Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №37 А по вулиці Лелеківська в м. Кропивницькому. Зазначає, що їй на праві власності належить вказаний будинок. Відповідач , який взагалі не є членом її сімї, а є її знайомим, з вересня 2015 року в будинку не проживає. В судове засідання позивач, її представник, через канцелярію суду, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримали, просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач до суду не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем своєї реєстрації. Заяв на відкладення розгляду справи з поважних причин та заперечень на позов не подавав. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України. Судом з»ясовано, що власником будинку №37 А по вул. Лелеківській в м. Кіровограді є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 27.07.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2007 року (а.с.7-9). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 20.12.2016 року [PERSON], [INFO] з 03.09.2004 року є зареєстрованим [INFO] А в м. Кіровограді (а.с. 12). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні будинком, якими є формально залишена реєстрація проживання в цьому будинку відповідача, який фактично з вересня 2015 року в цьому будинку не проживає, та не є членом її сімї, тобто визнати його таким, що втратив право на проживання. Відповідач не набув прав та обов'язків, визначених ст. ст. 64,156 ЖК України. Факт реєстрації відповідача в будинку не є беззаперечним доказом того, що він проживав в помешканні, як член сім'ї позивача. Отже, як встановлено відповідач не відноситься до співвласників спірного житла, не проживав разом з власником в цьому будинку та не був членом його сім'ї. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. За таких обставин, на думку суду, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. ст.383, 391 ЦК України- усунення перешкод у користуванні належним йому помешканням, шляхом визнання відповідача таким, що втратив права користування цим житлом. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved