Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивачка в травні 2018р. звернулася до суду із позовом, зменшивши в подальшому позовні вимоги, та просить стягнути із відповідача 1842 грн. 73 коп. недоплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці та 20321 грн. 90 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, без врахування утримання податків та інших обов"язкових платежів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала в ЛМКП «Львівтеплоенерго» і з 01.09.2007р. була переведена на Теплоелектроцентраль-1 на посаду машиніста обхідника з турбінного устаткування третьої групи (розряду) котлотурбінного цеху.31.03.2013р. відповідно до наказу № 152 від 29.03.2013р. З січня 2010 року по березень 2013 року відповідач здійснював їй нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до суттєвого заниження розміру її заробітної плати, чому вона була змушена звернутися до суду. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.05.2017р.стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] 18524 грн. невиплачену заробітну плату, яке постановою Апеляційного суду Львівської області від 16.03.2018р. залишено без змін. Однак, стягнута судом заборгованість становить лише основну частину заробітної плати і не стосується доплат за шкідливі умови праці та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушення встановлених строків їх виплати. Відповідачем, відповідно до рішення суду у вересні 2017р. було здійснено виплату основної заробітної плати. Проте, додаткова заробітна плата, зокрема доплати за шкідливі умови праці та компенсація за порушення строків виплати заробітної плати не були виплачені. За результатами проведеного розрахунку сума невиплачених доплат за шкідливі умови праці становить 1842 грн. 73 коп. Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, то позивачка має право на таку, згідно норм чинного законодавства. За результатами проведеного розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, така становить 20321 грн. 90 коп. У зв'язку з чим, просить позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, збільшивши позовні вимоги, просить також стягнути з відповідача на користь позивачки 3200 грн. витрат на правову допомогу. Дав пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, дала пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позов та доповнила, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими, оскільки за спірний період заборгованість перед позивачкою із заробітної плати та виплатах на день звільнення була відсутня, а тому просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ЛМКП «Львівтеплоенерго» і на підставі наказу №311-к від 31.08.2007р., була переведена з 01.09.2007р. на Теплоелектроцентраль-1 на посаду машиніста обхідника з турбінного устаткування третьої групи (розряду) котлотурбінного цеху.31.03.2013р. відповідно до наказу № 152 від 29.03.2013р. була звільнена у зв'язку з закінченням строку трудового договору /а.с.12-14/. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 04.05.2017р. /а.с.30-33/ стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго на користь [PERSON] 18524 гривень (вісімнадцять тисяч п'ятсот двадцять чотири) 00 коп. невиплаченої заробітної плата. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16.03.2018р. /а.с.28-29/ рішення Франківського районного суду м.Львова від 04.05.2017р. залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що діями відповідачем було порушено трудові права позивачки, на належний рівень оплати, передбачений чинним законодавством. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМ України, від 21.02.2001р., № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п.п. 2, 3 Порядку). Таким чином, сума у розмірі 18524грн. вчасно не виплачена позивачці з вини відповідача, а тому підлягає компенсації на підставі вищевказаних положень законодавства. Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. З долученого до матеріалів справи позивачкою розрахунку вбачається, що за період з січня 2010р. по серпень 2017р. сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становить 20321 грн. 90 коп. /а.с.81-84/. Враховуючи вищенаведене, а також те, що у визначені законодавством строки ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виплачено позивачці заробітну плату, що потягло за собою втрату частини її доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, поданий позивачкою розрахунок представником відповідача не спростовано, відтак з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 20321 грн. 90 коп. компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням строків її виплати. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Частиною 2 цієї статті визначено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з ч.2 ст.100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Пунктом 17.8 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 рр. за роботу у важких і шкідливих умовах праці визначено доплату у розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). Згідно з пунктом 17.6 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки теж визначено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). Згідно зробленого позивачкою розрахунку недоплачених доплат за шкідливі умови праці (10 % посадового окладу), сума невиплачених доплат за шкідливі умови праці за 2010р. становила 443, 13 грн, за 2011р. - 557,66 грн, за 2012р.- 648,14 грн, за січень-березень 2013р. - 193,80 грн, а всього - 1842 грн. 73 коп. /а.с.8-9/, Суд приймає до уваги даний розрахунок як належний та допустимий доказ по справі, оскільки такий представником відповідача не оспорюється. Відповідно до ч.ч.4, 7 ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За наведеного, та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивачки, суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить [PERSON] необхідно стягнути 1842 грн. 73 коп. недоплаченої частини заробітної плати за роботу у шкідливих умовах праці. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Із змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 04.05.2018 року, ордера серії ВН №068404 на надання правової допомоги від 04.05.2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера №46 про сплату коштів від 07.08.2018 року, акту виконаних робіт (наданих послуг) з надання правової допомоги [PERSON] за період з 04.05.2018р. по 07.08.2018р., долучених до матеріалів справи, позивачка [PERSON] уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги та здійснила оплату такої у розмірі 3200 грн. Відтак, із відповідача на користь позивачки слід стягнути 3200 грн. витрат на правову допомогу. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги[PERSON] є підставними, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved