Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив та згідно уточнених позовних вимог (а.с. 31 - 33) просить визнати недійсним з моменту укладення договору договір купівлі-продажу автомобіля Пежо-Карсан, номерний знак [NUMBER], укладений 15 червня 2013 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON]; зобов"язати відповідача [PERSON] повернути власнику автомобіля [PERSON] автомобіль Пежо-Карсан, номерний знак [NUMBER]; стягнути з відповідача судові витрати по справі на користь позивача 450 грн за послуги юриста та 243, 60 грн судовий збір. В обґрунтування позову зазначає, що з [PERSON] не оформлював договір купівлі-продажу; вони оформили генеральну довіреність, згідно якої позивач отримав право розпорядження спірним авто. У червні 2013 року позивач вирішив продати автомобіль відповідачу у розстрочку. Однак нотаріально укладений між позивач та відповідачем договір посвідчений не був та не був направлений на настання реальних наслідків - передання відповідачем позивачу грошових коштів. Окрмі того, позивач [PERSON] уклав договір від свого імені, в той час як авто йому не належить, а є власністю [PERSON] Позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повномі обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обґрунтування, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено ст. 387 ЦК України. згідно копії довіреності від 14 листопада 2007 року, [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися (у тому числі продати за ціну та на умовах за його розсудом) належним їй автомобілем марк ПЕЖОJ9 КОРСАН, рік випуску 2002, шасі (кузов, рама) № NLN0P220122214317, реєстраційний номер [NUMBER], із правом керувати згаданим транспортним засобом (а.с. 8). Відповідно до копії договора купівлі-продажу автомобіля ПЕЖОJ9 КОРСАН, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого на [PERSON], даний договір було укладено між новосьоловим Д.Е. та [PERSON] щодо продажу майна у розстрочку; договір має просту письмову форму та не посвідчений нотаріально, право власності на авто не зареєстроване (а.с. 9) Згідно до вимог ст.. 387 ЦК України - власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності до ст. 400 ЦК України - недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Згідно до ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це також стосується вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Згідно вимог ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] на момент вчинення правочину не мав відповідного обсягу цивільної дієздатності, право власності щодо автомобіля належало іншій особі, що є безумовною підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, то і жодних правових підстав на підставі котрих [PERSON] може утримувати майно, що належить [PERSON] не встановлено. Таким чином, позов слід задовольнити в повному обсязі. Згідно положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243, 60 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 450 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved