Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивачі, звернувшись в суд із даним позовом, посилаються на те, що будинковолодіння в [ADDRESS] відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] , про що їй 25 квітня 1987 року видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок за № [NUMBER] . Крім неї на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали позивачі та [PERSON] . Зазначають, що за спільною згодою всіх членів колгоспного двору, його майно було поділено і [PERSON] не претендувала на частку в ньому, оскільки вибула з господарства і в ньому не проживала, а тому на даний час втратила право на витребування частки в майні колгоспного двору. Таким чином, право власності на майно колгоспного двору набули [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/3 частці кожний. У 2007 році до вищевказаного житлового будинку було здійснено добудову приміщення паливної, санвузла, коридору, кухні та кімнати, внаслідок чого загальна площа будинку становить 108,3 кв.м., житлова 59,5 кв.м. Однак, добудова не була проведена на підставі дозвільної документації, а тому вважається самочинною. [INFO] [PERSON] померла, залишивши заповіт, посвідчений 11 березня 2009 року секретарем Печеніжинської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за № 10, яким усе своє майно заповіла своєму синові, [PERSON] . Вказує, що прийняв спадщину після смерті матері, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких не виділені до дня смерті [PERSON] та до будинку здійснено самочинну добудову. Просять суд визнати за ними право власності на будинковолодіння. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з"явились та в свою чергу подали суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] , про що їй 25 квітня 1987 року видано свідоцтво про право власності на жилий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради від 26 березня 1987 року за № 28 (а.с.9). Станом на 15 квітня 1991 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані : [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка та [PERSON] - онука, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради ОТГ № 1721 від 20 серпня 2019 року (а.с.13). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. За спільною згодою всіх членів вказаного колгоспного двору, це майно було поділено між ними і [PERSON] не претендувала на її частку у вказаному нерухомому майні, оскільки вибула із господарства і в ньому не проживає. Таким чином, право власності на вказане майно колишнього колгоспного двору набули [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/3 кожному. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку. Крім того, судом встановлено, що у 2007 році [PERSON] разом із позивачами здійснила добудову до житлового будинку без виготовлення дозвільної документації, внаслідок чого площа будинку змінилась та на даний час загальна площа становить 108, 3 кв.м, житлова 59, 5 кв.м. Наведене стверджується технічним паспортом на житловий будинк, виданим 20 листопала 2014 року Коломийським МБТІ (а.с.14-16). [INFO] [PERSON] померла, про що 25 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис № 30 (а.с.7). Померла залишила заповіт, посвідчений 11 березня 2009 року секретарем Печеніжинської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за № 10, яким усе своє майно заповіла позивачу, [PERSON] (а.с.48). З метою оформлення спадщини позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, однак оформити спадкові права не взмозі у зв`язку з тим, що право власності зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких не виділені до дня смерті [PERSON] та до будинку здійснено самочинну добудову (а.с.8). Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] , від 20 листопада 2014 року загальна площа його складає 108, 3 кв.м., житлова - 59, 5 кв.м. Згідно звіту про оцінку майна від 22 жовтня 2019 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 214 266, 00 грн. Висновком звіту про проведення технічного обстеження щодо стану будівельних конструкцій та інженерних мереж, виконаного ТзОВ "ЕКА-Захід" встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації будинковолодіння про яке іде мова (а.с. 39-46). У відповідності до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Як вбачається із дослідженого, спірна самочинна добудова здійснена на земельній ділянці, яка виділена для цих цілей та належить [PERSON] , що підтверджується випискою із поземельно-кадастрової книги від 03 березня 2020 року за № 453 (а.с.47). У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, позивачу [PERSON] належить частка в майні колгоспного двору, яка не виділена до дня смерті голови цього двору, а також те, що було здійснено самочинне будівництво спірного майна і відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачами, які у свою чергу, не в змозі оформити своїх прав через проведену без дозвільної документації добудову, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власносіт на 2/3 частки будинковолодіння та за [PERSON] право власності на 1/3 частку будинковолодіння, шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved