Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить стягнути на свою користь з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання заяви та зобов`язати відповідача сплачувати кошти у розмірі 6157,64 грн. щомісячно протягом шести місяців на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 26.02.1977 зареєстрував шлюб з [PERSON] від якого мають доньку [PERSON] . Зазначив, що з 1983 року по 1987 рік позивач не проживав однією сім`єю з матір`ю відповідача, однак продовжував піклуватися про дитину. Вказує, що з 1987 року знову почав жити однією сім`єю з матір`ю відповідача, яка не працювала, а потім тяжко захворіла та [INFO] померла. Зазначає, що на протязі всього свого життя піклувався про доньку та сумлінно виконував свій батьківський обов`язок: утримував сім`ю, займався вихованням доньки, піклувався про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вказує, що у 2014 році захворів та почав лікування з приводу злоякісного захворювання гортані та звернувся до Інноваційної онкологічної клініки. Крім того, 11.03.2015 29.07.2015, 11.12.2015 позивач звертався до медичного центру «Євролаб». 15.12.2015 був зроблений консультативний висновок онколога у медичній клініці «Інновація». Позивач зазначає, що через свій хворобливий стан він був змушений звертатися до лікаря гастроентеролога медичного центру ТОВ «Хелсі Енд Хепі», лікаря невролога [PERSON] та лікаря психіатра медичного центру ТОВ Євролаб» [PERSON] . Вказує, що на теперішній час, стан здоров`я потребує постійного огляду, оскільки останній знаходиться на постійному обліку у лікаря-онколога, гастроентеролога, невролога, психіатра та вимушений регулярно проходити обстеження, лікування, які призначаються лікарями. Зазначає, що є непрацездатним, інвалідом другої групи з 20.05.2015 та отримує пенсію по інвалідності внаслідок захворювання інвалідам II групи в розмірі 1452,00 грн. У зв`язку зі своєю хворобою та систематичним лікуванням, позивач вимушений купувати дорогі ліки, що призводить до грошових витрат, які ставлять його в тяжке матеріальне становище в якому йому допомагає його рідна сестра. Зазначає, що відповідач не допомагає з лікуванням, не дбає про нього та не цікавиться станом його здоров`я, однак є єдиною дитиною, своїх дітей не має, інших непрацездатних осіб на утриманні не має також, а тому має можливість сплачувати аліменти на нести додаткові витрати на утримання позивача. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 23.03.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 23.03.2018 судом зроблено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про реєстрацію відповідача. Ухвалою суду від 24.04.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження. 16.07.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування вказує, що її батько не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір його пенсії перевищує розмір прожиткового мінімуму встановлений для осіб, які втратили працездатність за 2018. Крім того, зазначає, що утриманням позивача займається його рідна сестра, оскільки у 2006 позивач подарував останній квартиру [ADDRESS] , яка була успадкована її матір`ю після смерті бабусі, при цьому відповідач власного житла не має. З огляду на те, що відповідачем було подано позов до суду щодо визнання недійсним даного правочину, на думку відповідача, саме з ініціативи рідної сестри позивача подано до суду даний позов про стягнення адіментів. Разом з цим, відповідач вважає, що її має бути звільнено від обов`язку утримувати батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах на його утримання, оскільки він ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а його інвалідність та незадовільний стан здоров`я є наслідком недбалого способу життя, оскільки останній зловживав спиртними напоями та вживав наркотичні засоби. З урахуванням наведеного, просить відмовити у задоволенні позову. 31.07.2018 до суду надійшла відповідь на відзив. В своїй відповіді представник позивача заперечує проти обставин викладених у відзиві та просить задовольнити позовні вимоги. 01.10.2018 до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 02.10.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28.02.2019 за клопотанням представника відповідача судом витребувано документи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позову. Суд, заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З даної норми закону випливає, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. За змістом ч. 1 ст. 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Таким чином, законодавець визначив, що право на утримання від повнолітніх дітей батьки мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з вимогами ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (Т.1 а.с.15). З наданої довідки МСЕК № 0426617 від 25.05.2015 вбачається, що позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання безстроково (Т.1 а.с. 46-47). З довідки Правобережного об`єднаного УПФУ в м. Києві №3613 від 23.02.2018 вбачається, що позивач отримує пенсію по інвалідності загального захворювання та відповідно станом на грудень 2017 отримує пенсію у розмірі 1452,00 грн.( Т. 1 а.с. 49). Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 СК /, не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Так, позивач є інвалідом 2 групи, непрацездатний, основним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, тобто він має право на утримання від відповідача, як доньки. В обгрунтування поданого позову позивач посилався на необхідність отримання ним матеріальної допомоги від доньки протягом 6-ти місяців на лікування, яке йому призначено лікарем-психіатром ТОВ " Євролаб" та лікарем медичного центру ТОВ "Хелсі енд", а також необхідності постійного придбання ліків та стороннього догляду внаслідок ряду захворювання. Відповідно до ч.ч. 1, 2,3,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Основні положення про докази визначено § 1 Глави 5 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.ч.1,2 ст.77, ст.80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. При цьому суд враховує, що держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. За ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб. Як вбачається з довідки Правобережного об`єднаного УПФУ в м. Києві №3613 від 23.02.2018 , позивач отримує пенсію по інвалідності та станом на лютий 2018 її розмір становить 1452,00 грн. В той же час, будь-яких доказів розміру пенсії станом на сьогоднішній день, позивач та його представник суду не надали. Суд при цьому враховує, що розмір пенсії, яку отримував позивач у 2017-2018 рр., перевищував розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого державою станом на 01 грудня 2017 року, для категорії осіб, до яких відноситься позивач, який становив 1 373, 00 грн. Разом з тим, позивачем не надав доказів, які виправдовують потребу у коштовному лікуванні, обстеженні та консультаціях позивача саме у приватних медичних установах. Будучи забезпеченим правовою допомогою, ні в позові, ні в подальшому його представник не повідомив суду, чи має позивач право на пільги у лікуванні і чи користується позивач будь-якими пільгами при придбанні коштовних ліків, чим обумовлено його лікування у приватних медичних установах та чим такі звернення виправдані, з точки зору також тієї обставини, що останній зареєстрований в м.Києві, а тому має право на медичне обслуговування в держаних медичних установах. В той же час, позивачем не надано доказів необхідності та понесення витрат, пов"язаних з його постійним доглядом та які їх виправдовують. Разом з цим, як встановлено в ході розгляду справи та не заперечувалося представником позивача в суді утриманням та доглядом позивача займається його сестра- [PERSON] . При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає та є зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , яка належала останньому та яку у 2006 році позивач подарував своїй сестрі - [PERSON] . За таких обставин та враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Як вбачається з довідки Міського лікувально - консультативного центру від 08.04.2019, [PERSON] проходив медикаментозне лікування з 23.03.2011 по 11.04.2018 з діагнозом - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності (Т.1 а.с.53). У своїх заперечень проти позову відповідач посилалася також на те, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків, зловживав алкогольними та наркотичними засобами, а тому остання має бути звільнена від обов`язку утримувати батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах на його утримання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що була дружиною рідного брата матері відповідачки. Пояснила, що позивач не піклувався про свою доньку [PERSON] та не приймав участі у її вихованні, оскільки вживав алкогольні напої, ніде не працював. Між сторонами були погані стосунки та будучи неповнолітньою [PERSON] зверталася за допомогою до свого дядька. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] перша дружина рідного дядька відповіда суду пояснила, що перебувала у шлюбі з рідним дядьком відповідача та знає [PERSON] з дитинства. Пояснила, що забезпеченням [PERSON] займалася її бабця по маминій лінії та чоловік [PERSON] , тобто рідний дядько відповідача, оскільки позивач ніде не працював, вживав алкогольні напої та наркотичні засоби. За час проживання родини у квартирі по [ADDRESS] та за період не проживання батьків [PERSON] разом, позивач не приймав участі у її вихованні та утриманні. Оцінюючи покази допитаних в судовому засіданні свідків, суд приймає їх свідчення до уваги та вважає доведеним, що позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої доньки. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Основні положення про докази визначено § 1 Глави 5 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Виходячи з викладених вище обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed