Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість 101472,76 грн. та судові витрати 1014,73 грн. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами, між сторонами укладено кредитний договір від 22.07.2008 року № HAXRRX19560007, за яким відповідач отримала кредит 4685,77 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 22.07.2010 року. Відповідач зобов'язувалась сплачувати банку щомісячний платіж в сумі 333,40 грн. для погашення заборгованості за кредитом, що складається із тіла кредиту, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат, згідно з умовами та правилами надання банківських послуг у період з 17 по 22 число кожного місяця. Відповідач порушила договірні зобов'язання, у зв'язку з чим позивач просить стягнути із неї 101472,76 грн., в т.ч.: 125,16 грн. - заборгованість за кредитом; 386,74 грн. - за відсотками по кредиту; 14361,98 грн. -по комісії за користування кредитом; 98321,56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 500 грн. - фіксована частина та 4808,23 грн - процентна складова. Позивач вважає за необхідне відняти від зазначеної суми заборгованості 4130,91 грн. - суму, яка була сплачена відповідачем на користь позивача на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.12.2011 року. Розгляд неодноразово відкладався (за клопотаннями позивача - для уточнення позовних вимог, вивчення документів, обох учасників - за хворобою тощо), його строк - продовжувався. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Повідомив, що остання сплата здійснена відповідачем 14.08.2014р. Відповідач позов не визнала, пояснила, що заборгованість вона сплачувала повністю і неодноразово. Спочатку добровільно, потім їй надіслали копію рішення невідомо якого суду про стягнення з неї понад 6 тис. грн. - тоді вона сплатила усього близько 10 350 грн. Пізніше, 02.12.2011р. було винесене рішення Дзержинським райсудом м.Харкова, за виконавчим листом якого вона знову повністю усе сплатила - 4130 грн., і виконавча служба провадження закрила, претенезій з приводу неналежного виконання їй тоді ніхто не пред"являв. Усі платіжні документи надала суду. Заяви в порядку ч.3 ст.267 ЦК України у даній справі до суду не надходили. Судом досліджені усі надані сторонами докази, зокрема, розрахунок заборгованості за кредитом; анкета позичальника; умови надання споживчого кредиту фізичним особам; копії паспорта та ІПН відповідача, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.12.2011 року; матеріали виконавчого провадження №1197/3 по виконанню зазначеного рішення; квитанції про сплату кредиту, надані відповідачем, інші документи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Отримавши кредитні кошти, відповідач спочатку неналежним чином виконувала обов`язки по поверненню кредиту і сплаті процентів за його користування, внаслідок чого дійсно утворилась заборгованість, і стягнення відбувалось примусово. Оцінивши надісланий відповідачу та наданий нею ніким не підписаний документ у вигляді незасвідченої копії невстановленого судового рішення, без найменування суду та прізвища судді, без номера та дати, про стягнення із [PERSON] на користь Приватбанку заборгованості за згаданим договором, суд не визнає його допустимим доказом, хоча, він і спонукав відповідача до повного погашення вказаних у ньому коштів. У подальшому, примусове стягнення заборгованості (в сумі 4130 грн.) відбувалось уже на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.12.2011 року. Зазначене рішення виконане в повному обсязі, виконавче провадження по його виконанню закінчене 26.08.2014 року на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Це підтверджується наданими суду матеріалами виконавчого провадження. Цю постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження за зазначеним рішенням суду позивачем не оскаржено ні по суті, ні по розміру стягнутих коштів, ні по строках виконання, а у позовній заяві фактично визнано його повне виконання. Отже, факт належного погашення заборгованості не спростовано. Крім того, у даному судовому засіданні, у зв'язку із роз'ясненням прав та обов'язків, представник позивача прямо відмовився від реалізації свого права заявити клопотання про проведення судово-бухгалтерської експертизи. Внаслідок цього, об'єктивних доказів наявності заборгованості суду не надано. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Натомість, відповідачем, в якості доказів, надано також квитанції, з яких вбачається, що заборгованість за кредитом дійсно погашена у повному обсязі. При цьому, сума фактично сплачених позивачу коштів більше ніж утричі перевищує розмір взятого кредиту. У ст.599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом рекомендацій, викладених в ч.2 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», не припиняє правовідносин тільки те судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.07.2008р.№ HAXRRX19560007 після належного виконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.12.2011 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору також не вбачається. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed