Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому зазначила, що [INFO] помер [PERSON], який на день смерті проживав в [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконкому Дмитрівської сільської ради за №1181 від 12.12.2014 року. [PERSON], за життя, залишив на ім'я позивача заповіт, посвідчений виконкомом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області 20 червня 2013 року, за реєстром №42. На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 2,55 гектарів, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради та яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач, [PERSON] відповідно до ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON], який помер [INFO] Спадщину, яка залишилася після його смерті позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла в порядку ст.1269 ЦК України, тобто шляхом подачі заяви до Кілійської районної державної нотаріальної контори. Земельна ділянка площею 2,55 гектарів, в тому числі сільськогосподарські угіддя - рілля 2,55 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, належала [PERSON], померлому [INFO] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 28.05.2013 року Кілійською районною державною нотаріальною конторою, за реєстром №514, яке зареєстроване Кілійською районною державною нотаріальною конторою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: [NUMBER] від 28.05.2013 року, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 12 листопада 2004 року та зареєстрованого 25 серпня 2005 року Кілійським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] після померлого [PERSON]. Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулася до Кілійської районної державної нотаріальної контори за оформленням спадщини та їй було надано роз'яснення 33/02-14-382/2013 від 20.01.2015 року, щодо до того, що заповіт від імені [PERSON], який помер [INFO] містить розпорядження щодо належної йому земельної ділянки площею 2,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 12 листопада 2004 року та зареєстрованого 25 серпня 2005 року Кілійським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Однак державний акт відсутній, та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, нотаріусом проводиться на підставі правовстановлюючих документів. У разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, та іншого, проводиться у судовому порядку. В зв'язку з чим позивач звернулася до суду та просить суд тлумачити заповіт, посвідчений виконкомом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області 20 червня 2013 року, за реєстром №42, залишений спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] на ім'я [PERSON], тобто, що [PERSON] у другій частині заповіту здійснив розпорядження саме до земельної ділянки площею 2,55, гектарів, в тому числі сільськогосподарські угіддя - рілля 2,55 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,55, гектарів, в тому числі сільськогосподарські угіддя - рілля 2,55 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], в порядку спадкування, після смерті [PERSON], який помер [INFO] . Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву про те, що позов підтримує, просить справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, однак надав заяву про те, що Дмитрівська сільська рада не заперечує проти задоволення позову та просить справу розглянути за відсутності її представника. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.169, 197 ЦПК України. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, судом достовірно встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] помер [PERSON], актовий про смерть №369 від 04.07.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 04.07.2013 року. Відповідно до довідки виконкому Дмитрівської сільської ради за №1181 від 12.12.2014 року [PERSON], який помер [INFO] на день смерті проживав в [ADDRESS]. [PERSON], померлому [INFO], належала земельна ділянка площею 2,55 га на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 28.05.2013 року Кілійською районною державною нотаріальною конторою, за реєстром №514, яка зареєстрована Кілійською районною державною нотаріальною конторою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: [NUMBER] від 28.05.2013 року. З свідоцтва про право на спадщину, яке видане 28.05.2013 року за реєстровим №514, Кілійською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна свого сина, [PERSON], який помер [INFO], спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 2,55 гектарів, в тому числі сільськогосподарські угіддя - рілля 2,55 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 12 листопада 2004 року та зареєстрованого 25 серпня 2005 року Кілійським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. З заповіту, посвідченого виконкомом Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області 20 червня 2013 року, за реєстром №42, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: земельну ділянку площею 2,55 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району, належну йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації від 12.11.2004 року №685 та зареєстрованого 25.08.2005 року, заповів [PERSON], [INFO]. Відповідно до роз'яснення Кілійської районної державної нотаріальної контори 33/02-14-382/2013 від 20.01.2015 року зазначено, що заповіт від імені [PERSON], який помер [INFO] містить розпорядження щодо належної йому земельної ділянки площею 2,55, гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району Одеської області, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 12 листопада 2004 року та зареєстрованого 25 серпня 2005 року Кілійським районним відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Однак державний акт відсутній, та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, нотаріусом проводиться на підставі правовстановлюючих документів. У разі відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, та іншого, проводиться у судовому порядку. Також у роз'ясненні зазначено, що Кілійською районною державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] заведена спадкова справа №382/2013 після померлого [INFO] [PERSON]. Відповідно до статті 1256 Цивільного кодексу України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 2 ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Таким чином, судом достовірно встановлено, що свідоцтво про право на спадщину та заповіт стосуються одно спадкового майна, земельної ділянки площею 2,55 га на території Дмитрівської сільської ради Кілійського району, та прийшов до висновку про можливість тлумачити заповіт відповідно до ст. 213 ЦК України, а саме, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав позивачу [PERSON] земельну ділянку, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину. З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №40193049 та №40192837 від 21.04.2015 року, які надані приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу вбачається, що в Спадковому реєстрі містяться відомості про заповіт [PERSON], посвідчений Дмитрівською сільською радою Кілійського району 20.06.2013 року за реєстровим № 42, а також після його смерті Кілійською районною державною нотаріальною конторою 16.12.2013 року заведена спадкова справа №382/2013. Таким чином судом достовірно встановлено, що [PERSON], відповідно до ст.1235 ЦК України, є спадкоємцем за заповітом, після смерті [PERSON], який помер [INFO] та відповідно до ст.1269 ЦК України прийняла спадщину після померлого [PERSON]. Згідно ст.1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших ocіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1256 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Відповідно до ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. На підставі роз'яснення Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за №19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на це майно відсутній, питання визначення належності цього майна померлим та наступного власника, якими є позивачі, повинно вирішуватися у судовому порядку України. Крім того відповідно до Земельного кодексу України 25 жовтня 2001 року N 2768-III зі змінами станом на 04.07.2013 року право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Та право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Тобто видача державних актів, дублікатів та інш. правовстановлюючих документів, видача яких була передбачена до 01.01.2013 року Державним агентством земельних ресурсів України, чинним законодавством не передбачена. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" від 11 лютого 2010 року № 1878-VI зі змінами станом на 04.07.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі правовстановлюючого документу. Та із заявою щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно може звернутися лише власник, або уповноважена ним особа. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що право позивача на спадщину підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а позов задоволенню.

Outcome: approved