Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд надати їй дозвіл на виїзд її сина [PERSON] без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до Туреччини в період з 11 травня 2018 року по 17 травня 2018 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем мають сина [PERSON], 08 грудня 2010 року. 31 березня 2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Олександрійського міського суду Кіровоградської області. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні сина та його догляді не бере, розвитком дитини не цікавиться. Зв'язку з відповідачем вона не має, тому надати у встановленому законодавством порядку згоду на виїзд сина за кордон разом з матір'ю вона не може. У судове засідання позивачка не з'явилася попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи був належним чином повідомлений, з оголошенням про виклик до суду у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістка про час та місце розгляду справи та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не подав, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.» Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (на далі „Закон"), за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» (в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380), оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до „Конвенції про права дитини", прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до Свідоцтва народження серії [NUMBER] від 15 грудня 2010 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 775, у сторін по справі 08 грудня 2010 року народився син [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, позивачка 04.09.2015 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 8). Шлюб було розірвано 12.11.2016 року, про що стверджує Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] виданого [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у кіровоградській області (а.с. 14). Позивачка відповідно до Свідоцтва про зміну прізвища серії [NUMBER] виданого 08 вересня 2017 року Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у київській області, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 6). Згідно Довідки №950 від 01.03.2018 року виданої виконкомом Данилівської сільської ради, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], та з нею проживає її син [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідно до туристичної путівки ООО «Джоин АП!» позивачка разом з сином [PERSON] з 11.05.2018 року по 17.05.2018 року перебуватиме в Турецькій Республіці, Анталія (а.с. 10). Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон до Туреччини без згоди (дозволу) та супроводу батька.

Outcome: approved