Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, від 21.10.2015 року, номер запису про право власності [NUMBER]. На даний час в квартирі зареєстровані позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є співвласниками квартири та відповідач [PERSON]. Фактично в даній квартирі проживають виключно співвласники, відповідач у квартирі не проживає із 2008 року, оскільки у відповідності до повідомлення №294 від 30.11.2015 року [PERSON] знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочину та місцезнаходження її невідомо. За вказаних обставин просила визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку - через оголошення в редакцію газети «Галичина». Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування та розпорядження майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. На підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.10.2015 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] ( а.с.8). Відповідно до листа Тлумацького ВП ГУНП №294 від 30.11.2015 року [PERSON], [INFO], жителька [ADDRESS] оголошена в міжнародний розшук 19.02.2008 року за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 КК України (а.с.9). Відповідно до виписки з будинкової книги (а.с.10), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - уповноважений власник, [PERSON] - онука, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч.2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач,як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв"язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], яка понад рік не проживає за вказаною адресою, її речей там немає. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved