Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Подільської районної державної адміністрації м. Києва про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 27 грудня 2005 року по 05 липня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від здійснення батьківського обов'язку по вихованню сина, життям дитини не цікавиться, не турбується про його стан здоров"я, з дитиною не спілкується та не бачиться, не займається його вихованням, утриманням та розвитком. Посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виховання [PERSON], участі у його вихованні не приймає, станом здоров'я та життям дитини не цікавиться, нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, позивачка просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та визначити місце проживання дитини разом з нею. У судове засідання позивачка не з"явилася, направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує ( а.с. 42). Відповідач у судове засідання не з"явився, направив до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність (а.с. 43). Представники Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації у судове засідання не з"явилися, надали заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутність та не заперечують проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, з 27 грудня 2005 року по 05 липня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 7, 18). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] ( а.с. 19). [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с. 16). З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 29 лютого 2016 року, вбачається, що матеріально-побутові умови проживання сім»ї [PERSON] задовільні (а.с. 12). У позовній заяві позивачка вказувала, що відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, життям дитини не цікавиться, не турбується про його стан здоров"я, що стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку від 28 квітня 2016 року № 01-01.11/754 орган опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 39). Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом також прийнято до уваги наступні обставини: позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом; характер винної поведінки відповідача по відношенню до своєї дитини, що виражається у неповному виконанні батьківських обов'язків; частку сплачених у добровільному порядку коштів на утримання дитини; його особу, бажання приймати активну участь у вихованні доньки, допомагати їй матеріально; його бажання бути батьком; мету позивача подання даного позову. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно сина не виконує. Враховуючи, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про його стан здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], а відтак і про задоволення позову в цій частині. Згідно зі ст. 160 СК України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою сторін. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При цьому у відповідності до вимог ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення для справи. У судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина проживає з матір'ю за адресою - [ADDRESS]. Згідно висновку від 28 квітня 2016 року № 01-01.11/754 орган опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] біля його матері - [PERSON] (а.с. 39). З огляду на те, що [PERSON] проживає разом з матір'ю, враховуючи інтереси та вік дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю теж підлягають задоволенню. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved