Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Політична партія «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» (далі - Партія) у березні 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Черкаська міська рада про захист честі, гідності та ділової репутації, посилаюсь на те, що [INFO] [PERSON] зареєстрована електронна петиція № Че/1395-еп., яка оприлюднена і поширена на офіційному порталі Черкаської міської ради за посиланням: [INFO]. У зазначеній петиції її ініціатор - [PERSON] заявляє (далі пряма мова): «Цією петицією ми, громада міста Черкаси, просимо депутатів Черкаської міської ради звернутись до Міністерства Юстиціі України з вимогою заборонити політичну партію «Опозиційна платформа «За Життя». Підставою звернення вбачаємо проросійську позицію даного суб`єкту в умовах війни з Росією. Голова політичної партії «ОПЗЖ», [PERSON] , всупереч українському законодавству і моральним принципам, під час війни неодноразово здійснював публічні поїздки до очільника країни-агресора [PERSON] , крім того перебуває з останнім в родинних зв`язках, а саме є кумом Президента Російської Федерації. Риторика представництва партії нагадує риторику «Єдиної Росії» . З огляду на наявне, - ми маємо щиру впевненість в тому, що політичний проект «ОПЗЖ» є п`ятою колоною в Україні і діє задля підриву Державності, Суверенітету, Незалежності України і інших принципів Української Конституції.». Електронна петиція Відповідача містить інформацію, яка не відповідає дійсності, наносить шкоду честі, гідності і діловій репутації Позивача. Висловлювання Відповідача, яке міститься в електронній петиції, а саме: «політичний проект «ОПЗЖ» є п`ятою колоною в Україні і діє задля підриву Державності, Суверенітету, Незалежності України і інших принципів Української Конституції» є нічим іншим ніж звинуваченням Позивача та представників Партії, у скоєнні злочинних дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державної безпеки України, відповідальність за які передбачена статтями 109-111 Кримінального кодексу України. Згідно статті 36 Конституції України громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів. Усі об`єднання громадян рівні перед законом. Партія є юридичною особою, створеною відповідно до чинного законодавства України, основним видом діяльності якої є діяльність політичних організацій, що підтверджується відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На позачергових виборах до Верховної Ради України у 2019 році Партія та її Передвиборна програма отримала підтримку 13,05% голосів виборців, що складає близько 2 мільйонів голосів активних громадян України. Волевиявлення виборців гарантоване Конституцією України та законами України. Україна є демократичною, правовою державою, республікою; носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ, який здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування; громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади; народне волевиявлення здійснюється через вибори. Відповідно до Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (статті 1, 3, 5, 69 Конституції України). Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, визначаються, в тому числі, честь, гідність і ділова репутація. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України). Проте, ігноруючи зазначені приписи Конституції України та чинного законодавства України щодо недопустимості приниження ділової репутації Позивача, Відповідач вдався до поширення негативної, недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права: принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача. Інформація, поширена Відповідачем, вводить в оману невизначене коло споживачів недостовірної інформації щодо суспільно-політичної діяльності, яку здійснює Позивач, як учасник громадсько-політичних відносин. Поширенням недостовірної інформації Відповідач безпідставно звинуватив представників Партії в діях, спрямованих на знищення Української держави. Дані звинувачення в посяганні Партією та/або її представниками на територіальну цілісність Держави однозначно формує негативне уявлення у громадян про нібито неправомірні дії Позивача. Статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Відповідно до абзацу п`ятого пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року (далі - Постанова), недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (повні або перекручені). Беззаперечно, що надумані та безпідставні твердження Відповідача: «політичний проект «ОПЗЖ» є п`ятою колоною в Україні і діє задля підриву Державності, Суверенітету, Незалежності України і інших принципів Української Конституції» є не тільки такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію Позивача, а й наклепницькими, адже фактично Позивача звинувачено у скоєнні особливо тяжких злочинів, які мають всі ознаки складу кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-111 Кримінального кодексу України. Поширена Відповідачем інформація у категоричній формі в цілому та за змістом конкретних фраз, характеру використання мовних засобів, без наявності будь-якої конструктивної критики, носить стверджуючий характер та розповсюджена навмисно, з метою приниження честі, гідності та ділової репутації Позивача. З урахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості (стаття 62 Основного Закону) і недоведеності стосовно Позивача зворотного вироком суду, а також правової позиції викладеної в Постанові (пункт 15), розповсюджена Відповідачем негативна, недостовірна інформація є такою, що порушує право Позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Електронна петиція набрала достатню кількість голосів підтримки для її розгляду на сесії Черкаської міської ради. Частиною першою статті 23 і Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з електронними петиціями через офіційний веб-сайт органу, якому вона адресована, або веб-сайт громадського об`єднання, яке здійснює збір підписів на підтримку електронної петиції. Згідно частини 12 статті 23і вказаного Закону, вимоги до кількості підписів громадян на підтримку електронної петиції до органу місцевого самоврядування та строку збору підписів визначаються статутом територіальної громади. У зв`язку із затвердженням рішенням Черкаської міської ради від 12.12.2017 № 2-2824 Статуту територіальної громади м. Черкаси в новій редакції, рішенням Черкаської міської ради від 28.01.2016 року №2-143 у було затверджено Порядок розгляду електронної петиції до міської ради (далі за текстом «Порядок»), Пунктом 1 Порядку встановлено, що електронна петиція, що надійшла до міської ради, розглядається за умови збору на її підтримку не менше 250 підписів громадян протягом не більше одного місяця зі дня її оприлюднення. Згідно із частиною четвертою статті 23 і Закону України «Про звернення громадян», відповідальність за зміст електронної петиції несе її автор (ініціатор). У відповідності до п. 3 Порядку, забезпечення розгляду електронної петиції покладається на міського голову, який повинен вжити заходів щодо організації розгляду порушених в електронній петиції питань (п. 5 Порядку). Дотримання пунктів Порядку розгляду визначає створення робочої групи для опрацювання порушених в електронній петиції питань із залученням до складу такої експертів, фахівців та інших осіб. Особа або підрозділ, визначений відповідальним за організацію роботи з розгляду порушених в електронній петиції питань, вживає заходів стосовно залучення до опрацювання порушених в електронній петиції питань консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, забезпечує підготовку та подання пропозицій щодо підтримки або не підтримки електронної петиції, (п.6 Порядку). За результатами розгляду формуються пропозиції й рекомендації з цього питання для подальшого розгляду петиції на найближчій черговій сесії міської ради. Як стало відомо, 25 лютого 2021 року о 10.00 на четвертій сесії Черкаської міської ради предметом обговорення буде розгляд електронної петиції Відповідача. Проект рішення Черкаської міської ради №153-9-рд разом із пояснювальною запискою директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення [PERSON], проектом самого звернення міськради (додаток до рішення) оприлюднений на офіційному сайті Третьої особи за посиланням: [INFO]. Проектом передбачається підтримка електронної петиції Відповідача з одночасним зверненням Черкаської міської ради до Міністерства юстиції України щодо здійснення дій необхідних для заборони Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ». Судячи зі змісту проекту рішення Черкаської міської ради та пояснювальної записки до неї, третьою особою було порушено встановлену процедуру розгляду електронних петицій, що передбачена Порядком. Електронна петиція, зібравши необхідну кількість підписів, минаючи етап розгляду електронної петиції без надання відповідних висновків й рекомендацій, передана на розгляд на найближчій черговій сесії Черкаської міської ради. Таким чином, факт поширення негативної, недостовірної інформації про Позивача більш ніж одній особі (користувачам мережі Інтернет) у електронній петиції призвів до процедури її розгляду органом місцевого самоврядування. Виходячи зі змісту статті 32 Конституції України, гарантуючої судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації та змісту статей 16, 23, 201, 270, 275, 277, 280, 297, 299 Цивільного кодексу України, Позивач звертається за судовим захистом порушених прав. Відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 19 Постанови встановлено, що відповідно до частини другої ст. 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Недостовірна інформація поширена Відповідачем в Електронній петиції, не може бути визначена оціночними судженнями, так як містить конкретну недостовірну інформацію відносно Партії: «політичний проект «ОПЗЖ» є п`ятою колоною в Україні і діє задля підриву Державності, Суверенітету, Незалежності України і інших принципів Української Конституції». Публічно повідомлена інформація носить стверджувальний характер та обвинувачує як саму Партію, так і її представників, зокрема голову Політичної та Стратегічної ради Партії [PERSON], в скоєнні особливо тяжких злочинів, передбачених статтями 109-111 Кримінального кодексу України, що є навмисною дискредитацією програмних документів Партії та її ідей. Негативна інформація спрямована на поширення маніпулятивної, викривленої інформації про Позивача. Інформація поширена Відповідачем є недостовірною, оскільки у Відповідача відсутні докази на її підтвердження. Реалізація Передвиборної програми Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» є основною стратегією партії щодо відновлення миру в Україні, реіндустріалізації та соціального захисту громадян. Вказані пункти програми є планомірним виконанням зобов`язань Партії, за яку проголосувало на виборах народних депутатів України у 2019 році більше 13% громадян України. У своїй діяльності Партія керується виключно Конституцією та законами України задля захисту прав і свобод громадян України, що є фундаментом правовладдя та народовладдя, як це передбачено статтею 36 Конституції України. За таких обставин, дії відповідача [PERSON] щодо поширення неправдивої інформації органу місцевого самоврядування направлені на перешкоджання законній діяльності політичної партії, що на думку Партії містять ознаки складу злочину, передбаченого статтею 170 Кримінального кодексу України. Отже, інформація, поширена Відповідачем [INFO] у електронній петиції: є поширеною, тобто доведеною до невизначеного кола осіб; стосується саме Позивача; не відповідає дійсності, тобто є недостовірною; порушує особисті немайнові права Позивача. Згідно пункту 25 Постанови, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалась недостовірна інформація. Виходячи зі змісту статті 32 Конституції України, яка гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію та статей 16, 270, 275 - 277, 297, 299 Цивільного кодексу України, Позивач звертається за судовим захистом порушених прав. Відтак, визнання судом у ході судового процесу поширеної Відповідачем 26 грудня 2021 року недостовірною інформації, а також зобов`язання Відповідача спростувати таку недостовірну інформацію, буде цілком законним й справедливим вирішенням даного спору. На підставі викладеного позивач просив визнати недостовірною інформацію про Політичну партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ», поширену [PERSON] [INFO] у електронній петиції № Че/1395-еп., яка була оприлюднена на офіційному порталі Черкаської міської ради за посиланням: [INFO], а саме: «політичний проект «ОПЗЖ» є п`ятою колоною в Україні і діє задля підриву Державності, Суверенітету, Незалежності України і інших принципів Української Конституції». А також зобов`язати [PERSON] видалити недостовірну інформацію про Політичну партію «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ», поширену [INFO] у електронній петиції № Че/1395-еп. Ухвалою від 03.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.05.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Малашевський К.Л. підтвердив обставини, викладені у позові, та просив задовольнити позовні вимоги. Наполягав, що поширення відповідачем неправдивої інформації викладеної в електронній петиції щодо Політичної партії носить стверджувальний характер та порушує особисті немайнової права Партії. З тексту петиції слідує, що Партія порушує статті 109-111 КК України. На підставі петиції відповідача Черкаською міською радою було винесено проект рішення щодо заборони діяльності Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА ЗА ЖИТТЯ», пізніше і прийнято таке рішення. Чи оскаржила Партія дане рішення Черкаської міської ради йому не відомо. Вважає, що в ході розгляду справи було встановлено та доведено розповсюдження недостовірної інформації [PERSON] щодо Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА ЗА ЖИТТЯ». Відповідач - [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення вказуючи, що ним не було поширено недостовірної інформації щодо Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА ЗА ЖИТТЯ». Крім того вказав, що [PERSON] з своїми поплічниками не одноразово здійснювали перетин кордону та зустрічалися з [PERSON] . Були оголошені обвинувачення і [PERSON] , і [PERSON] . Служба безпеки виявила осередок ОПЗЖ. Розміщена ним петицію № Че/1395-еп., яка була оприлюднена на офіційному порталі Черкаської міської ради, за кілька днів набрала необхідну кількість підписів та за неї проголосував 31 депутат міської ради. Він сподівається, що міністерство юстиції зверне увагу на петицію, врахує побажання суспільства, і виконає те що зазначено в петиції. А тому він підтримує свою петицію і не відмовляється від неї. Представником відповідача - Колотило Л. М. підтримала позицію свого довірителя, заперечувала проти задоволення позову, вважаючи вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Додатково пояснила, що в тексті петиції відсутнє звинувачення Політичної партії в порушенні ст.ст. 109-111 КК України, а виловлено лише оціночне судження. Представники політичної сил повинні бути стриманіші до людських суджень. Публічні особи повинні бути готові до прискіпливого ставлення осіб. Просила суд взяти до увагу Декларацію про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, прийняту Комітетом Міністрів Ради Європи 12.02.2004 року. У вказаній Декларації закріплено, що політичні діячі заручаються суспільною довірою і погоджуються стати об`єктом суспільної політичної дискусії, а значить, суспільство може здійснювати за ними строгий контроль і енергійно, жорстко критикувати в ЗМІ те, як вони виконували або виконують свої обов`язки. Державні посадові особи повинні погодитися стати об`єктом громадського контролю та критики, зокрема за допомогою ЗМІ, щодо того, як вони виконують або виконували свої обов`язки, оскільки це необхідно для забезпечення гласного і відповідального виконання ними своїх повноважень. Політичні діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами, і тому відповідно до норм національного законодавства за критику політичних діячів до ЗМІ не повинні застосовуватися більш суворі міри покарання. Цей принцип також застосовується до посадових осіб; відступу від цього правила є допустимими лише в суворо визначених випадках, коли це необхідно в інтересах належним чином посадовими особами своїх повноважень. Політична партія «ОПЗЖ», виконуючи свої функції, відкриває себе для критики. Відповідач скористався своїм правом на звернення з петицією, а інформація викладена в петиції це його судження. Позивач не заперечує той факт, що вони є проросійською партією. Депутату України від «ОПЗЖ» [PERSON] було вручено підозру за статтями «державна зрада» і «готування до розграбування національних цінностей на окупованій території». Це може дати підстави думати, що і сама партія є проросійською. Також зауважила, що друга позовна вимога є не коректною і позивачем обраний не правильний спосіб захисту, оскільки відповідач не може видалити інформацію з сайту, що належить Черкаській міській раді. Вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження. Позивач стверджує, що відповідач з винуватив Політичну партію в порушенні ст. 109,110,111 ККУ. Проте позивачем не заперечується весь текст петиції, а заперечується її частина. Зокрема позивачем не заперечується, що партія є проросійською. Наголошувала, що Політична партія підлягає більшій критиці ніж пересічний громадян. Крім того позивачем не оскаржено рішення Черкаської міської ради, прийняте за результатами розгляду петиції Че/1395-еп. Просила в задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі. Представником відповідача - адвокатом Колотило Л.М. було подано відзив на позов, в якому вона вказувала, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Дійсно [INFO] [PERSON] на офіційному порталі Черкаської міської ради зареєстрував електронну петицію за № Че/1395-еп. Позивач звертаючись до суду з даним позовом вказує, що висловлювання відповідача, яке міститься в електронній петиції, а саме політичний проект «ОПЗЖ» є п`ятою колонною в Україні і діє задля підриву Державності, Суверенітету, Незалежності України і інших принципів Української Конституції, є не тільки такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, а й наклепницькими, адже позивача фактично звинувачено у скоєнні особливо тяжких злочинів, які мають ознаки складу злочину кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-111 КК України. Чинним законодавством України не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, оскільки вони як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а представники політичних сил мають бути толерантними до різких, навіть некоректних оціночних суджень. Посилання позивача на те, що його звинувачено у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених статтями 109-111 КК України є надуманим, оскільки у тексті петиції відсутнє посилання на вчинення ПП «ОПЗЖ» будь-яких злочинів чи правопорушення, а суб`єктивне сприйняття даної інформації самим позивачем не є підставою для висновку про наявність такого звинувачення у висловленій інформації. Крім того, із тексту петиції вбачається, що вказана інформація не є фактичним твердженням, оскільки при її написанні [PERSON] вказав «ми маємо щиру впевненість», що на її думку, виходячи із характеру даної інформації, є ознакою саме оціночного судження. Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення 70 недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думку, ідеї, висловлені іншими особами Політична партія, публічна особа, державний службовець повинні бути готовими до підвищеного рівня критики, у тому числі у різкій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. За положеннями частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечуй реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів, їх посадових осіб та політичних сил.. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів, посадових осіб та політичних сил інформація, яка розповсюджується щодо останніх є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. В Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому,; регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе па публічне політичне обговорювання,; то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» («Карток та інші проти України», № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). У рішенні ЄСПЛ від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Суд наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів чи політичних партій. Свобода політичної дискусії є стрижнем концепції демократичного суспільства. Питання, що стосується аналізу діяльності певної політичної партії чи політичного діяча, до якого привернута увага всього суспільства, безперечно є інформацією, яка становить суспільний інтерес. Отже, позивач, виконуючи свої програмні цілі та завдання, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов`язково приємною для нього. При цьому, позивач, мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача. Зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації. Відповідач скористався своїм Конституційним правом на звернення з електронною петицією і таке звернення не може розцінюватися як намагання принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Висвітлена інформація [PERSON] щодо проросійської позиції позивача є його судженням та неодноразово висвітлювалася іншими засобами масової інформації стосовно очільника ПП «ОПЗЖ» [PERSON] . На підставі викладеного просила повністю відмовити в задоволені позовних вимог ГІН «Опозиційна платформа - за Життя» до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Представник третьої особи - Черкаської міської ради, в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням розглянути справу без їхньої участі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб 09.12.1999 року було зареєстровано політичну партію, яка після зміни назви, називається Політична партія «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ» З моменту реєстрації політичної партії у визначеному законом порядку вона набуває статусу юридичної особи (ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про політичні партії в Україні»). [INFO] [PERSON] було зареєстровано електронну петицію № Че/1395-еп., яка оприлюднена і поширена на офіційному порталі Черкаської міської ради за посиланням: [INFO] наступного змісту: «Цією петицією ми, громада міста Черкаси, просимо депутатів Черкаської міської ради звернутись до Міністерства Юстиціі України з вимогою заборонити політичну партію «Опозиційна платформа «За Життя». Підставою звернення вбачаємо проросійську позицію даного суб`єкту в умовах війни з Росією. Голова політичної партії «ОПЗЖ», [PERSON] , всупереч українському законодавству і моральним принципам, під час війни неодноразово здійснював публічні поїздки до очільника країни-агресора [PERSON] , крім того перебуває з останнім в родинних зв`язках, а саме є кумом Президента Російської Федерації. Риторика представництва партії нагадує риторику «Єдиної Росії» . З огляду на наявне, - ми маємо щиру впевненість в тому, що політичний проект «ОПЗЖ» є п`ятою колоною в Україні і діє задля підриву Державності, Суверенітету, Незалежності України і інших принципів Української Конституції.». Відповідно до даних офіційного сайту Черкаської міської ради 25 лютого 2021 року сесією Черкаської міської ради було прийнято рішення «Про розгляд електронної петиції №Че/1395-eп щодо заборони політичної партії». Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. В ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до роз`яснень, які викладені у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення 70 недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України (254к/96-ВР) усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Крім того, згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В частинах 1 та 3 Декларації Комітету міністрів Ради Європи «Про свободу вираження поглядів та інформації", ухваленої Комітетом міністрів на 70-й сесії 29.04.1982 р., - Держави -члени Ради Європи підтверджують свою тверду відданість принципам свободи вираження поглядів та інформації як основоположному елементу демократичного й плюралістичного суспільства. Оголошують про те, що в сфері інформації та ЗМІ вони намагаються досягти такої мети, як зокрема, захист права кожного, незалежно від кордонів, самовиражатися, шукати й одержувати інформацію та ідеї з будь-якого джерела, а також поширювати їх відповідно до умов, викладених у статті 10 Європейської конвенції з прав людини. В ст.10 Європейської Конвенції з прав людини закріплено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, слід дійти висновку, що свобода вираження поглядів, незалежно від того схвальні вони, образливі, нейтральні, шокуючи тощо, є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства». Втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Всі політичні партії в своїй діяльності, привертають до себе увагу всього суспільства, а тому вся інформація щодо їхньої діяльності становить суспільний інтерес. Саме через це, політичні партії зазнають ретельного громадського контролю та, невиключно, можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів чи політичних партій. Свобода політичної дискусії є стрижнем концепції демократичного суспільства. Захист оціночних суджень не є предметом судового захисту. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. За ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Частиною 1 ст. 91 ЦК України встановлено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Зокрема серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь є недоторканними, а у разі їх порушення передбачено право звернутися до суду з позовом про захист гідності та честі, а також про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року (далі - Постанова) чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Однак в контексті вказаної Постанови Пленуму слід дійти висновку, що такі категорії як честь і гідність можуть стосуватись лише фізичної особи (на відміну від ділової репутації, яка притаманна як фізичним, так і юридичним особам). Це пояснюється тим, що категорії честь і гідність нерозривно пов`язані з певною особою, індивідом і притаманні лише фізичній особі, оскільки характеризують людину з точки зору її біопсихосоціальної цінності. По-друге, на відміну від ділової репутації, яка пов`язана із зусиллями фізичної особи, які вона докладає, щоб її сформувати, і окреслюється протягом певного часу, честь і гідність людина має при народженні й не потрібні зусилля для їх формування. За таких обставин вимога про захист честі та гідності не підлягає задоволенню оскільки такі поняття не притаманні позивачу, як юридичній особі. Що стосується вимоги про захист ділової репутації, то суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів в її обґрунтування, тобто не підтверджено яким чином озвучена відповідачем інформація (негативно) вплинула на ділову репутацію позивача, оскільки на думку суду [PERSON] в електронній петиції № Че/1395-еп. було викладено власні суб`єктивні, оціночні судження, як громадянина України, щодо діяльності Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ». Крім того за результатами розгляду вказаної петиції Черкаською міською радою 25.02.2021 року було прийнято рішення про підтримання петиції. Відомості щодо оскарження Політичною партією вказаного рішення Черкаської міської ради у суду відсутні. Відносно вимоги про зобов`язання [PERSON] видалити недостовірну інформацію викладену в електронній петиції на офіційному сайті Черкаської міської ради, то слід зауважити, що видалення будь якої інформації належить виключно власнику даного сайту, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню. За таких обставин розглянувши справу в межах позовних вимог, судом не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНА ПЛАТФОРМА - ЗА ЖИТТЯ». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed