 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив автомобіль BMW 525TDS, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER], номер кузова [NUMBER] , 1997 року випуску, чорного кольору за 53 000 грн., які [PERSON] одержав від [PERSON] до підписання даного договору. В договорі-розписці вказано, що автомобіль передається після підписання даного договору і підписання акта прийому-передачі. Згідно договору-розписки право власності на автомобіль виникає у нього після передачі йому відповідачем автомобіля, техпаспорту на автомобіль, ключів від автомобіля та підписання акту прийому-передачі автомобіля. Згідно договору-розписки відповідач [PERSON] на протязі 30 днів після передачі ним грошових коштів, а ним автомобіля, ключів та документів зобов`язувався переоформити автомобіль на ім`я [PERSON] .. Однак, як зазначав позивач у позовній заяві, відповідач перестав відповідати на його дзвінки, його телефон взагалі не відповідає, місце перебування його йому невідоме. У зв`язку з цим позивач [PERSON] просив визнати за ним право власності на автомобіль BMW 525TDS, державний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER], номер кузова [NUMBER] , 1997 року випуску, чорного кольору. Однак, згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем [PERSON] в позовній заяві і його представником в судовому засіданні не надано суду доказів, що вказаний транспортний засіб набутий ним у власність у встановленому законом порядку відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Посилання позивача [PERSON] на договір-розписку від 15 червня 2018 року суд вважає необгрунтованими, оскільки даний договір-розписка не є доказом, що вказаний автомобіль позивач набув у власність у встановленому законом порядку. Суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на вказаний автомобіль не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та вимог чинного цивільного законодавства України, що регулюють правові підстави набуття права власності на майно. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed