Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неї - [PERSON] , [INFO] , мотивуючи тим, що вона народилася [INFO] в м. Овручі Житомирської області. ЇЇ батьками є: батько - [PERSON] - відповідач по справі, мати - [PERSON] . 07.07.2006 її батьки розірвали шлюб та стали проживати окремо. Вона була залишена на проживання з матір`ю - [PERSON] та по даний час проживає з нею. Мати і займається її вихованням та утриманням. Відповідач [PERSON] , крім аліментів, які були стягнуті з нього на її утримання рішенням Овруцького районного суду від 26.03.2006 в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше визначеного законодавством розміру, сума яких в останній місяць становить 1160 гривень, з моменту припинення з матір`ю шлюбних стосунків, а саме з 2005 року, абсолютно не проявляє будь-якої батьківської турботи відносно її виховання, ухиляється від своїх батьківських обов`язків, які передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, ігнорує їх. Коли їй виповнилося шість років, вона стала цікавитися у мами про батька, і остання їй розповіла, що він живе в місті Овручі, працює приватним лікарем-стоматологом, а коли батько йшов їм на зустріч по вулиці, то мама показала його, але він, уникаючи зустрічі з ними, перейшов на іншу сторону вулиці, а в подальшому став не помічати її та уникав зустрічей. Досягнувши 13 років, а саме взимку 2017 року, вона вирішила познайомитися з батьком - відповідачем по справі. Прийшовши до нього на роботу в приватну стоматологічну клініку, яка знаходиться в [ADDRESS] , вона представилася його донькою та запропонувала познайомитися ближче та в подальшому спілкуватися, на що він погодився. Вони з ним пішли в кафе, де відповідач пригостив її кавою та шматком торту. В подальшому такі спілкування з батьком в кафе проходили на протязі року, приблизно 2-3 рази на місяць, про що вони домовлялися по телефону. Якось при спілкуванні в кафе, вона запросила відповідача на родинне свято, яке проводилося в школі, так як вона дуже хотіла, щоб батько був присутнім на ньому, та його побачили однокласники та вчителі. Однак, відповідач категорично відмовився прийти на свято, посилаючись на ту обставину, що не хоче засмучувати свою дружину. В літку 2019 року після знайомства з бабусею, матір`ю відповідача, [PERSON] , яка проживає в м. Полтава, та яка стала наговорювати їй погане про її маму та бабусю - [PERSON] , що її образило, вона повернулася додому в м. Овруч. Після повернення додому, її намагання поспілкуватися з батьком не дали результатів, так як він не брав слухавку. Через деякий час вона знову зателефонувала відповідачу, але він став вести з нею розмову в грубому тоні, лаяв та принижував її, говорив, що вона в подальшому не зможе нічого в житті досягти, а потім категорично заявив, що не бажає з нею в подальшому спілкуватися. Розмова по телефону з батьком її дуже вразила, розхвилювала, що негативно вплинуло на її стан та викликало депресію, яка була усугублена поведінкою відповідача, який при розмові з мамою по телефону заявив, що її епізодичне спілкування з ним, було викликано корисливим мотивом - матеріальним інтересом до нього в зв`язку з подальшим навчанням після закінчення школи в учбовому закладі. Відповідно до ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України вона має право та підстави звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та бажає цього, так як відповідач ухиляється від своїх обов`язків по її вихованню. Відзив на позов відповідачем не подавався. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, з наведених в ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на його безпідставність, та зазначивши при цьому, що відповідач бажає спілкування з позивачем, а вона не хоче. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Овруцької міської ради в судовому засіданні підтримала думку про доцільність задоволення позову, що є позицією органу опіки та піклування, яка висловлена і у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, показання свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та с 180 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її. Згідно із ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав закріплені в ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що передбачені ст.166 СК України. Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 753/2025/19 (постанова від 6 травня 2020 року). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , тобто позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.08.2004 (а.с.2). З копії рішення Овруцького районного суду від 07.07.2006 у справі №2-950/06 та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04.11.2006 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис 01.11.2006 за №183 (а.с.3-4). Суд відмічає, що вказаним рішенням суд вирішив дитину - [PERSON] , залишити на проживання з матір`ю - [PERSON] , однак, описова та мотивувальна частина рішення не містить посилань на наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини, залучення до справи органу опіки та піклування. Вказане свідчить, що за згодою та бажанням відповідача дитина залишилася проживати з матір`ю. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 28.03.2006 було стягнуто з [PERSON] , 1963 року народження, мешканця [ADDRESS] , працюючого приватним лікарем-стоматологом, на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше визначеного законодавством розміру, починаючи з 06.03.2006 року і до досягнення останньою повноліття (а.с.5). Згідно довідки центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області №5859 від 10.11.20200, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] , та сестрою - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Орган опіки та піклування Овруцької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №02-09/1734 від 01.06.2021, в якому зазначили, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Овруцької міської ради, яке відбулося 26.05.2021, розглядалося дане питання. На засідання офіційними листами було запрошено громадян: [PERSON] та [PERSON] . Однак, батько дитини не з`явився, жодних заяв та повідомлень з приводу розгляду питання доцільності позбавлення його батьківських прав до комісії не надав. На засідання комісії з`явилася тільки [PERSON] та [PERSON] . Стосовно батька [PERSON] зауважила, що [PERSON] взагалі не спілкується не бачиться, не піклується про її моральний та духовний розвиток. Натомість неповнолітня [PERSON] проживає разом з мамою, яка займається вихованням та утримує її, піклується про дитину, постійно відвідує класні батьківські збори. Жодних перешкод у побаченні з дитиною батьку ніхто не чинив і не чинить. Також, 25.05.2021 було проведено обстеження умов проживання [PERSON] .. Під час обстеження встановлено, що дитина має належні умови для проживання, виховання та розвитку. Дівчинка має місце для відпочинку, куточок для виконання домашніх завдань. Комісія 26.05.2021 прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , зважаючи на ухилення його від виконання своїх батьківських обов`язків, та відповідно про надання висновку (а.с.44-45). За положенням ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Оцінюючи обставини справи та досліджені докази у справі, суд, надаючи правову оцінку висновку органу опіки та піклування вважає, що цей висновок є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. При цьому, суд відмічає, що відповідач особисто в жодне судове засідання не з`явився та не намагався налагодити відносини з донькою. Як пояснила в судовому засіданні представник органу опіки та піклування він не з`явився і на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Овруцької міської ради, яке відбулося 26.05.2021, та на якому розглядалося питання позбавлення його батьківських прав. Йому телефонували двічі і особисто їй відповідач сказав, що він не прийде і щоб розбиралися самі. Цілком можливо, що відповідач, який взагалі самоусунувся від виховання доньки, в майбутньому може пред"являти до неї майнові претензії. Пояснення позивача в частині того, що саме вона, дитина, виявила бажання і намагалася налагодити контакт з батьком, однак, після поїздки до його батьків, теж за її ініціативою, щоб познайомитися з дідусем та бабусею по лінії батька, які перед нею, дитиною 14 - 15 років, намагалися очорнити її матір та бабу (по лінії матері), що потягло конфлікт, він (батько) перестав з нею спілкуватися; і коли вона все таки вийшла з ним на зв`язок повідомив, що він не бажає з нею спілкуватися, вона нічого не досягне в житті і що йому не потрібна така дочка, підтвердила в судовому засіданні свідок - мати позивача. Крім того, свідок підтвердила, що дійсно після розірвання шлюбу відповідач жодним чином не намагався приймати участь у вихованні дитини. Вони дійсно не спілкувалися між собою, але якби він виявив бажання бачитися, виховувати доньку, вона б не перешкоджала. Напроти він завжди уникав зустрічей, поки [PERSON] сама не пішла до нього. Після конфлікту з батьками він говорив про її корисливий інтерес. Вся та ситуація негативно вплинула на дитину. На пропозицію під час судового засідання примиритися з батьком дитина повідомила, що вона не бажає, так як боїться, що батько знову буде її принижувати, говорити, щось негативне, і пригадуючи свій депресивний стан, плач, вона не бажає повторення. Суд відмічає, що [PERSON] з болем розповідала про ситуацію зі шкільним святом, коли батько відмовився прийти, посилаючись на дружину, хоча як відмітила дівчинка, вона б не проти була, щоб він прийшов і з нею. Він не поцікавився, не прийшов і на випускний вечір в школі. Крім того, суд звертає увагу на неприпустимість розмов з дитиною в ракурсі приниження, не потрібності в будь-якому разі, а особливо в підлітковому віці, та зважаючи на характеристику позивача, яка свідчить, що дитина тиха, емоційно реагує на життєві явища, хоча інколи може бути пригніченою (а.с. 7). Вказану обставину відмітила і представник органу опіки та піклування. Всі вищевказані обставини, встановлені судом, свідчать про винну поведінку відповідача щодо доньки, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Будь-яких доказів представником відповідача на підтвердження своїх заперечень, щодо встановлених обставин, надано не було. Пропозиція особистої явки в суд - відхилена. Таким чином, за встановлених обставин, оцінюючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що [PERSON] самоухилився від виховання своєї дитини, її утримання, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, його поведінка в спілкуванні з дитиною свідчить про негативний вплив на неї, тому розрив з ним сімейних відносин відповідає інтересам дитини з врахуванням її віку, та враховуючи, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, які доводять факт ухилення останнього від своїх обов`язків щодо виховання дочки та її утримання, відповідно до ст. 164 СК України його слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. в дохід держави.

Outcome: approved