Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У вересні 2016 року керівник Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області звернувся з позовною заявою в інтересах Бахмацької міської ради Чернігівської області до [PERSON], в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Бахмацької міської ради Чернігівської області 6625,77 грн збитків за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] використовує земельну ділянку за адресою: м.Бахмач Чернігівської області, вул.Шевченка, б.20-б, для розміщення нежитлових будівель без укладення договору оренди зазначеної земельної ділянки. Неотримання плати за користування землею у вигляді орендної плати завдає істотної шкоди економічним інтересам держави, унеможливлюючи надходження коштів у визначеному законом розмірі до бюджету. В грудні 2016 року [PERSON] звернулась із зустрічною позовною заявою до Бахмацької міської ради Чернігівської області, в якій просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 216,2 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Бахмач, вул.Шевченка, 20-б. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки [PERSON] придбала обєкт нерухомості у ТВП «ЗАТ КАШТАН», яке в свою чергу отримало акт на право постійного користування земельною ділянкою, то за [PERSON] зберігається право постійного користування земельною ділянкою на тих самих умовах як і у попереднього власника обєкта нерухомості. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2016 року в задоволенні первісного позову керівника Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах Бахмацької міської ради Чернігівської області відмовлено повністю. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 216, 2 м. кв. розташованою під належним [PERSON] на праві власності обєктом нерухомості нежитловим приміщенням, що знаходиться за адресою м. Бахмач Чернігівської області, вулиця Шевченка, 20-б з 18 жовтня 2010 року. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Бахмацької міської ради Чернігівської області на користь [PERSON] 551 грн 20 коп. (в повернення судового збору). В апеляційній скарзі Прокуратура Чернігівської області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги керівника Бахмацької місцевої прокуратури Чернігівської області в інтересах Бахмацької міської ради Чернігівської області та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції прийнято всупереч вимогам статей 57-60, 64, 179, 212-214 ЦПК України та нормам матеріального права. Так, апелянт звертає увагу суду на те, що будь-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку під обєктом нерухомого майна відповідачем не надано. Судом не враховано вимоги чинного законодавства, які діяли станом на час укладення договору купівлі-продажу, не надано правової оцінки відомостям, які містяться у державному акті на право постійного користування серії ЧН БЧ 0085, виданого Бахмацькому орендному підприємству громадського харчування, інформації відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі, до якого будь-які зміни щодо користувача земельною ділянкою не вносилися, та не враховано положення ст.ст. 92, 124-126 ЗК України, ст.28 Закону України «Про приватизацію державного майна». Окрім цього, на думку апелянта, суд при прийнятті рішення невірно тлумачить норми чинного законодавства щодо переходу права власності на земельну ділянку у випадку зміни власника обєкту нерухомого майна, що на ній знаходиться. Також не відповідають обставинам справи висновки суду про відсутність у бездіяльності [PERSON] вини, що виключає можливість притягнення останньої до цивільної відповідальності. Апелянт вказує, що суд при прийнятті рішення про часткове задоволенні прозову [PERSON] про визнання за нею з 18.10.2010 право постійного користування на земельну ділянку площею 216,2 кв.м., прямо порушив вимоги чинного законодавства, зокрема ст.92 ЗК України, оскільки зазначеною статтею визначено виключний перелік субєктів, які мають право на набуття земельної ділянки у постійне користування. В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити. Відповідач-позивач та її представник послалися на безпідставність апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити, надавши усні та письмові заперечення. Бахмацька міська рада була належним чином повідомлена про час розгляду справи, про що свідчить повідомлення на а.с.162. Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Колегія суддів вважає, що рішення суду даним вимогам не відповідає. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 01.09.2000 (а.с.62-63) ТВП «ЗАТ КАШТАН» продало [PERSON], [PERSON] та [PERSON] нежитлову будівлю кафе «Каштан», площею 698,8 кв. м., яка знаходиться за адресою: м.Бахмач, вул.Шевченка, 20. Питання про умови користування земельною ділянкою за вказаною адресою, яка обслуговує обєкт нерухомості сторони в договорі купівлі-продажу не обумовлювали. Вказаний обєкт нерухомості 30.06.2010 було поділено на три частини між співвласниками і на кожну частину було оформлено право власності з присвоєнням окремої адреси, зокрема, за [PERSON] було оформлено право власності на частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м.Бахмач Чернігівської області, вул.Шевченка, 20-б, загальною площею 216,2 кв.м. (а.с.95). 18 жовтня 2010 року за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії САС № 368479 від 13 вересня 2010 року зареєстровано право власності на нежитлове приміщення загальною площею 216, 20 кв. м. за адресою м. Бахмач Чернігівської області, вулиця Шевченка, 20-б, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 64382386 (а.с.6). Відповідно до довідки Бахмацької міської ради Чернігівської області від 28 грудня 2016 року № 03-08/2592 (а.с.110), земельна ділянка під нежитловим приміщенням за адресою м.Бахмач Чернігівської області, вул.Шевченка, 20-б є комунальною власністю територіальної громади м.Бахмач. В Державному реєстрі земель на території Бахмацького району Чернігівської області інформація щодо реєстрації права оренди чи права постійного користування [PERSON] на земельну ділянку за адресою м.Бахмач Чернігівської області, вул. Шевченка, 20-б відсутня, що підтверджується довідкою Відділу держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області від 01 грудня 2016 року № 10-28-99.3-3510/2-16 (а.с.78). Також з матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2014 року Бахмацькою міською радою Чернігівської області [PERSON] було направлено лист про порядок отримання земельної ділянки під вказаним обєктом нерухомості в оренду та про необхідність звернення до міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки (а.с.7), який відповідач отримала особисто 08 листопада 2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.8). Відповідно до Акту про визначення розміру збитків за користування земельною ділянкою від 06 травня 2015 року (а.с.10), сума збитків нанесених Бахмацькій міській раді Чернігівської області за час фактичного користування земельною ділянкою по вул.Шевченка, 20-б м.Бахмач Чернігівської області площею 216,20 кв. м. без належних правовстановлюючих документів становить 6625 грн 77 коп. Дана сума підтверджена відповідним розрахунком на а.с.209. 16.06.2015 [PERSON] була надіслана вимога № 03-20/941 (а.с.11) із пропозицією перерахувати заборгованість та подати заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідач жодних дій спрямованих на сплату коштів за користування земельною ділянкою та розроблення проекту землеустрою не вчинила. Відмовляючи в задоволенні первісного позову керівника Бахмацької місцевої прокуратури, суд першої інстанції виходив з положень ст.120 у поєднанні з ст.125 ЗК України, а також з того, що в даному випаду застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків може бути застосовано при наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка відповідача, самих збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою порушника та збитками, а також за наявності вини. Проте поведінка позивача (відповідача) не може свідчити про наявність вини в діях [PERSON] Таким чином, наведене в своїй сукупності свідчить про недотримання в цій справі «справедливого балансу» між загальними інтересами суспільства та правом [PERSON], оскільки використовувані засоби не відповідають досягнутим цілями, що підтверджує наявність необґрунтованого втручання у її право гарантоване статтею 1 Першого протоколу, у звязку із чим в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Частково задовольняючи зустрічний позов [PERSON], суд зазначив, що невизначеність відносин щодо спірної земельної ділянки потребує врегулювання, а беручи до уваги те, що на ній знаходиться обєкт нерухомості, який належить [PERSON], закріплення земельної ділянки за останньою буде відповідати принципу розумності (стаття 3 ЦК) і сприяти визначеності правовідносин між сторонами. Даний висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону і з ним не може погодитися колегія суддів, враховуючи наступні обставини. Відповідно до частин 1,2,4 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Приписами статті 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналізуючи дані норми Закону, слід зазначити, що для вирішення спору суду першої інстанції необхідно було встановити чи належала спірна земельна ділянка попередньому власнику нежитлового приміщення №20 по вул. Шевченка в м. Бахмач і, якщо належала, то на яких умовах. В матеріалах справи міститься лише один правовстановлюючий документ на земельну ділянку за адресою вул. Шевченка,20 в м. Бахмач, площею 0,4 га, а саме Державний акт на право постійного користування землею серії ЧН 640085, що виданий Бахмацькому орендному підприємству громадського харчування відповідно до рішення Бахмацької міської ради народних депутатів від 28.07.1993 року №187 (а.с.79-81). Інформація про припинення цієї юридичної особи в матеріалах справи відсутня. Розпорядженням представника Президента України від 10.02.1993 №26 зареєстровано підприємство орендарів громадського харчування «Каштан» (а.с.211). Аналізуючи дане розпорядження, слід зазначити, що вказане підприємство зареєстроване як новостворене. Розпорядження не містить інформації, що підприємство орендарів громадського харчування «Каштан» є правонаступником Бахмацького орендного підприємства громадського харчування. Про це свідчить і акт від 01.03.1996 (а.с.191), з якого вбачається, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області (Продавець) відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.1995 передало згідно з інвентаризаційними описами майна Бахмацького орендного підприємства громадського харчування «Каштан» (а.с.185-189) Організації орендарів орендного підприємства громадського харчування «Каштан» (Покупець) продане шляхом викупу майно цілісного майнового комплексу. Розпорядженням Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області від 11.10.1996 №375 підприємство орендарів громадського харчування «Каштан» перереєстровано в Торгово-виробниче підприємство «Каштан» (акціонерне товариство закритого типу) (а.с.202). Розпорядженням Бахмацької районної державної адміністрації Чернігівської області від 28.12.2002 №541 скасовано державну реєстрацію Торгово-виробниче підприємство «Каштан» (акціонерне товариство закритого типу) на підставі ухвали Господарського суду Чернігівської області від 27.03.2001 про визнання підприємства банкрутом (а.с.201). На час укладення договору купівлі-продажу Організації орендарів орендного підприємства громадського харчування «Каштан» цілісного майнового комплексу, в тому числі нежитлового приміщення по вул. Шевченка,20 в м.Бахмач від 29.12.1995, що належав Бахмацькому орендному підприємству громадського харчування «Каштан» (а.с.185), діяли норми Земельного кодексу України, що був прийнятий 18.12.1990. Відповідно до ч.1,4 ст. 30 ЗК України (1990), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Статтею 23 ЗК України (1990) ( з врахуванням Декрету КМУ N 15-92 від 26.12.92 щодо власників земельних ділянок) , право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За змістом статті 22 ЗК України (1990), право власності на землю або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Дані про реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою та, відповідно, виникнення (після купівлі обєкту нерухомості по вул. Шевченка,20 в м. Бахмач) права постійного користування на спірну земельну ділянку у юридичної особи - Організації орендарів орендного підприємства громадського харчування «Каштан», яке в подальшому перереєстровано у Торгово-виробниче підприємство «Каштан» (акціонерне товариство закритого типу) в матеріалах справи відсутні. Натомість, згідно з довідкою Бахмацької міської ради від 28.02.2017 №03-08/447 рішення про надання ТВП ЗАТ «Каштан» в постійне користування земельної ділянки по вул. Шевченка, 20 в м.Бахмач, площею 0,4 га Бахмацькою міською радою та її виконавчим комітетом не приймалися (а.с.204). Таким чином, доводи позивача [PERSON] щодо набуття нею права користування земельною ділянкою по вул. Шевченка, 20 в м. Бахмач на тих же умовах, що були у землекористувача - Бахмацького орендного підприємства громадського харчування є безґрунтовними, оскільки останнє не мало ані права власності, ані права користування вказаною вище земельною ділянкою. Посилання [PERSON] та її представника на рішення виконавчого комітету Бахмацької міської ради від 15.05.1997 №104 є безпідставним, оскільки це рішення стосувалося земельної ділянки по вулиці Східній (а.с.214). Факт звернення 29.08.2008 [PERSON] разом з іншими співвласниками нежитлової будівлі по вул. Шевченка, 20 в м. Бахмач до Бахмацької міської ради з приводу переоформлення земельної ділянки у постійне користування (а.с.107) після реального розподілу в 2010 році вказаної будівлі між співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.95) та реєстрації права часткової власності правового значення не має. Після реального розподілу нежитлової будівлі [PERSON] до компетентних органів з метою узаконення користування земельною ділянкою не зверталася, на відміну від інших співвласників - [PERSON] та [PERSON] (а.с.207,208). Кадастровий номер земельній ділянці по вул. Шевченка, 20 б в м. Бахмач до цього часу не присвоєний. За змістом статті 3 ЦПК України, захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси. [PERSON] не довела, що Бахмацькою міською радою були порушені її законні права, свободи чи інтереси. З огляду на вищевикладене та на положення статті 92 ЗК України (2001 року) у суду першої інстанції не було підстав для задоволення зустрічних позовних вимог і вирішення питання, розгляд якого віднесений до компетенції органу місцевого самоврядування. Слід також зазначити, що частина 2 статті 92 ЗК України (2001 року) визначає виключний перелік субєктів які мають право отримати земельну ділянку у постійне безоплатне користування. Це підприємства, установи, організації державної та комунальної форм власності, громадські організації інвалідів тощо. Позивач-відповідач [PERSON], яка до 21.12.2016 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, до вказаного вище кола осіб не входить. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п. „д" ч. 1 ст. 156 ЗК України). За змістом статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадян та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадян та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється КМУ. Згідно з пунктами 1 та 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі Порядок), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Статтею 206 ЗК України та статтею 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Згідно з довідкою Прилуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 06 грудня 2016 року № 297/9/25-02-13-10 (а.с.77), [PERSON] на обліку як платник земельного податку та орендної плати за землю не знаходиться, за період 2013-2016 роки орендну плату та земельний податок не сплачувала. Статтею 287 частиною 1 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Системний аналіз зазначених вище норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку не укладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. На порушення вимог ст.125 ЗК України, [PERSON] не вирішила питання юридичного оформлення права на земельну ділянку на якій розташована її частка у обєкті нерухомості, на відміну від інших співвласників цього обєкту нерухомості, незважаючи на те, що відповідні повідомлення від органу місцевого самоврядування відповідач-позивач отримувала. Таким чином, встановлені обставини свідчать про бездіяльність відповідача-позивача [PERSON] у вчиненні передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташована її частина нежитлової будівлі, що належить їй на праві приватної власності. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За змістом статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Враховуючи викладене вище, висновок суду першої інстанції про відсутність у діях [PERSON] складу цивільного правопорушення є невірним, оскільки відповідач не зверталася після 2010 року до компетентного органу з питань узаконення земельної ділянки, не реагувала на повідомлення та користувалася земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що позбавило Бахмацьку міську раду права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який вона могла б отримувати, якби її право не було порушено. Сплата відповідачем під час перегляду справи в апеляційній інстанції земельного податку правового значення не має, оскільки ці дії вчинені після ухвалення рішення судом першої інстанції. Вказане лише підтверджує факт визнання відповідачем свого обов'язку сплачувати кошти за землю. Вказане вище не звільняє [PERSON] від обов'язку сплати збитків у вигляді недоотриманої орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, що належить територіальної громади м. Бахмач в особі Бахмацької міської ради за період з 06.05.2013 по 06.05.2015 в сумі 6625,77 грн. Дана сума визначена відповідним актом від 06.05.2015 (а.с.10), доведена до відома відповідача-позивача 16.06.2015 (а.с.11) та підтверджена детальним розрахунком на а.с.209. [PERSON] вказану вище суму не оспорювала. Вона не погоджувалася з самим фактом стягнення з неї збитків. Питання застосування строків позовної давності відповідачем-позивачем в суді першої інстанції не порушувалось. Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, з відповідача-позивача [PERSON] на користь Прокуратури Чернігівської області на підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3500,12 гривень (1378 +1515,8 +606,32 = 3500,12), що підтверджується оригіналами платіжних документі на а.с.13,149 та 150.

Outcome: approved