Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № E/М082764 від 02.10.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 7000,00 дол. США. на термін до 22.08.2011 року зі сплатою 18 % річних за його користування в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених в заяві та Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Зокрема, відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник зобов'язався надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 250 дол. США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, визначено, що позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 40 % річних розрахованих від суми непогашеної в строк заборгованості. Підписуючи вищевказаний договір, відповідач засвідчив, що ознайомився та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Крім того, з метою забезпечення виконання за даним кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого визначено, що боржник та поручитель відповідають за невиконання зобов'язань в солідарному порядку, а також укладено договір застави. Також вказувало на те, що банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, а відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконав, що призвело до того, що станом на 30 січня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 4492,52 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2014 року складає 35895,23 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1688,85 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1856,23 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 947,44 грн. Крім того, зазначав, що банком на адресу відповідача було надіслано письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором та вказано на обов'язок їх виконання, однак дана вимога була залишена без задоволення. Посилаючись на вказане, банк просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № E/М082764 від 02.10.2008 року в розмірі 4492,52 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2014 року складає 35895,23 грн., а також судові витрати. Не погоджуючись із поданим позовом, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки на підставі ст. 230 ЦК України недійсним. Разом з тим, в ході розгляду справи, представником банку подано заяву про залишення поданого ПАТ КБ «ПриватБанк» позову до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором без розгляду та відповідно ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 березня 2015 року дана заява задоволена. Крім того, в ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із заявою про залишення поданого [PERSON] зустрічного позову до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання договору поруки недійсним без розгляду й відповідною ухвалою суду від 13 березня 2015 року дана заява задоволена. При цьому, в подальшому представником банку подано уточнення до позову, відповідно до яких банк, посилаючись на вищевказані підстави заявленого до [PERSON] позову, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № E/М082764 від 02.10.2008 року в розмірі 4492,52 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2014 року складає 35895,23 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, зокрема шляхом розміщення оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як убачається з наявних у справі доказів, 02.10.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № E/М082764, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 7000,00 доларів США з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 40 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту на термін до 22.08.2011 року в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів в обумовлених у кредитному договорі строки та порядку. Зокрема, відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається, позичальник зобов'язався надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 250 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно договору (а.с. 9-10). Як встановлено судом, ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі й відповідно надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с. 12), однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, що підтверджується наданим представником банку розрахунком (а.с. 4-5). Так, за положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, цивільно-правові зобов'язання повинні виконуватися належним чином, особа відповідальна за порушення зобов'язання, а саме, позичальник, який не виконує кредитний договір, повинен повернути кредит, відшкодувати кредитору збитки в повному обсязі та сплатити неустойку (ст.ст. 11-16, 509, 525, 526, 550, 552, 611, 614, 623-625, 1054 ЦК України). Зокрема, положеннями ст.ст. 526, 527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Крім того, відповідно до ч.ч.1,4 ст 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено судом, станом на 30.01.2014 року у [PERSON] утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 4492,52 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.01.2014 року складає 35 895 грн. 23 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1688,85 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1856,23 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 947,44 дол. США, що підтверджується наданим представником позивача на підтвердження своїх вимог відповідним розрахунком суми боргу (а.с. 4-5). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором, однак вимога була залишена без задоволення (а.с. 7). Також судом встановлено, що у зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.04.2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/М082764 від 24.07.2008 року звернуто стягнення на предмет застави, визначеної договором застави (а.с. 83-84). Разом з тим, доказів на підтвердження виконання вищевказаного рішення суду не надано й відповідно виконання даного рішення суду триває, що підтверджується копіями постанов державного виконавця ( а.с. 118-121). Так, відповідно до вимог чинного законодавства, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина першою статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до приписів статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Тобто, належне виконання зобов'язання є однією із підстав припинення зобов'язання, правоприпиняючим юридичним фактом. Крім того, згідно з роз'ясненнями, які викладені в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 Цивільного кодексу України. Таким чином, враховуючи наведені обставини та вимоги закону, суд вважає, що прийняття судом рішення від 23.04.2013 року, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № E/М082764 від 24.07.2008 року звернуто стягнення на предмет застави, визначеної договором застави (а.с. 83-84), не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору, та не тягне за собою припинення зобов'язань, з дня набрання чинності судовим рішенням. При цьому, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним виконано взяті на себе зобовязання за кредитним договором в повному обсязі та погашено існуючу заборгованість, а також не надано доказів виконання вищевказаного судового рішення та доказів фактичного погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави й відповідно припинення зобов'язань за кредитним договором. Крім того, припинення строку дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору й відповідно не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. До того ж, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своєчасного повернення кредиту та сплати процентів й відповідно належного виконання взятих на себе за договором кредиту зобов'язань. Крім того, за положеннями ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Стаття 259 ЦК України визначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Так, відповідно до укладеного між сторонами договору убачається, що сторони дійшли згоди про те, що строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки та штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (п. 6.7 договору). При цьому, відповідач [PERSON], підписуючи кредитний договір, засвідчив, що ознайомився та погодився з усіма умовами надання кредиту фізичним особам, що свідчить про те, що відповідач з умовами кредитування був ознайомлений. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved