Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» звернулось з позовом до [PERSON] , з участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство «Перший український банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №683063 від 12.09.2008 року, згідно умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 24 354, 000 дол. США. В подальшому, 25.01.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №8630709 до Кредитного договору, згідно умов якого прийшли до згоди про додаткове надання відповідно до умов кредитного договору позичальнику другого траншу кредиту і 26 262,07 гривень, що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті в розмірі 3219,18 дол. США за 11579 грн. за 1 дол. США. Зазначає, що відповідач не виконує взятих на себе договірних зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 14.08.2013 року загальна сума заборгованості 10569,34 дол. США, з яких заборгованість за кредитом складає - 8274, 99 дол. США., заборгованість по процентам за кредитом 2294,35 дол. США. Суддею Франківського районного суду м.Львова Дячишин В.Ф. відкрито провадження у справі 17.04.2014 року та призначено судове засідання. Ухвалою судді Мигаль Г.П. 11.02.2015 року прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 164/Р від 19.12.2017 року, 19.12.2017 року вказану цивільну справу передано судді Мартинишин М.О. Ухвалою судді Мартинишин М.О. від 31.01.2018 року прийнято до свого проваддення та призначено підготовче судове засідання, 02.11.2018 року призначено в судове засідання. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М. Ухвалою судді Мартьянової С.М. від 10.10.2019 року справу прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду. В судове засідання 26.10.2020 року надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» про розгляд справи у відсутності позивача та здійснювати розгляд справи на підставі статтей 182, 211, 222, 280 ЦПК України. Крім цього, 05.04.2019 року за вих. № 4469 ТОВ «АНСУ» направило на поштову адресу Франківського районного суду м. Львова письмові пояснення та документи (докази) по даній цивільній справі, які суд отримав 08.04.2019 року. Просить їх врахувати під час ухвалення судового рішення та особливу увагу звернути на правову позицію Великої Палати Верховного суду України від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц; провадження № 14-446цс18 щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті. Станом на 26.10.2020 року на поштову адресу позивача не надходила копія відзиву та доданих до нього документів від відповідача, враховуючи наведене просить вирішити справу за наявними матеріалами відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Щодо заочного рішення не заперечує, наслідки відомі та зрозумілі. Представник третьої особи «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив у відповідності до вимог ст.131 ЦПК України. Відповідач подав на адресу суду заперечення від 18.06.2014р. в яких зазначає, що факт надання коштів від позивача до відповідача відсутні. Умовою отримання кредиту, згідно п. 2.1.1. та п. 2.1.1.1 підписання договору застави транспортного засобу, заставна вартість якого вища від суми заборгованості за кредитом. Відповідач виконав умови щодо укладення договору застави транспортного 16.11.2010р. згідно Акту - приймання передачі транспортного засобу «Субару Імпреза» відповідач передав на зберігання ПАТ «ПУМБ» згаданий автомобіль. Відповідач зазначає, що в ході розгляду даної справи, 05.03.201Зр. позивач не зміг пояснити місце знаходження предмету застави та представити документи її законної реалізації. Оскільки предмет застави було втрачено чи реалізовано без законних підстав, вимогу банку задоволено за рахунок предмету застави. Просить відмовити у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав повторне клопотання про відкладення судового розгляду справи «на інший день» - з посиланням на те, що в Україні введено карантин та у зв`язку із самоізоляцією пов`язаною з позитивним тестом на коронавірус COVID-19 та другою групою інвалідності. Однак доказів на підтвердження проходження огляду та результатів тесту суду не надав. Розглянувши вищезгадану заяву відповідача про відкладення судового розгляду справи «на інший день», суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цієї заяви, з огляду на наступне. Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 31 березня 2014 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові шляхом подачі заперечень на позов, письмових пояснень та заперечень на ці пояснення тощо. Станом на час судового розгляду справи (26.10.2020 року) введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин триває вже більше семи місяців і строки його завершення нікому не відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України). Щодо посилання на звернення Ради суддів України з проханням «утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи», то дана справа не передбачає обов`язкової присутності в судових засіданнях її учасників. Враховуючи, що відповідач скористався своїм правом, передбаченим ЦПК України та подав на адресу суду письмові заперечення ще 18.06.2014 року, суд приходить до переконання, що відповідачем чітко висловлена його позиція щодо заявленого позову. В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, від сторони відповідача заяви до суду про участь у судовому розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало. За вищенаведених обставин суд вважає можливим завершувати судовий розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів з ухваленням заочного рішення згідно вимог ст.280 ЦПК України. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали судової справи, надані суду письмові пояснення, з висловленою позицією сторін щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» правонаступником якого є Публічне Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 6830636 від 12.09.2008 року. Згідно умов даного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредиту розмірі 24 354,90 дол. США, а відповідач зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. Позивач належним чином виконав свої обов`язки за Кредитним договором, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши йому обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. В подальшому 25.01.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 8630709 до Кредитного договору, згідно з якого сторони прийшли до згоди про додаткове надання відповідно до умов Кредитного договору позичальнику 2-го (другого) траншу (частини) кредиту в розмірі 26 262, 07 гривень, що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 3 219,18 дол.США за курсом 8,1579 грн. за 1 дол.США. Позивач належним чином виконав свої обов`язки за додатковою угодою, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши йому обумовлені Кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується Меморіальним ордером № 4088009 від 25.01.2010 року. Відповідач свої обов`язки по поверненню кредиту не виконує, чим порушує умови Кредитного договору та Додаткової угоди. Станом на 14.08.2013 року заборгованість Відповідача за Кредитним договором №6830636 від 15.09.2008 року, відповідно до довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №6830636 від 15.09.2008 року, становить - 10 569,34 Дол. США. Ця загальна сума включає в себе: заборгованість по кредиту - 8 274,99 дол. США; заборгованість по процентам - 2 294, 35 дол. США. Відповідно до ст. ст. 525, ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконувати« належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільної законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборот або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. VI Додаткової угоди другий транш кредиту надається на умова викладених в цій Додатковій угоді, а у всьому, що не передбачено цією угодою - на умова викладених в Кредитному договорі. Відповідно до п. III Додаткової угоди, п. 3.2.1 Кредитного договору відповідач зобов`язується здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим Додатку №1, який є невід`ємною частиною Кредитного договору. Підпункт С п.V Додаткової угоди змінює графік повернення першого траншу і встановлює графік повернення другого траншу кредиту. Відповідно п. II Додаткової угоди, процентна ставка за користування кредитним коштами становить 19 відсотків річних. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договоре застосовується положення про договір позики. Відповідно до п. 3.5.7. п.4.2.2 Кредитного договору Банк набуває право вимагати від Позичальника дострокового повернення всього кредиту та нарахованих процентів, зокрема випадку невиконання Позичальником зобов`язань перед Банком за Кредитним договором. Відтак 26.11.2012 року на виконання п. 3.5.8. Кредитного договору. Банком було направлен вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором. Зазначене повідомлення було направлене рекомендованим цінним листом з описом вкладень. В подальшому 16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНО» ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АНСУ» відповідно до чинного законодавств України був укладений Договір відступлення права вимоги № 1034/44. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 6830636 від 15.09.2008 та Додатковою угодою № 8630709 від 25.01.2010, що були укладені між АТ «ПУМБ» та [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, змін або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договоры спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочини (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржник (ст. 516 ЦК України). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитор у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше н встановлено Договором або законом. Відповідно до п.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Таким чином, відповідно до Договору відступлення ТОВ «АНСУ» набуло прав кредитора до за Кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовується положення про договір позики. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У відповідності до п. 3.5.7. п.4.2.2 Кредитного договору Банк набуває право вимагати від Позичальника дострокового повернення всього кредиту та нарахованих процентів, зокрема у випадку невиконання Позичальником зобов`язань перед Банком за Кредитним договором. Зважаючи на невиконання Відповідачем зобов`язання стосовно повернення кредиту. Кредитор вправі вимагати у Позичальника суми боргу в порядку позовного провадження. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю "операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Як встановлено судом на момент видачі валютного кредиту (12.09.2008 р.) ПАТ «ПУМБ» мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження суми зобов`язання відповідача у валюті є правомірною, оскільки ПАТ «ПУМБ» мав право видавати кредит у валюті. Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у справі № 6-1680цс15, якщо у кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов`язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Також вищезазначене підтверджується п.14 постанови Пленуму Верховного Суду Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, де зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п.12 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статгі 553 ЦК України. Крім того, зазначене підтверджується постановою Великої Палати Верховного суду України від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц; провадження № 14-446цс18, яка визначила, що «Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка тримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, окрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також істини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що згідно розрахунку заборгованості у якому міститься інформація про розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 14.08.2013 р. загальна сума заборгованості становить 10569.34 дол. США, з яких заборгованість за кредитом складає 8274, 99 СІІІА, заборгованість по процентам за користування кредитом 2294, 35 дол. США., що за офіційним курсом НБУ становить 107 701, 57 гривень, проте відповідач зобов`язання за кредитним договором перед позивачем не виконав. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обом інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були пере позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.546 та ст.549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання Згідно ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу). Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якшо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Приписами ст.ст. 12,13,14 ЦК України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту ґрунтується на законі та відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, призводить до поновлення його порушеного права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню в розмірі заборгованості за кредитним договором №6830636 від 15.09.2008 року та Додатковою угодою №8630709 від 21.01.2010 рові 10569,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 107701,57 гривень. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача1079, 95 грн. на відшкодування витрат судового збору.

Outcome: approved