Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

У липні 2015 року позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до КП «Редакція газети «Вечірній Київ», з урахуванням змін та уточнень в останній редакції від 09.10.2015 р., про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 18.06.2015 р. по 13.08.2015 р. в сумі 4760 грн.. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що працювала у відповідача на посаді редактора відділу, з 17.06.2015 р. була звільнена за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. У порушення вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП відповідач не провів з нею розрахунок при звільненні з роботи на суму 8086 грн. 43 коп., затримав на 40 робочих днів, розрахувався 14.08.2015 р., тому на підставі ст. 117 КЗпП повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає суму 4760 грн.. Позивач просила позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, у задоволенні просять відмовити, пояснили, що 17.06.2015 р. 19 працівників, у тому числі й позивач, подали заяви про звільнення під кінець робочого дня, затримка розрахунку відбулася не з вини підприємства, викликана зміною керівництва, припиненням обслуговування зарплатних карток, призупиненням руху коштів по рахунку, необхідністю оформлення відповідних документів до банківської установи. Крім того, позивач, повідомлена листом від 16.07.2015 р. про можливість отримати розрахунок у касі підприємства з 22 по 24 липня п. р., за отриманням не з»явилась, грошові кошти були депоновані, а 13.08.2015 р. виплачені, тому визнають затримку з 29.07.2015 р. по день фактичного розрахунку. Суд, заслухавши представників відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ст.116 КЗпП). Суд установив, що позивач наказом т.в.о. головного редактора від 17.07.2015 р. №41-к звільнена з займаної посади редактора відділу за п. 1 ст. 36 КЗпП ( за угодою сторін). Незважаючи на те, що позивач була присутня на робочому місці в день звільнення, тобто, 17.06.2015 р., в порушення вимог ст.116 КЗпП, відповідач не провів виплату належної їй суми 4760 грн., не розрахувався з нею й наступного дня, після одержання 26.06.2015 р. вимоги (заяви) від 24.06.2015 р.. Доводи представників відповідача у частині відсутності вини підприємства в затримці розрахунку при звільненні позивача не бере суд до уваги, оскільки зміна керівництва, припинення обслуговування зарплатних карток працівників, зупинення руху коштів по банківському рахунку, відновлений 26.06.2015 р., тощо, та й взагалі, відсутність фінансових ресурсів не можуть бути підставами для звільнення роботодавця від відповідальності за порушення вимог трудового законодавства щодо виплати належних працівникові сум при звільненні. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 24.12.1999 р. N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» звернув увагу судів на те, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, суд керується ст.117 КЗпП та постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до повідомлення Міністерства праці та соціальної політики у квітні - травні 2015 р. (останні повні два місяці перед звільненням) кількість робочих днів складала: 21 та 18. Як убачається з довідки про заробітну плату від 16.07.2015 р. № 133/П, виданої відповідачем, заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням, за квітень - травень 2015 р., складала відповідно: 2320 грн. 50 коп. + 2320 грн. 50 коп. = 4641 грн.; середньоденна зарплата: 4641 грн. / 39 робочих днів (21 робочий день (квітень) + 18 робочих днів (травень) =119 грн.. Середній заробіток позивача за час затримка розрахунку при звільненні за період 18.06.2015 р. по 13.08.2015 р. обчислюється наступним чином: 119 грн. (середньоденна зарплата) х 40 робочих днів у періоді ( 8 робочих днів у червні + 23 робочих дні у липні + 9 робочих дні у серпні ) = 4760 грн.. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів. Трудове законодавство виходить з принципу презумпції невинуватості працівника, тобто не можна застосовувати до працівника негативних заходів без належних та допустимих на те доказів. З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача правомірні, доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 грн., визначеному на час звернення до суду. На підставі ст. ст. 47, 116, 117, 221, 232, 233 КЗпП України,

Outcome: approved