Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 04 вересня 2009 р. зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з чи з грудня 2016 року сторони спільно не проживать. Позивач посилається на те, що в серпні 2017 р. вона зверталась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу і сторонам надавався строк на примирення, однак будь-яких результатів такі спроби не дали. Сім`я існує формально, подальше її збереження позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей, вважає, що примирення є неможливим. Позивач в ході судового розгляду підтримала позовні вимог, просила їх задовольнити, посилаючись на неможливість відновлення шлюбних стосунків, оскільки фактично відповідач мешкає з іншою жінкою і основною причиною припинення шлюбних відносин є застосування фізичного насильства з боку відповідача, про що були відповідні звернення. Позивач категорично заперечувала можливість примирення. Представник відповідача проти викладених позивачем обставин та розірвання шлюбу заперечувала, посилаючись на наявність почуттів до позивача та можливість зберегти сім`ю. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис № 957. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що з березня 2017 року сторони не підтримують шлюбних стосунків, окремо проживають та не ведуть спільне господарство, не пов`язані спільним побутом. Зазначені обставини були встановлені при розгляді справи в судовому засіданні. Крім того, судом встановлено, що 02.08.2017 р. [PERSON] зверталась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про розірвання шлюбу, який був залишений без розгляду. Основною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, спільного бачення щодо прав і обов`язків подружжя. Суд не може прийняти до уваги посилання позивача щодо застосування сімейного насильства з боку відповідача, оскільки належних доказів на підтвердження зазначених обставин суду на час розгляду справи не надано. Позивач категорично заперечувала щодо можливого врегулювання спору та призначення строку для примирення, вважаючи, що сім`ю зберегти не можливо, її не існує протягом тривалого часу, а такі заяви відповідача є лише спропою затягнути вирішення спору, оскільки будь-яких спроб щодо примирення ним не вчинялось. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім`я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний, оскільки його існування порушує права позивача. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до квитанції до прибуткового касового ордеру від 18.11.2019 року [PERSON] сплатила на користь адвоката Мазуренка С.С. 5352 гривень за надані їй адвокатські послуги (а.с.53) та підтверджено Актом прийому -передачі виконаних робіт від 18.11.2019 року.. (а.с. 52). Таким чином, враховуючи, що позивачем надані докази фактично понесених нею судових витрат та задоволення позовних вимог на користь позивача, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Також, на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені при зверненні до суду по сплаті судового збору.

Outcome: approved