Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, обґрунтувавши його тим, що 13.09.2013 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується розпискою, в якій зазначено, що [PERSON] взяла в борг у [PERSON] суму коштів в розмірі 2000 грн. Зазначив, що згідно розписки [PERSON] зобов'язалася повернути вказану суму внаслідок здійснення підприємницької діяльності. Вказав, що ним 13.03.2014 року було здійснено телефонний дзвінок до відповідача з вимогою повернення грошових коштів в розмірі 2000 грн., але до теперішнього часу [PERSON] зобов'язання не виконала. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 2000 грн.; суму процентів в розмірі 137, 95 грн.; суму витрат від інфляції в розмірі 176 грн. та 3 відсотки річних в сумі 11,10 грн., а також судові витрати по справі. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини викладені в позові, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 13 вересня 2013 року був укладений договір позики у вигляді написаної розписки, за якою [PERSON] взяла у [PERSON] у борг 2000 грн., під зобов'язання повернення коштів в строк до 13.03.2014 року (а.с. 11, 25). Виходячи з викладеного, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначене параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач повинна була повернути позику до 13.03.2014 року, проте до цього часу свого зобов»язання не виконала. Позивач звертався до відповідача з вимогою повернення боргу, але відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання і до теперішнього часу борг не повернула. Згідно з ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір являється обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі вищевикладеного, суд визнає обставини укладення між сторонами договору позики від 13.09.2013 року, отримання відповідачем коштів в сумі 2000 грн. та складання останньою на підтвердження цього розписки. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики в сумі 2000 грн., інфляційні втрати в розмірі 176 грн. та 3% річних в сумі 11,10 грн., а всього 2187 грн. 10 коп. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦПК України розміри і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хочаб однією із сторін. Матеріалами справи, її фактичними обставинами не підтверджено наявність здійснення відповідачем [PERSON] підприємницької діяльності, що виключає можливість висновку про стягнення з відповідача [PERSON] суми процентів в розмірі 137, 95 грн. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача процентів в сумі 137,95 грн. задоволенню не підлягають, так як в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження та відповідного обґрунтування. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв"язку з чим з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial