Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У жовтні 2016року [PERSON] [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із уточненим в подальшому позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що 04 липня 2005 року між [PERSON] та ЗАО КБ «ПриватБанк», в подальшому перейменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №ОDН0GD01422329, відповідно до умов якого банк надав gозичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 31220,00 доларів США, з оплатою за користування кредитом в розмірі 0,97% в місяць та кінцевим строком виконання основного зобовязання до 03 липня 2025 року. В забезпечення виконання кредитного договору №ОDН0GD01422329 від 04 липня 2005року, між позичальником та банком був укладений договір іпотеки від 04 липня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2188. Зазначала, що 20 вересня 2016 року отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлення б/н від 21.07.2016 р. яким була попереджена, що якщо протягом тридцяти днів з моменту отримання повідомлення не погасить снуючу заборгованість перед банком, то банк залишає за собою право забезпечити іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом за вищевказаним договором іпотеки. Вказувала, що 30 вересня 2016 року отримала довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №69425694, із змісту якої їй стало відомо, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31611712 від 28 вересня 2016 року. Стверджувала, що згідно даного рішення право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], було зареєстроване за ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищевказаного рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис за № 16628169. Вважає дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31611712 від 28.09.2016 року та запису за № 16628169 протиправними та такими що підлягають скасуванню, у звязку з чим просила суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31611712 від 28.09.2016 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, на обєкт нерухомого майна, квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 16, коргі. 2, кв. 60; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 16628169 про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, на обєкт нерухомого майна, квартиру за адресою: [ADDRESS], що здійснена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ\~КБ «Приватбанк»в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, надавши до суду письмові заперечення. Відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 04 липня 2005 року між [PERSON] та ЗАО КБ «ПриватБанк», в подальшому перейменоване на ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №ОDН0GD01422329, відповідно до умов якого банк надав gозичальнику кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 31220,00 доларів США, з оплатою за користування кредитом в розмірі 0,97% в місяць та кінцевим строком виконання основного зобовязання до 03 липня 2025 року. В забезпечення виконання кредитного договору №ОDН0GD01422329 від 04 липня 2005року, між позичальником та банком був укладений договір іпотеки від 04 липня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2188. Відповідно ч. І ст. 1 Закону України «ПРО Мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»: протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» направлялось позивачу повідомлення б/н від 21 липня 2016 про намір забезпечення іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У повідомлені\~зазначено:\~У відповідності\~до ст.35\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~якщо протягом\~встановленого строку\~вимога іпотекодержателя\~залишається без\~задоволення,\~іпотекодержатель вправіприйняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Також було повідомлено позивача. що на протязі тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення остання вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вона набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя: Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом пяти днів зісля закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки.Якщо протягом тридцяти днів позивач не вислове намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, [PERSON] вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Вказане повідомлення позивачем отримано, що не заперечувалося останньою, проте нею не були надані заперечення щодо реалізації предмету іпотеки - квартири протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання квартири, таким чином позивач надала мовчазну згоду на вирішення питання в позасудовому порядку. Так, схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину. В матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем заперечення щодо реалізації квартири або повідомлення про намір придбати предмет іпотеки. Отже, в даному випадку, [PERSON] [PERSON] надала згоду на реалізацію квартири, а тому норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути застосовано, оскільки відчуження відбулося за згоди позивача. Аналогічного висновку дійшла колегія Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 20 липня 2016 року по справі № 725/6737/14-ц. Умовами договору іпотеки Р№ 2188 від 04 липня 2005 року, укладеним між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк також передбачено згоду на вирішення питання в позасудовому порядку (п.26), оскільки підпис іпотекодавця (власника) в іпотечному договорі є способом його волевиявлення (ст. 205, 207 ЦК України), що підтверджується нижченаведеним. За попередньою згодою сторін відповідно п. 15.7.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право ісрнути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобовязань за кредитним договором у випадку порушення іпотекодавцем зобов'язань по кредитному і зговору та договору іпотеки. Відповідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, аставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Стаття 590 ЦК України передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 36 ЗУ Про іпотеку, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 21 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону Про оподаткування прибутку підприємств здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації предмету іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50% від загальної вартості предмету іпотеки, яка зазначена в п. і 1 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною вище ніж зазначена в цьому пункті. Відповідно до п. 26 звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: - переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця, або - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України Про іпотеку, для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, сторони договору іпотеки дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст.ст. 36,37 цього Закону. Крім того, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не містять прямої заборони на позасудове врегулювання, передбачене ст. 36 закону України «Про іпотеку» (за винятком зони проведення антитерористичної операції). Отже, банк правомірно задовольнив свої кредиторські вимоги, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на основі «іпотечного застереження». Й письмове застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, котре міститься в іпотечному договори однозначно трактується як згода власника, оскільки підпис іпотекодавця (власника) в іпотечному договорі є способом його волевиявлення (ст. 205. 207 ЦК України). [PERSON] України «Про мораторій на стягнення майна іромадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а зобов'язує їх діяти з урахуванням його норм, то наявні правові підстави, що унеможливлюють вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. В даному випадку не здійснювалось примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартири) через органи і посадових осіб, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень, а відбулось договірне погашення заборгованості за кредитним договором шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, й в даному випадку відсутнє примусове стягнення й норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не порушені. На підставі ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, таким чином суд приходить до висновку про відмову в позові. З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили заявлені позовні вимоги, а тому позов [PERSON] [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed