Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яким просила розірвати шлюб, в якому сторони перебувають з 19.02.2008, та стягувати на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON], 2008, 2012 років народження, відповідно, у твердій грошовій сумі по 1600 гривень, щомісяця, на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Вимоги обґрунтовані тим, що між ними припинені подружні відносини, майновий спір відсутній. Сімейне життя не склалось внаслідок відсутності між ними взаєморозуміння, різних поглядів на ведення домашнього господарства, подружнього життя, виховання дітей тощо. Підстав для надання строку для примирення не вбачає. Від шлюбу мають двох дітей2008, 2012 років народження, відповідно, проживають разом з матір'ю і знаходяться на її утриманні. [PERSON]є батьком дітей, але матеріальної допомоги в добровільному порядку на їх утримання не надає. Позивач на судове засідання не прибула, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]» /ас 28/. Представник відповідача- адвокат Іващенко Т.А. у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів з відповідача на дітей у твердій грошовій сумі по 900 грн щомісяця на кожну дитину. Відповідач розуміє свій обов'язок сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей і не має наміру від нього ухилятися, працює у цирку, але його заробіток є мінливим, посезонним, і на даний час за браком коштів та роботи проживає в Грузії у батьків за їх рахунок. Сторони досягли згоди щодо проживання дітей з матір'ю, а він у добровільному порядку надає посильну матеріальну допомогу на їх утримання. За викладених обставин не погоджується з розміром аліментів у твердій грошовій сумі 1600 гривень на кожну дитину. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності означених осіб на підставі наявних у ній доказів відповідно до вимог статей 211, 223, 247 /далі ЦПК України/. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що сторони у справі зареєстрували шлюб 19 лютого 2008 року, проживали однією сім'єю, проте на час розгляду справи у суді подружжя проживає окремо, відсутнє ведення спільного господарства /копія ас 4/. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей. Так, [INFO] року народився [PERSON], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] з датою видачі 04.07.2008 /копія ас 6/. [INFO] року народилася [PERSON], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] з датою видачі 17.04.2012 /копія ас 5/. Таким чином, що між сторонами склалися правовідносини з питання припинення шлюбу та обов'язку батьків утримувати дитину, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі - СК України/. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Щодо вимоги про розірвання шлюбу. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Згідно з частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для неприйняття визнання відповідачем позову чи надання строку на примирення Суд не вбачає. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної з сторін, тому вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підставною до задоволення. Спір про майно відсутній. Місце проживання неповнолітніх дітей у даній справі не вирішувалось. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно зі статтею 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «[PERSON]». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги про стягнення аліментів на дітей. Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно чч 1-2 статті 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно до положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до6 років на день пред'явлення позову 29.08.2017 становить 1426 грн, для дітей віком від 6 до 18 років - 1777 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до6 років станом на день пред'явлення позову 29.08.2017 становить не менше 713 грн /50 % від 1426 грн/; на одну дитину віком від 6 до 18 років - не менше 888,50 грн /50 % від 1777 грн/. Суд встановив, що сторонами у справі не надані суду докази щодо розміру їх заробітків (доходів); щодо стану здоров'я та матеріального становища неповнолітніх дітей, про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина, щодо того чи має відповідач будь-які фінансові зобов'язання та/або чи проводяться з нього будь-які стягнення за виконавчими документами. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що діти сторін потребують матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дітям таку допомогу. Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтується його вимога до відповідача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1600 грн щомісяця на кожну дитину. З огляду на наведене, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на дітей у твердій грошовій сумі є обгрунтованою і підставною до часткового задоволення. Стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітніх сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн щомісяця на кожну дитину від дня пред'явлення позову з 29.08.2017 і до досягнення ними повноліття відповідатиме інтересам цих дітей та засадам розумності, виваженості й справедливості. Згідно з п.1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому частиною першою статті 141 та частиною першою статті 142 ЦПК України згідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 320,00 грн, що становить 50 відсотків судових витрат, та 360, 00 грн в дохід Державного бюджету України пропорційно до задоволеної частини вимог про стягнення аліментів на дітей.

Outcome: partial