Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про виселення [PERSON] з будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що приватний будинок в [ADDRESS] належить йому на праві власності. [PERSON] приїхала в м. Васильків в пошуках роботи і доглядала за своїм батьком, який був пенсіонером, тимчасово проживав за адресою: [ADDRESS] . Позивач, являючись власником вказаного будинку, жодного разу не пропонував і не надавав дозволу на її проживання у даному будинку. В 2019р. батько відповідача та брат позивача помер. Доступ до своєї власності позивач не має та не має можливості розпорядитися своїм майном. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2020р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року вказану справу направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] є присяжним Васильківського районного суду Київської області. Ухвалою Київського апеляційного суду визначено підсудність вказаної справи Святошинському районному суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу було визначено судді Петренко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 29.05.2020р. прийняти до провадження вказану цивільну справу та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якому вона зазначила, що восени 2007р. вона приїхала до Васильківа, рятувати свого хворого батька [PERSON] , 1938 р.н. Своє проживання у [ADDRESS] відповідач постійно підтверджувала актами депутатів та довідками міської ради. Відповідач проживала у м.Васильків 10 років, доглядала батька, допомагала місту, допомогала суду у здійсненні правосуддя, виконуючи обов`язки присяжної. Просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дядьком [PERSON] 25.09.2007р. [PERSON] було видано свідоцтва про право спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок з господарського-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] /т.1, а.с.222/. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2009р. позов [PERSON] (брата позивача) до [PERSON] , третя особа -Васильківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійним, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, визнання права власності на Ѕ частину будинку в порядку спадкування за законом залишено без змін/т.1, а.с. 229/. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2013р. визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 25.09. 2007 року державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області на ім`я [PERSON] в частині спадкування 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] , жилою площею 36,8 кв. м, загальною площею 46,7 кв. м, як на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] . В задоволенні решти позову відмовлено та вирішено питання про розподіл судових витрат/т.1. а.с.230-233/. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.01.2014р. рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2013р. скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову/т.1,а.с.234-237/. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] /т.2, а.с.58/. Постановою державного нотаріуса Васильківської міської державної нотаріальної контори від 09.09.2019р. № 1083/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в [ADDRESS] , оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України/т.2, а.с.102/. Крім того в постанові державного нотаріуса зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 180295806 від 09.09.2019р., вищевказаний житловий будинок належить [PERSON] . Тобто судом достовірно встановлено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] . Слід зазначити, що [PERSON] зверталася до суду з позовом про визнання права користування вказаним житловим будинком та реєстрацію місця проживання, однак рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2017р. у задоволенні позову відмовлено/т.3, а.с.161-162/. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.05.2017р. вказане рішення суду від 26.01.2017р. залишено без змін/т.3, а.с.163-165/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.06.2017р. відмовлено у відкритті касаційного провадження у вищевказаній справі/т.3,а.с.166-167/. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач вказує, що відповідач проживала за адресою в [ADDRESS] , тимчасово, хоча має іншу реєстрацію, оскільки доглядала за батьком - братом позивача і пошуку роботи, однак у січні 2019р. брат позивача помер, а [PERSON] відмовляється звільнити належний йому на праві власності житловий будинок. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, а тому на неї не розповсюджується положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Враховуючи викладене, оскільки позивач, як власник житлового будинку в [ADDRESS] . заперечує проти проживання у ньому відповідача, яка проживала на час догляду за своїм батьком, тобто тимчасово та задля не порушення прав позивача як власника, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом виселення відповідача із спірного житлового будинку.

Outcome: approved