Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що є власником ѕ часток житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , а власником 1/4 є її донька [PERSON] . Вказане підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав. У вказаному будинку зареєстрований, але не проживає її син- [PERSON] , 1968 року народження. Позивачка посилається на те, що вона, як власник частини будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов, обгрунтувала його вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди позивачки розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить 3\\4 часток житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] . 1/4 частка вказаного житлового будинку належить [PERSON] , що підтверджується копією Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 4, 5), У вказаному будинку зареєстрований, але не проживає [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією із будинкової книг та актом обстеження матеріально-побутових умов проживаня від 14.06.2021(а.с. 6-8). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що була знайома із сестрою відповідача. Починаючи із 2013 по літо 2021 року разом із своєю сім`єю проживала в будинку , що по [ADDRESS] на квартирі. За увесь час її проживання у вказаному будинку ніх то із сторін по справі в ньому не проживав , в тому числі і [PERSON] . Будь-яких речей останнього , в будинку не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що проживає по сусідству в будинку [ADDRESS] . Тривалий час в будинку ніхто не проживав, а протягом деякого часу проживала [PERSON] разом із своєю сім`єю на квартирі. [PERSON] у вказаному будинку не проживав і не проживає на сьогоднішній день. Свідок [PERSON] вказала суду, що являється знайомою позивачки. До 1996 року проживала в будинку [ADDRESS] і знаходиться по сусідству із будинком [ADDRESS] . Відповідача по справі [PERSON] вона не знає, його в будинку позивачки протягом тривалого часу не бачила. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд, не може відчужити вказаний будинок через реєстрацію відповідача [PERSON] у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивачки визнання відповідача, як члена сім"ї власника таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved