Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач - Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що наказом ректора Львівського державного університету внутрішніх справ від 06.08.2010 року №297 з 10 серпня 2010 року [PERSON] зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Львівського державного університету внутрішніх справ. 10.08.2010 року між Львівським ДУВС та відповідачем [PERSON] укладено договір про підготовку фахівця у Львівському державному університеті внутрішніх справ з терміном дії до 01 липня 2017 року, згідно з яким [PERSON] до лютого 2014 року навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Наказом ГУ МВСУ у Львівській області від 22.06.2015 року №443 о/с на підставі поданого [PERSON] рапорту, його звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання). У відповідності із затвердженим статутом, ЛДУВС є державним вищим навчальним закладом 4-го рівня акредитації. Основним завданням діяльності ЛДУВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України "Про вищу освіту". Відповідно п.2.1.3. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України №150 виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно до п.3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1., 4.2 зазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; перевезенням до місця, проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення. Таким чином [PERSON] навчався в ЛДУВС з серпня 2010 року по лютий 2014 року і витрати, пов'язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, становлять 18 401 грн. 63 коп. Із врахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Львівського державного університету внутрішніх справ вартість навчання у зазначеному розмірі та розмір сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомляв, подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим належним чином про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання повторно не з"явився, що суд вважає неявкою без поважних на те причин. Підстави для відкладення розгляду справи не встановлені. Відповідно до положень ст.ст.224-228 ЦПК України, за згодою представника позивача суд ухвалив можливим заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, без участі відповідача з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Оцінюючи надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до п.п. 6, 8, 14 "Порядку працевлаштування випускників навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. МВС України є засновником усіх вищих навчальних закладів системи МВС, і відповідно, головним розпорядником бюджетних коштів, тому вищі навчальні заклади, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, звертаються до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх навчання. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу Львівського державного університету внутрішніх справ від 06.08.2010 року № 297 був зарахований на навчання на 1 курс Львівського державного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство», з 10 серпня 2010 року (а.с.3). Також судом встановлено, що 10.08.2010 року між Львівським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у Львівському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 4-5). Відповідно до п.2.1.3 укладеного між сторонами договору Львівським державним університет внутрішніх справ зобов'язався забезпечити [PERSON] харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Згідно із п.2.3.5 укладеного між сторонами договору [PERSON] зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений в направленні на роботу, приступити до виконання своїх службових обов'язків за посадою, і відпрацювати не менше трьох років, а п 2.3.6 укладеного між сторонами договору визначено, що [PERSON] зобов'язався у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Наказом ГУМВС України у Львівській області від 22.06.2015 року № 433 о/с «По особовому складу» [PERSON] було звільнено з органів МВС України з 23 .06.2015 року (а.с. 6). Таким чином [PERSON] було порушено п. 2.3.5 укладеного між сторонами договору про підготовку фахівця у Львівському державному університеті внутрішніх справ. А тому настає відповідальність, передбачена п. 2.3.6 укладеного між сторонами договору про підготовку фахівця у Львівському державному університеті внутрішніх справ. Також судом встановлено, що розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у навчальному закладі становить 18 401,63 гривніь (а.с.7). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов'язання згідно умов договору про підготовку фахівця у Львівському державному університеті внутрішніх справ не виконано. Відтак відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість фактичних витрат за навчання. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

Outcome: approved