Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 28 жовтня 2014 року [PERSON] на своєму автомобілі [NUMBER] вчинив наїзд на [PERSON], в результаті чого вона отримала тілесні пошкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана обличчя, перелом ХІ ребра справа, забій м?яких тканин грудної клітини, що підтверджується випискою з карти стаціонарного хворого № 13057. 12 серпня 2017 року за даним фактом було порушено кримінальне провадження № 12017090180000905 за ст. 286 ч. 1 КК України. Проте, постановою слідчого від 07.11.2017 року дане провадження було закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України, у зв?язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до п. 2 резолютивної частини даної постанови було прийнято рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності згідно ст. 124 КУпАП. Постановою судді Коломийського міськрайонного суду від 21.03.2018р. у справі № 346/5847/17 (провадження № 3/346/100/18) провадження у справи відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Як виходить зі змісту мотивувальної частини постанови вина правопорушника знайшла своє підтвердження в письмових доказах, наявних в матеріалах справи та суд прийшов до висновку про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач на своєму автомобілі доставив [PERSON] в приймальний покій Коломийської ЦРЛ, де їй було надано первинну медичну допомогу та, в подальшому госпіталізовано в травматологічне відділення на стаціонарне лікування. [PERSON] перебувала на лікуванні з 28.10.2014р. по 04.11.2014р. Проте, оскільки стан її здоров'я не покращувався позивачка змушена була звернутись за медичною допомогою повторно та була госпіталізована на стаціонар, де перебувала на лікуванні з 23.01.2015р. по 31.01.2015р. Під час лікування [PERSON] були витрачені кошти на медикаменти. Відповідно до інформації Коломийської ЦРЛ, поданої в листі № 787/0105/06 від 10.05.2018р. під час перебування на стаціонарному лікуванні в період часу з 28.10.2014р. по 04.11.2014 р. та з 23.01.2015р. по 31.01.2015р. лікування проводилось, в тому числі, і медикаментами, придбаними нею за власний рахунок. 14 вересня 2018 року нею було направлено до керівництва аптечної мережі «Мед-сервіс» адвокатський запит щодо вартості медикаментів. Проте на даний час відповіді нею не отримано. Орієнтовна сума витрачених позивачкою коштів складає 1000 (одна тисяча) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вимог ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як виходить зі змісту ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Оскільки, і постановою слідчого від 07.11.2017р. про закриття кримінального провадження і постановою судді Коломийського міськрайонного суду від 21.03.2018р. встановлено факт заподіяння [PERSON] шкоди саме під час використання відповідачем належного йому транспортного засобу (автомобіля) марки «ВАЗ-2110», реєстраційний номер [NUMBER], то вона вважає, що відповідачем повинно бути відшкодовано заподіяну позивачці внаслідок його дій майнову та моральну шкоду. Розмір заподіяної [PERSON] відповідачем моральної шкоди становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень. В обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди вказав наступне. Під час дорожньо-транспортної пригоди за участі відповідача [PERSON] було заподіяно травму обличчя, пошкоджено око. У зв?язку із травмою та лікуванням вона змушена була терпіти значні фізичний біль та моральні страждання. Наслідки заподіяної травми вона відчуває і до цього часу, в позивачки істотно погіршився стан здоров?я, вона змушена прикладати додаткових зусиль для ведення нормального, звичного для неї способу життя. [PERSON] є суб'єктом підприємницької діяльності, отже погіршення стану здоров'я, тривале стаціонарне та амбулаторне лікування негативно вплинуло не лише на її особисте та суспільне життя, а і на ділову активність, що призвело до погіршення майнового становища та істотно знизило здатність ефективно здійснювати підприємницьку діяльність. Крім того, відповідач не визнавав себе винним у вчиненні ДТП та заподіянні шкоди здоров?ю потерпілої, в своїх показах під час досудового розслідування він стверджував, що [PERSON] сама впала під його машину. Через таку поведінку та такі твердження відповідача позивач перебувала в постійному стресі, відчувала обурення та хвилювання, це негативно впливало на її психоемоційний стан. На даний час [PERSON] продовжує відчувати наслідки перенесеної травми, відчуває дискомфорт та болі в ділянці травмованого ока, в неї опускається повіка, вона стала гірше бачити. Постійний стрес від необхідності протягом майже трьох років підтверджувати в органах поліції та суді дійсність обставин вчиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди та заподіяння тілесних ушкоджень, негативно вплинув на стан здоров'я позивачки, вона змушена прикладати додаткові зусилля для ведення нормального життя, відчуває пригнічення, моральні страждання, сором перед своєю родиною, оточуючими через необхідність постійно пояснювати, що сталось з нею та чому вона змушена доказувати те, що отримала травму внаслідок саме дій відповідача, а не через власну необачність. На підставі вищевикладеного просить стягнути з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], 1000 (одну тисячу) гривень майнової шкоди та 20 000 гривень моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, однак представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відстуності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, однак подав відзив на позовну заяву та просить справу слухати у його відсутності. Відзив на позовну заяву мотивує тим, що позов не визнає у повній мірі, а саме: повністю не визнає позов в частині матеріальної шкоди, оскільки відсутні належні доказі її заподіяння в результаті його протиправних дій. Звертає увагу , що позивач звернулася з позовом через тривалий час після ДТП. Також, не згідний з розміром заявлених вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 гривень. Вважає, що такий великий розмір моральної шкоди не обґрунтований і не підкріплений доказами. Так, посилання позивача на наявні тілесні ушкодження в повній мірі не підтверджуються випискою з картки хворого. Відсутні докази тривалого стаціонарного та амбулаторного лікування, негативного впливу на її особисте та суспільне життя, ділову активність, погіршення майнового становища та зниження здатності вести ділову активність. До вчинення ДТП спричинила також поведінка позивача, яка різко упала перед колесами автомобіля, який рухався на невеликій швидкості при виїзді з вул. Федьковича на вул. Братів Білоусів і він просто не встиг зреагувати. Тому, вважає , що винуватцем ДТП є також позивач. Крім того, звертає увагу на те, що він відразу зупинив автомобіль і згідно правил дорожнього руху відвіз позивача до лікарні для термінового надання медичної допомоги. Суд, аналізуючи обставини встановлені під час розгляду справи та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів. Судом встановлено, що 28 жовтня 2014 року відбулось ДТП за участі [PERSON], який на автомобілі [NUMBER] вчинив наїзд на [PERSON], в результаті чого вона отримала легкі тілесні пошкодження, а саме закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, забійну рана обличчя в межах лобної та орбітальної ділянок праворуч. 12 серпня 2017 року за даним фактом було порушено кримінальне провадження № 12017090180000905 за ст. 286 ч. 1 КК України. Проте, постановою слідчого від 07.11.2017 року дане провадження було закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України у зв?язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Відповідно до п. 2 резолютивної частини даної постанови було прийнято рішення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності згідно ст. 124 КУпАП. Постановою судді Коломийського міськрайонного суду від 21.03.2018р. у справі № 346/5847/17 (провадження № 3/346/100/18) провадження у справи відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Як виходить зі змісту мотивувальної частини постанови вина правопорушника, зокрема щодо порушення п.12.1 Правил дорожнього рпуху знайшла своє підтвердження в письмових доказах, наявних в матеріалах справи та суд прийшов до висновку про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач на своєму автомобілі доставив [PERSON] в приймальний покій Коломийської ЦРЛ, де їй було надано первинну медичну допомогу та, в подальшому госпіталізовано в травматологічне відділення на стаціонарне лікування. Згідно виписки з історії хвороби [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 28.10.2014р. по 04.11.2014р. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як виходить зі змісту ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Таким чином, суд вважає доведеним, що внаслідок ДТП з вини відповідача позивач перенесла значні фізичні та душевні страждання, перебувала на стаціонарному лікуванні, які суд оцінює в розмірі 3500 грн. При цьому, суд виходить із тілесних ушкоджень зазначених у висновку експерта згідно постанови про закриття кримінального провадження, у зв'зки з чим вважає недоведеними завдання внаслідок ДТП позивачу перелому ХІ ребра справа, забою м?яких тканин грудної клітини, пошкодження ока та зору. Також, відсутні докази тривалого стаціонарного та амбулаторного лікування, негативного впливу на особисте та суспільне життя позивача, ділову активність, погіршення майнового становища та зниження здатності вести ділову активність. Суд, вважає, що позовні вимоги щодо завдання матеріальної шкоди недоведені в судовому засіданні належними доказами, оскільки відсутні належні документи про вартість придбаних ліків та медичних послуг та їх зв'язку із спричиненими тілесними ушкодженнями в результаті ДТП. Згідно ст. 81 ч.1,5,6 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], 3 500 гривень відшкодування моральної шкоди. З вищенаведених підстав в решті позову слід відмовити. На підставі викладеного та ст. 12,13,16 ЦК України та

Outcome: partial