Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, вимоги якої представник уточнив та підтримав у судовому засіданні, обґрунтовуючи тим, що надала відповідачці у позику грошові кошти: 06.06.2006 р. у сумі 2000,00 грн. та 850 доларів США; 17.08.2006 року у сумі 600,00 доларів США; 07.09.2006 року у сумі 3300,00 доларів США; 04.10.2006 року у сумі 15000,00 грн.; 22.02.2007 року у сумі 5000,00 грн.; 24.05.2007 року у сумі 600,00 доларів США та 500,00 грн.; 25.06.2007 року у сумі 2000,00 доларів США; 01.07.2007 року у сумі 1050,00 доларів США; 24.07.2007 року у сумі 1000,00 доларів США; 09.08.2007 року у сумі 2000,00 доларів США; 02.10.2007 року у сумі 8000,00 доларів США; 01.12.2007 року у сумі 2000,00 доларів США та 5000,00 доларів США; 31.10.2008 року у сумі 14000,00 грн.; у сумі 8000,00 доларів США. У наданих відповідачкою [PERSON] розписках від 06.06.2006 року та 07.09.2006 року зазначено строк повернення позики, який минув. В інших розписках строку повернення коштів не зазначено, тобто позика за цими розписками надавалася зі строком повернення «за вимогою». 07.08.2014 року позивачкою був направлений відповідачці за адресою її реєстрації рекомендований лист із вимогою від 07.08.2014 року про негайне повернення наданих у позику коштів. 07.08.2014 року направлений [PERSON] за адресою її реєстрації цінний лист із вимогою від 07.08.2014 року про негайне повернення наданих у позику. 07.11.2014 року позивачка направила відповідачці за адресою її реєстрації цінний лист з вимогою від 07.08.2014 року про негайне повернення наданих у позику коштів. 14.11.2014 року направлений відповідачці [PERSON] за місцем її роботи директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Даринка» (м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, б. 181, податковий номер 14008376), де вона є співзасновником товариства, цінний лист з вимогою від 07.08.2014 року про негайне повернення наданих у позику коштів. 02.12.2014 року був направлений відповідачці [PERSON] за адресою реєстрації її доньки [PERSON] цінний лист з вимогою від 07.08.2014 року про негайне повернення наданих у позику коштів. Також був направлений відповідачці [PERSON] за адресою реєстрації її сина [PERSON] цінний лист з вимогою від 07.08.2014 року про негайне повернення наданих у позику коштів. 02.12.2014 р. був направлений відповідачці [PERSON] за адресою фактичного проживання її доньки [PERSON] цінний лист з вимогою від 07.08.2014 року про негайне повернення наданих у позику коштів. Відповідачка [PERSON] ухиляється як від сплати боргу так і від участі у перемовинах з приводу його повернення, веде себе неадекватно в питаннях повернення існуючої заборгованості. До сьогодні [PERSON] не повернула взяті у позику грошові кошти, не виконує взяті на себе зобов'язання, що відповідно до вимог статті 610 Цивільного Кодексу України, є порушенням зобов'язання. І таке порушене право підлягає захисту судом. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки борг з позики у сумі 36500 грн. та у сумі 34400 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 25366,97 грн. та у сумі 20702,01 доларів США, та сплачений судовий збір у сумі 3654 грн. Так як відповідачка на виклики до суду не прибула, тому про час і день судового засідання [PERSON] сповіщена через органи масової інформації, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України - газету „Сумщина" та «Урядовий Кур'єр» і вважається такою, що належним чином повідомлена. Однак на судове засідання не прибула, тому суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність останньої, бо по справі зібрано достатньо доказів щодо прав та обов'язків сторін. Суд вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Встановлено, що 06 червня 2006 р. між сторонами укладено договір позики, шляхом передачі відповідачу грошових коштів у сумі 2000 грн. та 850 доларів США, та зобов'язавшись повернути позивачу суму до серпня 2006 р. Згідно квитанції № 464678/1 від 17.08.2006 р. [PERSON] шляхом переказу, перерахувала кошти у сумі 600 доларів США [PERSON] 07 вересня 2006 р. [PERSON] позичила [PERSON] кошти у сумі 3200 доларів США, з обов'язком повернути до кінця поточного року, а 04.10.2006 р. надано кошти у сумі 15 000 грн. Відповідно розписки, 22.02.2007 р. [PERSON] позичила кошти у позивачки, в сумі 5 000 грн. Розпискою від 24.05.2007 р. відповідачка позичила кошти у сумі 600 доларів США та 500 грн. 25.06.2007 р. позивачка позичила кошти відповідачці у сумі 2000 доларів США. 01.07.2007 р. між сторонами укладено договір позики, шляхом складення розписки на суму 1050 доларів США. 24.07.2007 р. [PERSON] позичила кошти у сумі 1 000 доларів США, відповідачці. 09.08.2007 р. позичено коштів у сумі 2 000 доларів США. 02.10.2007 р. сума позичених коштів становить 8 000 доларів США. 01.12.2007 р. відповідно розписці, [PERSON] позичила у позивачці кошти у сумі 8000 доларів США. 31.10.2008 р. між сторонами укладено розписку на суму 14 000 грн. Також [PERSON] позичила у позивачці суму коштів у сумі 8000 доларів США. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом було надано представником позивача підтвердження про існування між сторонами грошового зобов'язання та укладення договору позики, шляхом складення розписок, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи. Відповідно позовні вимоги представник позивача про стягнення загальної суми позики, є обґрунтованими. Загальна сума позики у національній грошовій одиниці становить 36500 грн., у іноземній валюті - 34400 доларів США. Відносно строку позовної давності, згідно ч. 1 ст. ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно наданих доказів представником позивача, [PERSON] з 07.08.2014 р. по 02.12.2014 р. неодноразово зверталася до відповідачки з письмовою вимогою повернути надані у позику грошову суму. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Надана представником позивача розрахунок процентів за користування позикою, обґрунтовує вимогу про їх стягнення. Відповідно суд вважає стягнути з відповідачки на користь позивачки проценти, у сумі 25366 грн. 97 коп. та 20702,01 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно суд вважає за необхідно заначити заборгованість відповідачки у доларах США відповідно до курсу національної валюти встановлений Національним Банком України на день винесення рішення. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складають зі сплати позивачем судового збору у розмірі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: approved