Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача, [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив наступне. 29.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, [PERSON], було укладено кредитний договір № ZPV0АN57662501, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 10 691,24 доларів США на строк до 28.04.2015 року. Відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 02.03.2015 року заборгованість відповідача складає: 44 673,87 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9 736,75 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5 958,48 доларів США, заборгованості за комісією у розмірі 945,45 доларів США, пені в розмірі 25 897,00 доларів США, а також штрафів в розмірі 9,31 доларів США (фіксованої частини) та у розмірі 2 126,88 доларів США (процентної складова). Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача, [PERSON], заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк», підтримав викладене в позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні позов визнала частково, а саме суму заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, та процентів. Стосовно штрафів та пені, вважає що відповідальність не може бути подвійною, у стягненні штрафу просить відмовити. Стосовно пені, просить суд зменшити її розмір, бо вона значно перевищує основний розмір заборгованості, та відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Крім того, просить врахувати те, що заставний автомобіль реалізований банком, та частина коштів вже спрямована банку на погашення боргу. Стосовно комісії вважає, що такі винагороди банку є неправомірними, та заборонені постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено наступне. 29.04.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем, [PERSON], було укладено кредитний договір № ZPV0АN57662501, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у сумі 10 691,24 доларів США, зі сплатою 15,48% річних, на строк до 28.04.2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором. Станом на 02.03.2015 року заборгованість [PERSON], перед банком за кредитним договором складає: 44 673,87 доларів США, і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9 736,75 доларів США., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5 958,48 доларів США. При вирішенні вимог щодо стягнення комісії у розмірі 945,45 доларів США судом враховується, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, які діяли на час виникнення спірних правовідносин (в подальшому втратили чинність 10.06.2017 року, підстава v0049500-17), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитно-заставному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, не надав детального розрахунку заборгованості по комісії за користування кредитом, внаслідок чого дані вимоги є недоведеними, та не підлягаючими задоволенню. При вирішенні вимог щодо стягнення пені у розмірі 25897 доларів США, суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У ч.3 ст.533 ЦК України зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В nп.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Враховуючи норми ч.3 ст.551 ЦПК України, за наявності того, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та з урахуванням матеріального стану відповідача, який підтверджений довідкою про доходи відповідача, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені та стягнення пені за порушення строків виконання зобов'язань в розмірі 130 000 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. У зв'язку з наведеним у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) необхідно відмовити. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, стягненню з відповідача, [PERSON], на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial