Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагро» є власником ряду об`єктів нерухомого майна та земельної ділянки по [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 березня 2019 року № 160523201. Право власності на дані нежитлові будівлі (майновий комплекс бувшого пункту заготівлі зерна) виникло на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 1997 року, укладеного між TOB «Інтерагро» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області за результатами аукціону від 10 червня 1997 року. Відповідно до п.п. 1.1. зазначеного вище договору купівлі-продажу право власності на майно переходить до Покупця з моменту підписання акта прийому-передачі, а характеристика придбаних Товариством будівель наводиться в Довідці-характеристиці, яка видається бюро технічної інвентаризації і є додатком до даного договору. У даній Довідці-характеристиці, складеній начальником Ржищівського БТІ у день укладення договору купівлі продажу 13 червня 1997 року, були вказані всі будівлі цілісного майнового комплексу бувшого пункту заготівлі зерна, що перейшли у власність TOB «Інтерагро», окрім будівлі контори, що помилково не була внесеною вказаною вище посадовою особою. Той факт, що будівля контори входила до переліку об`єктів нерухомого майна, що належали пункту заготівлі зерна підтверджується рядом документів, а саме: відомістю передачі основних фондів по Ржищівському пункту орендного підприємства «Кагарлицький елеватор» №163/3/F 132400; актом передачі у власність Ржищівській міській раді народних депутатів Ржищівського хлібоприймального пункту орендного підприємства «Кагарлицький елеватор» № 163/3/F132400 від 20 вересня 1996 року; рішенням Ржищівської міської ради народних депутатів від 07 лютого 1997 року. Крім того, майновий комплекс колишнього пункту заготівлі зерна разом із спірною будівлею, що стоїть окремо від інших споруд, був розташований на земельній ділянці площею 3,1 га, що зазначено у п.п. 1.1. договору купівлі-продажу від 13 червня 1997 року. Але оскільки під час оформлення технічної документації по передачі в користування, а згодом у власність TOB «Інтерагро», земельної ділянки для обслуговування викуплених товариством об`єктів нерухомого майна будівля контори не увійшла, то площа переданої TOB «Інтерагро» земельної ділянки склала 2,00 га. На сьогоднішній день 58/100 часток будівлі контори бувшого пункту заготівлі зерна знаходиться у власності [PERSON] . Проте, оскільки дана частка будівлі її попереднім власником була набута правомірно у орендного підприємства «Кагарлицький елеватор» ще до проведення аукціону, а згодом відчужена відповідачеві, то TOB «Інтерагро» претендує лише на визнання за підприємством права власності на інші 42/100 часток цього об`єкта нерухомого майна. Спірна частина даної будівлі (домоволодіння) з 13 червня 1997 року перебуває на балансі TOB «Інтерагро» і підприємство відкрито і безперервно користується даною частиною будівлі вже понад 20 років, що підтверджується довідкою № 11 від 22 березня 2019 року. Частиною 1 ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права. Виходячи з наведеного, TOB «Інтерагро» вважає свої майнові права порушеними і вимушене звертатися до суду за їх захистом. Позивач просив суд визнати за TOB «Інтерагро» право власності на 42/100 часток домоволодіння загальною площею 146,9 кв.м, реєстраційний номер майна: 10785754, номер запису: 2905 в книзі: 12, що розташоване по [ADDRESS] . У судове засідання позивач та представник позивача Рябокляч К.О. не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримували у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час, день та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, заперечень проти позовних вимог не надіслала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява TOB «Інтерагро» підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу на аукціоні 10 червня 1997 року будівель бувшого пункту заготівлі зерна від 13 червня 1997 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та TOB «Інтерагро», останнє отримало у власність державне майно - будівлі пункту заготівлі зерна, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-19). Згідно копії акту № 7-МП-КВ прийому-передачі приватизованого майна будівель бувшого пункту заготівлі зерна від 16 червня 1997 року, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області передало TOB «Інтерагро» державне майно: основні засоби по ціні продажу на аукціоні, згідно з договором купівлі-продажу № 10-МП-КВ від 13 червня 1997 року (а.с. 20). Згідно копії свідоцтва про власність від 18 серпня 1997 року, реєстраційний номер 24-МП-КВ, власником майна - будівель пункту заготівлі зерна, на підставі договору купівлі-продажу № 10-МП-КВ від 13 червня 1997 року, є директор TOB «Інтерагро» [PERSON] (а.с. 21). Згідно копій розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 491 від 16 вересня 1996 року "Про передачу загальнодержавного майна у власність Ржищівської міської ради, Відомості передачі та Акту передачі від 20 вересня 1996 року, Ржищівський хлібоприймальний пункт (м. Ржищів, вул. Піонерська, 20) орендного підприємства "Кагарлицький елеватор" було передано у власність Ржищівської міської ради народних депутатів (а.с. 22, 23, 24). Згідно копії архівного витягу рішення Ржищівської міської ради народних депутатів Київської області від 07 лютого 1997 року "Про приватизацію об`єктів комунальної власності", до переліку об`єктів комунальної власності міста, що приватизуються у 1997 році було включено будівлі пункту заготівлі зерна по вул. Піонерська (а.с. 25). Згідно копії Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 003841, TOB «Інтерагро» надано у постійне користування 2,0 га землі по [ADDRESS] (а.с. 26-27). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 167479896 від 22 травня 2019 року, 58/100 часток домоволодіння по [ADDRESS] , загальною площею 146,9 кв.м, знаходяться у власності [PERSON] (а.с. 12-16). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В той час, згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, як передбачено ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, відповідно до приписів ст. 392 ЦК України. Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved