Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2014 р. між сторонами було укладено договір позики, який посвідчено нотаріально. За умовами п.1.1 Договору відповідач отримала в позику грошові кошти в розмірі, встановленому в п.2.1 Договору, що становила 135000 гривень, які зобов»язалась повернути не пізніше 01.05.2015 р. 07.05.2015 р. позивач отримала від відповідача грошові кошти в сумі 4500 гривень, а тому залишок боргу, який не повернутий позивачу становить 130500 гривень. В зв»язку з порушенням відповідачем умов Договору позики, позивач просить стягнути з [PERSON] залишок неповернутої суми боргу, яка становить 130500 гривень, а також відповідно до п.4.7 Договору неустойку в розмірі 0,2% від суми боргу, що за період з 08.09.2015 р. по 10.08.2017 р. становить 183483 гривні. Крім того, позивач просить застосувати положення ст. 625 ЦК України і стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 7540 гривень та інфляційні втрати в розмірі 33277,50 гривень за неналежне виконання грошових зобов»язань. В ході підготовчого провадження представником позивача подана заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з [PERSON], суму боргу в розмірі 130500 гривень, неустойку відповідно до умов договору за період 07.09.2015 р. по 28.03.2018 р. в сумі 243513 гривень, 3% річних в розмірі 10007,36 гривень, та суму інфляційних втрат в розмірі 43326 гривень. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову, просив його задовольнити, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов»язань за Договором позики. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на удаваність укладеного між сторонами правочину, який фактично є договором найму житлового приміщення за адресою:[ADDRESS], і кошти, які відповідач повинна була сплатити, є платою за оренду житла. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 30.08.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Строгою М.Д., та зареєстрований в реєстрі за № 982. Відповідно до умов Договору позики на момент підписання цього договору Позикодавець передав Позичальнику, якою є [PERSON], в позику грошові кошти в розмірі, встановленому п.2.1 даного Договору, а Позичальник прийняв грошові кошти та зобов»язався повернути їх на умовах, визначених договором. Згідно з п.2.1 Договору сума позики становить 1350000 гривень. Підписуючи цей Договір грошові кошти, що є предметом цього Договору, передані Позичальнику і його підписанням позичальник підтверджує факт отримання грошових коштів в сумі, вказаній в п.2.1 (п.2.2 Договору). Зазначені положення Договору спростовують посилання представника відповідача на удаваність укладеного між сторонами правочину та неотримання відповідачем будь-яких коштів. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кошті були передані відповідачу, що підтверджується безпосередньо умовами укладеного Договору, який сторони підписали. В силу положень п.3.1 Договору позичальник зобов»язалась повернути позику в строк не пізніше 01.05.2015 р. У разі прострочення виконання зобов»язань з повернення суми позики, та/або невиконання зобов»язань у повному обсязі, Позичальник зобов»язалась сплатити неустойку в розмірі 0,2% від суми боргу за кожний день прострочення платежу за цим Договором (п.4.7 Договору).. Згідно з ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов»язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (ст.610 ЦК України). Відповідно до положень ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з виданої [PERSON] розписки, вона отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 4500 гривень в рахунок боргу 135000 гривень 07.09.2015 р. З боку відповідача суду не надано доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов»язань щодо повернення суми боргу в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Сторони, укладаючи договір, погодили умови відповідальності Позичальника у разі неналежного виконання Договору, а саме сплату неустойки в розмірі 0,2% від суми боргу за кожний день прострочення платежу . Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобов»язань та інфляційних втрат. Розрахунок неустойки за невиконання договору, 3% річних від суми боргу за Договорами позики, та інфляційних втрат, проведений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги. З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, беручи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, розмір позовних вимог є доведеним, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підстав положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved