Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2019 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем в справі. Від спільного проживання в неї із відповідачем народився син [PERSON] [INFO] . Малолітній їх син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. З часу розірвання шлюбу вони разом із відповідачем спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин. Відповідач свого обов`язку приймати участь в утриманні дитини, передбаченого ст.180 СК України, не виконує, а вона не має змоги сама забезпечувати малолітню дитину. На даний час вона не працює, так як змушена вести догляд за малолітньою дитиною. На її прохання надавати їй допомогу відповідач не реагує. А тому, вона змушена звернутися до суду про визначення та примусове стягнення з відповідача необхідних коштів на утримання малолітнього сина. Просить позов задоволити. Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Від відповідача подано суду відзив на позовну заяву за вимогами якого останній позовні вимоги визнає частково, в розмірі 900 грн, які має реальну можливість та згідний сплачувати. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 14.07.2020 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що сторони в справі, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2019 року розірвано. Від спільного проживання в сторін в справі народився син [PERSON] [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 13 грудня 2019 року. Батьком дитини - [PERSON] [INFO] являється відповідач в цій справі [PERSON] . Як стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.02.2020 року (а.с.6) та довідки про склад сім`ї (а.с.7) Малорожинської сільської ради малолітній [PERSON] [INFO] знаходиться на утриманні матері, позивачки в справі [PERSON] . Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. А згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд враховує відомості викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, а саме, що [PERSON] не працює та не має стабільного заробітку в підтвердження чого до матеріалів справи долучено довідку Тюдівської сільської ради від 27.03.2020 року. А тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі заявленому позивачкою. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] в розмірі 1500грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 06.03.2020р., тобто з дня пред`явлення позивачкою позову. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved