Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернувся з уточненим позовом до суду, мотивуючи тим, що рішенням десятої сесії, двадцять третього скликання [PERSON] сільської ради № 83/23 від 11 травня 2000 року, йому була наділена земельна ділянка із земель резервного фонду сільської ради для ведення особистого підсобного господарства, якою він користувався починаючи з 2000 року та регулярно сплачував податок на землю. Однак, у вересні 2015 року при зверненні позивача з оформленням права власності на дану земельну ділянку, йому було відмовлено в її оформленні, зокрема в реєстрації та видачі державного акту на право власності, мотивуючи це тим, що з червня 2014 року першочерговим завданням органів Державної влади та місцевого самоуправління (доручення голови Держземагентства України від 23.06.2014 № 22-28) є забезпечення земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь в антитерористичній операції на сході України, а тому позивач просить суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Петрівського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заперечення на позов посилаючись на те, що виходячи із вимог Земельного кодексу України , механізм за якого позивач міг би набути вказану земельну ділянку у власність, за умови дійсного, добросовісного, відкритого, безперервного та довготривалого користування нею, мав би полягати у зверненні позивача до [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, як до розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення цієї земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, як це передбачено ст.ст.116, 118 ЗК України, та у разі отримання відповідного дозволу, здійсненні дій по розробці такого проекту землеустрою, його погодженню та наданню на затвердження до органу, що надав дозвіл на його розробку, крім того позиція позивача, що зводиться до вимоги про визнання права власності на земельну ділянку навіть без встановлення її меж в натурі (на місцевості) суперечить самому визначенню земельної ділянки, як обєкта цивільних прав, закріплених в ст.79 ЗК України, як частині земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в судове засідання також не з'явився, письмовою заявою просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що відповідно до рішення Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області №83/23 від 11 травня 2000 року [PERSON] отримав земельну ділянку площею 1,15 га. За наявності згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням десятої сесії, двадцять третього скликання [PERSON] сільської ради № 83/23 від 11 травня 2000 року «Про наділення земельних ділянок», [PERSON] була наділена земельна ділянка із земель резервного фонду сільської ради для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 1,15 га (а.с.3). До рішення прикладається викопіювання із карти по інвентаризації земель за межами населеного пункту [PERSON] сільської ради гр. [PERSON] для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,50 га. земель резервного фонду, ріллі (а.с.2). Вказане рішення станом на 16 листопада 2016 року не змінене та не скасоване. Однак, як вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з тим, що [PERSON] не виготовив правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, тому на даний час не може оформити вищевказану земельну ділянку на своє імя. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 78 ЗК України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно п. п. б, в, г, ґ, ч. 1\~ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до\~ст. 6 ЗК України\~(в редакції 1990 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення особистого підсобного господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється в порядку, передбаченому цією статтею. В підпунктах в), г) п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~зазначено, що\~з 1 січня 2002 року, відповідно до\~статті 125 ЗК\~право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із\~Законом України від 5 березня 2009 року N 1066-VI\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав"; проте громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7\~розділу X "Перехідні положення" ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Абзацом 2 п. 1\~Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року з подальшими змінами, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»\~є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як було встановлено в судовому засіданні, згідно рішення десятої сесії, двадцять третього скликання [PERSON] сільської ради № 83/23 від 11 травня 2000 року у вересні 2015 року позивач звернувся до [PERSON] управління Дерземагенства у Кіровоградській області з метою оформлення права власності на дану земельну ділянку, однак йому було відмовлено в оформленні, зокрема в реєстрації та видачі державного акту на право власності, мотивуючи це тим, що з червня 2014 року першочерговим завданням органів Державної влади та місцевого самоуправління (доручення голови Держземагентства України від 23.06.2014 № 22-28) є забезпечення земельними ділянками військовослужбовців, які беруть участь в антитерористичній операції на сході України (а.с.52). Вказані обставини справи спростовують твердження представника відповідача [PERSON] сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, що механізм, за якого позивач міг би набути вказану земельну ділянку у власність, мав би полягати у зверненні позивача до [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області за оформленням проектної документації. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до переконання, що видача правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності, здійснювалося державою, яка і повинна нести відповідальність за допущені при цьому порушення щодо не звернення та неотримання [PERSON] правовстановлюючого документа, який посвідчував би його право власності на земельну ділянку в розмірі 1,15 га. Пунктом 1\~Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року з подальшими змінами, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього\~Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього\~Кодексу. Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відсутність правовстановлюючого документа, який би посвідчував право власності позивача на земельну ділянку стала причиною неможливості розпоряджатись нею на власний розсуд та використовувати за призначенням. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені у позовній заяві, а отже, він має право на земельну ділянку.\~\~\~ При цьому суд критично відноситься до твердження представника відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про те, що позивач відповідно до рішення Петрівської районної державної адміністрації у Кіровоградській області №83/23 від 11 травня 2000 року отримав земельну ділянку площею 1,15 га, оскільки вказане рішення представником відповідача суду надане не було. Таким чином в судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на майно, яким являється земельна ділянка. На підставі викладеного

Outcome: approved