Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]» звернулося до Інгулецького районного суду міста кривого [PERSON] області з позовом до відповідачів про виселення, зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог ПАТ «Перший Український [PERSON]» зазначає, що 25 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №5426790, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на придбання нерухомості в сумі 16 000,00 дол. США. В звязку з невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено, стягнуто заборгованість за кредитним договором №5426790 від 25 травня 2007 року. В звязку з подальшим невиконанням [PERSON] зобовязань за кредитним договором, 25 квітня 2017 року позивач звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність предмету іпотеки, а саме трикімнатної квартири загальною площею 55,12 кв.м., житловою площею 40,98 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Реєстрація зазначених осіб перешкоджає позивачу у здійсненні права користування і розпорядження майном. Зазначає, що право користування спірною квартирою у відповідачів виникло після укладення договору іпотеки. Просить суд виселити відповідачів [PERSON], [PERSON] без надання іншого житлового приміщення, зобовязати Відділ реєстрації місця проживання громадян [PERSON] [PERSON] районної в місті ради зняти відповідачів з місця реєстрації. У відкрите судове засідання представник позивача не зявився, але до його початку надав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у відкрите судове засідання не зявилися з невідомої суду причини, хоча були належним чином повідомлені, що підтверджується поштовим повідомленням. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та свочасно. Враховуючи вищенаведене справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №5426790, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 16 000,00 дол. США зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом на придбання нерухомості, а саме трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-11). 25 травня 2007 року на забезпечення виконання умов кредитного договору №5426790 від 25 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого ЗАТ «Перший Український [PERSON]» прийнято від відповідача [PERSON] в іпотеку трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 17-25). Додатковою угодою №13726842 від 25 січня 2012 року до кредитного договору №5426790 від 25 травня 2007 року ПАТ Перший Український [PERSON] та [PERSON] прийшли до згоди про додаткове надання відповідно до умов кредитного договору позичальнику другого траншу (частини) кредиту в розмірі 108843,18 грн., що еквівалентно 13462,36 дол. США, для погашення частини заборгованості позичальника за раніше наданим першим траншем кредиту (а.с.12-16). Договором про внесення змін №13728182 від 25 січня 2012 року до договору іпотеки №5426915 від 25 травня 2007 року ПАТ «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] узгодили, що іпотекою за цим договором забезпечується виконання всіх зобовязань [PERSON] перед іпотекодержателем, що випливають з укладеного між ними кредитного договору №5426790 від 25 травня 2007 року з усіма змінами та доповненнями до нього, з урахуванням змін, передбачених додатковою угодою №13726842 від 25 січня 2012 року (а.с.25-29). Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 вересня 2017 року квартира [ADDRESS] належить ПАТ «Перший Український [PERSON]» (а.с. 30-31). Станом на 23 травня 2017 року за адресою: [ADDRESS], мають реєстрацію місця проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.32). Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1\~ст. 40 Закону України «Про іпотеку»\~звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1, 3\~ст. 109 ЖК Української РСР\~\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою житла. Постанова Верховного суду України від 03 лютого 2016 року цивільній справі 6-2947цс15 містить правовий висновок, відповідно до якого вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку». Згідно зі\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положеннями ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 383 ЦК України\~передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно\~ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про виселення. Зважаючи на викладене, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана відповідачем [PERSON] за рахунок отриманого від позивача кредиту, будь-яких договірних відносин між сторонами, які були б підставою для обмеження прав позивача як власника житлового приміщення немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 1 600,00 гривень судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved