Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму основного боргу у розмірі - 2800 євро; 5000 доларів США та 156000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі - 249 євро; 445 доларів США та 13886 грн.; стягнути [PERSON] на користь [PERSON] 3% за кожен місяць використання коштів у розмірі - 168 євро; 300 доларів США та 9360 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4402,24 грн. Представник позивача [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] надав [PERSON] позику - грошові кошти, а саме: 18.07.2017 року в розмірі 2800 євро під 3% на місяць на строк до 01.09.2017 року; 18.07.2017 року в розмірі 5000 доларів США під 3% на місяць на строк до 01.09.2017 року; 18.07.2017 року в розмірі 156000 грн. під 3% на місяць на строк до 01.09.2017 року. Зазначені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви, складеною відповідачем власноруч та підписаною розпискою від 18.07.2017 року, згідно якої, відповідач зобов"язався повернути позивачу позику вищезазначених грошових коштів в строк до 01.09.2017 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов"язання. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Каланчацького районного суду Херсонської області від 19.11.2020 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи. Згідно розписки, написаної [PERSON] власноручно від 18.07.2017 року, він зобов"язався повернути [PERSON] грошові кошти, які він отримав від останнього, в строк до 01.09.2017 року. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] надав [PERSON] позику - грошові кошти, а саме: 18.07.2017 року в розмірі 2800 євро під 3% на місяць на строк до 01.09.2017 року; 18.07.2017 року в розмірі 5000 доларів США під 3% на місяць на строк до 01.09.2017 року; 18.07.2017 року в розмірі 156000 грн. під 3% на місяць на строк до 01.09.2017 року. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів саме у борг. Отже у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України у Постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі № 6-2789цс16 та у Постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі № 6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо. З цих підстав суд робить висновок про те, що представлена позивачем на підтвердження укладання договору позики між ним та відповідачем розписка позичальника, свідчить про виникнення між сторонами правовідносин, які регулюються положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами даного договору позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався, відповідно, повернути отримані кошти готівкою. У вказаній розпискі від 18.07.2017 року в строк, а саме до 01.09.2017 року суму у розмірі 2800 євро; 5000 доларів США; 156000 грн. та 3% в місяць, а також, якщо не буде повернуто вказану суму в строк - штрафні санкції в розмірі 10% за календарний місяць прострочки платежів. [PERSON] позичену суму коштів позивачу не повернув до 01.09.2017 року. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 16 січня 2019 року у справах № 464/3790/16-ц, № 373/2054/16-ц зробила висновки щодо застосування статей 524, 533, 625, 1048 ЦК України, які відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, та згідно із якими гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Представником позивача надано розрахунок процентів за користування грошовими коштами, а саме: 3% за кожний місяць користування грошовими коштами в сумі 2800 євро, що складає 168 євро; 3% за кожний місяць користування грошовими коштами в сумі 5000 доларів США, що складає 300 доларів США та 3% за кожний місяць користування грошовими коштами в сумі 156000 грн., що складає 9360 грн. З поданим розрахунком суд погоджується. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового забов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Представником позивача надано розрахунок 3% річних за користування грошовими коштами, а саме: 3% річних за використання коштів в сумі 2800 євро, що складає 249 євро. 3% річних за використання коштів в сумі 5000 доларів США, що складає 445 доларів США та 3% річних за використання коштів в сумі 156000 грн., що складає 13886 грн. Визначений розмір - 3% річних відповідач не оспорив та не спростував. А тому суд вважає, що вказана вимога також підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач не виконав свої зобов`язання і своєчасно не повернув борг, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 18.07.2017 року в розмірі 2800 євро; 5000 доларів США; 156000 грн. 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі - 249 євро; 445 доларів США та 13886 грн. та 3% за кожен місяць використання коштів у розмірі - 168 євро; 300 доларів США та 9360 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 4402,24 грн.

Outcome: approved