Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що 14.05.2007 року його було прийнято на роботу до ПАТ "Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву" на посаду заступника Генерального директора з питань регіонального розвитку та пілотних проектів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з 29.09.2014 позивач призначений тимчасово виконуючим обов»язки Генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з травня 2014 р. не виплачується заробітна плата. Станом на 01.09.2015 року позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі , просить нарахувати заробітну плату з 01.05.2014 по 01.09.2015 в розмірі 80 687, 70 грн., стягнути заробітну плату з 01.05.2014 по 01.09.2015 в розмірі 64 905,19 грн., донарахувати лікарняні в розмірі 621,43 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, після оголошення перерви в судове засідання не з»явився. Представник третьої особи позов підтримала. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, [PERSON] з 14.05.2007 року було прийнято на роботу до ПАТ «"Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву" на посаду заступника Генерального директора з питань регіонального розвитку та пілотних проектів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». З 29.09.2014 позивач призначений тимчасово виконуючим обов»язки Генерального директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП». Згідно довідки від 11.11.2014р. заборгованість по заробітній платі станом на 31.10.2014р. становить 44669, 27 грн. (а.с.13). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 22 цього ж Закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Розрахунки надані позивачем є вірними, а тому можуть бути використані судом при вирішенні даної справи по суті та встановлено, що заборгованість по 01.09.2015р. становить 64 905,19 грн. Відповідачем не надано суду доказів на заперечення суми заборгованості. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату в розмірі 64 905,19 грн. Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набранням чинності цим законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) . Таким чином, оскільки відповідач здійснював несвоєчасну виплату заробітної плати починаючи з травня 2014 року та враховуючи положення ЗУ «Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації складає 22 431,20 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті порушення прав позивача на оплату праці відповідач, заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає в нанесенні моральних страждань від неможливості отримати зароблені кошти, і як наслідок, неможливості проходити лікування та реабілітацію. При цьому, виходячи з обставин справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу слід оцінити в сумі 5000,00 грн. Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов"язання нарахувати заробітну плату та лікарняні задоволенню не підлягають, оскільки такого роду вимоги не передбачені чинним законодавством. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial