Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, вказуючи, що він є співвласником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі є зареєстрованим колишній чоловік доньки позивача - [PERSON], який у даній квартирі не проживає, мешкає за іншою адресою. Реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача, добровільно знятися з реєстрації віцдповідач не бажає, що змусило позивача звернутися до суду. Посилаючись на наведене, положення Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відділ Державної імміграційної служби України в Луганській області зняти з реєстрації [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Представник Державної імміграційної служби України в Луганській області про місце та час розгляду справи повідомлений, але до суду не з`явився, заяв про розгляд справи в його відсутність, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що позивач є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 зворот). Позивач також є співвласником вказаної квартири, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло ЯЯЯ № 054145 (а.с. 9, 10). У вказаній квартирі з 03.03.2010 року є зареєстрованим відповідач (а.с. 11), але не проживає у вищевказаній квартирі та ніколи не проживав, що підтверджено актом від 12.04.2014 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] більше дванадцяти місяців за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, житлом не цікавиться, оплату за житло та комунальні послуги не здійснює, його речей в спірній квартирі немає. Судом також встановлено, що домовленості про збереження за відповідачем права користування вищезазначеною квартирою не було. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд в цій частині задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном (від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння). Тому такими діями відповідача порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також містах Києві та Севастополі. Частиною 1 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. З наведених в позовній заяві предмету та підстав позову, порушення права позивача з боку Державної імміграційної служби України в Луганській області суд не вбачає, тож в задоволенні позову в цій частині відмовляє.

Outcome: partial