Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], третя особа: Білоцерківський МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області про втрату права користування квартирою, мотивуючи тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить їй на підставі свідоцтва про право власності. В квартирі, крім неї, зареєстрований, також, її бувший чоловік, - відповідач по справі [PERSON] та ще двоє осіб. Відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає, квартирою не цікавиться, за комунальні послуги не сплачує, без будь-якої поважної причини покинув житло і відсутній в квартирі більше одного року. Позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні її майном, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. В відкритому судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та просила суд усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею квартири [ADDRESS] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомив, а тому суд, з урахуванням думки позивача, згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи до суду не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на будівлю від 24.12.1996 року та реєстраційним надписом на ньому Білоцерківського БТІ від 24.12.1996 року, в якому зазначено, що право власності на квартиру зареєстровано в Білоцерківському БТІ за [PERSON] та записано в реєстрову книгу за № 10892. З 1989 року позивач як член ЖБК «Домобудівник» вселилася в спірну квартиру та почала сплачувати за квартиру пайові внески. В 1996 році, сплативши повністю вартість квартири, отримала вказане свідоцтво про право власності на квартиру. Відповідно до довідки житлово-будівельного кооперативу «Домобудівник» за № 45 від 18.08.2014 року на реєстраційному обліку у вказаному житловому приміщенні значаться позивач - [PERSON], відповідач - її бувший чоловік - [PERSON] та діти позивача - [PERSON] та [PERSON]. З відповідачем по справі позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними 24.03.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], виданим 14.04.1999 року ВРАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області. Відповідач [PERSON], на даний час не проживає в указаній квартирі, виїхав з даного житлового приміщення, забравши всі свої речі, тобто більше одного року не проживає в спірній квартирі, вказане житло відповідач не утримує, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не займається, що підтверджується поясненнями позивача, свідків [PERSON], [PERSON] та актом обстеження квартири [ADDRESS] за № 44-а від 18.08.2014 року, складеним ЖБК «Домобудівник», відповідно до якого встановлено, що відповідач, не проживає в спірній квартирі більше року, а саме з 1997 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР члени сім»ї власника будинку (квартири) зобов»язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім»ї власника зобов»язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території по проведенню ремонту. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач з 1997 року, та по даний час не проживає в спірному житловому приміщенні. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, і такими що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні більше одного року, підтвердився під час судового розгляду справи. Відповідач безпричинно не проживає в спірному житловому приміщенні та не користується вказаним спірним житловим приміщенням, його утриманням не займається, не сплачує комунальні послуги, і тому він втратив право на користування ним. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved