Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивачка 05 червня 2019 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з серпня 2017 року по 31 травня 2019 року в розмірі 81541,00 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова та працює на посаді лікаря стоматолога терапевта. З 01 серпня 2017 року та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не нераховується та не виплачується, що унеможливлює отримання довідки про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Розмір заробітної плати гарантований законом становить 3200 грн. у 2017 році, 3723 грн. у 2018 році, та 4173 грн. У 2019 році, а тому заборгованість за період з 01 серпня 2017 року по 31 травня 2019 року становить 81541грн. /( 3200 х 5) + (3723 х 12) + (4173х5) =81541/ . У зв`язку з чим, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 3723грн., а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 4173 грн. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді лікаря стоматолога терапевта Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова, на якій працює до моменту розгляду справи. /а.с. 4-5/. Як вбачається з розрахунку суми боргу, поданого позивачкою у позовній заяві /який був скерований відповідачеві, та щодо якого відповідачем не подано жодних відзивів чи заперечень/ заборгованість відповідача перед позивачкою за період з 01 серпня 2017 року по 31 травня 2019 року становить 81541грн. /( 3200 х 5) + (3723 х 12) + (4173х5) =81541 З виписки Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що позивачці в серпні, жовтні, листопаді та грудні 2017 року не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата, проте у вересні 2017 р. їй була частково виплачена заробітна плата у розмірі 1154 грн. /а.с.6-11/. Разом з тим, відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 серпня 2018 року, що набрало законної сили 07 серпня 2018 року (справа №462/1948/18)), позов [PERSON] до Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова задоволено частково, стягнено з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 29 113 грн. заборгованості по заробітній платі за серпень 2017 р. та з жовтня 2017 року по березень 2018 року. Також у вказаному рішенні судом встановлено, що у вересні 2017 року позивачці було виплачено 1154 грн., а тому суд вважає, що відсутні правові підстави про стягнення з відповідача заробітної плати за вересень 2017 року у розмірі 4159 грн. За наведеного, суд критично оцінює та не бере до уваги покликання позивачки про стягнення з відповідача на її користь заробітну плату за період за серпень 2017 року та з жовтня 2017 року по березнь 2018 року, так як за вказані періоди судом вже стягнуто на її користь невиплачену заробітну плату на підставі рішення Залізничного райнного суду м. Львова від 07.08.2018р., справа №462/1949/18. Також суд не приймає до уваги поданий позивачкою розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню за вересень 2017 року у розмірі 3200 грн., так як згідно виписки Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що позивачці була частково виплачена заробітна плата за вересень 2017 року у сумі 1154 грн. За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати за серпень 2017 року, з жовтня 2017 року по березень 2018 року, а також за вересень 2017 року у розмірі 3200 грн. слід відмовити, оскільки відсутні правові підстави про стягнення з відповідача заробітної плати за вищевказані періоди. Разом з тим, суд роз"яснює позивачці, що вона може звернутись до суду із позовом щодо стягнення з відповідача недорахованої заробітної плати за вересень 2017 року. Тому з відповідача підлягає стягненню заборговансть по виплаті заробітної плати за період з 1 квітня 2018р. по 31 травня 2019р. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що існували законні підстави для того, щоб з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2019 року не проводити нарахування та виплату позивачці заробітної плати у мінімальному розмірі, який гарантований чинними нормами трудового законодавства. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачка дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем та з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2019 року їй не проводиться нарахування та виплата гарантованої законом мінімальної заробітної плати, то суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 54372 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2019 року. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2019 року становить 54372 грн. / (3723 грн. х 9 місяців) +(4173х5 місяців) /. На підставі п. 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітної плати обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 768,40 грн. На підставі та

Outcome: partial