Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Представник позивача - адвокат Трикоз Д.Є. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. У позовній заяві представник позивача посилається на те, що 25 лютого 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 193233408, у відповідності до умов якого ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого т/з марки ЗАЗ-110307, д.н.з. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 09 квітня 2019 року в місті Дніпро, сталясь дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ-110307» державний реєстраційний номер [NUMBER] . під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER] .В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2019 року по справі № 202/5209/19, 09 квітня 2019 року о 14 год. 40 хв. в м. Дніпро, вул. Березинська, е/о №23, [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ-110307, д.н.з. [NUMBER] , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки т/з або для об`їзду іншого т/з та скоїв наїзд на т/з що зупинився попереду «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Крім того, згідно протоколу по адміністративне правопорушення серії ОБ №153690 від 16.07.2019 року, [PERSON] , 09.04.2019 року о 14 год. 40 хв. в м. Дніпро, вул. Березинська, е/о №23, керуючи транспортним засобом ЗАЗ-110307, д.н.з. [NUMBER] , став учасником ДТП та залишив місце пригоди, в поліцію не повідомив, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП. 10.04.2019 року потерпілий [PERSON] звернувся до ПрАТ «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування. Факт ДТП 09.04.2019 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 08428-24 від 22.07.2019 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору №193233408 від 25.02.2019 року ПрАТ СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 19108,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 19388 від 23.07.2019 року. Отже, у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги з моменту виплати страхового відшкодування, до відповідача у розмірі 19108,29 грн. 16.11.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16.11.2020 року відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 193233408 від 25.02.2019 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідачів вищевказаної суми боргу. Враховуючи наведене, представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на його користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 19108,29 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 11863,80 грн. та судовий збір в розмірі 908,00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 15 червня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без його участі та без участі його представника, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, натомість через канцеляю суду подала заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Судом встановлено, що 09.04.2019 року о 14 год. 40 хв. в м. Дніпро вул. Березинська е/о №23 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ-110307 н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Деу Ланос н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків. В подальшому водій автомобіля ЗАЗ-110307 н.з. [NUMBER] залишив місце пригоди та в поліцію не повідомив. Сукупністю наданих суду матеріалів, суд вважає встановленою вину водія [PERSON] в вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та в спричиненні матеріальної шкоди. Даний факт в ході розгляду справи відповідачем не оспорювався, доказів на спростування зазначених позивачем обставин, на час розгляду справи [PERSON] не надано. Судом встановлено, на момент дорожньо-транспортної пригоди - 09.04.2019 року, між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» був укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 193233408 від 25.02.2019 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «ЗАЗ-110307» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до наданої копії ремонтної калькуляції № 1020248 від 25.04.2019 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Daewoo Lanos» державний реєстраційний номер [NUMBER] з ПДВ склала 28837,36 грн. Відповідно до платіжного доручення № 19388 від 22.07.2019 року, на підставі страхового акту № 08428-24 від 22.07.2019 року, ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в загальній сумі 19108,29 гривень. 16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16.11.2020 року відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 193233408 від 25.02.2019 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтями 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові Інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги. яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. в ч. 38.1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу», Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення вищевказаної суми в порядку регресу. З вищенаведеного вбачається, що відповідно Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача [PERSON] , як водія транспортного засобу ЗАЗ-110307 н.з. [NUMBER] , який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після чого самовільно залишив місце пригоди, виникло регресне зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки, в межах сплаченого страхового відшкодування, тобто 19108,29 грн. Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення завданих збитки в порядку регресу з відповідачів [PERSON] (страхувальник) та [PERSON] (водій), суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Нормами статей 1166, 1187, 1191 ЦК України передбачено, що право вимоги на відшкодування шкоди може бути пред`явлено до особи відповідальної за заподіяний збиток, тобто до особи, яка завдала майнову шкоду. Відповідно до матеріалів справи, особою, якою завдано шкоду являється саме відповідач [PERSON] , який керуючи транспортним засобом «ЗАЗ-110307» державний реєстраційний номер [NUMBER] , 09.04.2019 року вчинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] , завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків відсутні, оскільки останньою лише було укладено з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 193233408 від 25.02.2019 року, а тому вона не є відповідальною особою за заподіяний збиток. З метою досудового врегулювання спору, відповідачам 27.11.2020 року було направлено Акт (Вимогу) № 08428-24 про відшкодування збитків в порядку регресу. При цьому, доказів відшкодування збитків в порядку регресу в добровільному порядку чи спростування вказаних позивачем обставин, на час розгляду справи відповідачем [PERSON] не надано Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП [PERSON] про відшкодування шкоди, підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача [PERSON] завданих збитків в порядку регресу в розмірі 19108,29 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 08 вересня 2020 року між АО «Адвокатус» та ФОП [PERSON] укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 07 та 02 березня 2021 року - додаткову угоду № 6 до вказаного Договору, в якій визначено обсяг та вартість виконаних робіт. Дану винагороду у сумі 11863,80 гривень було сплачено ФОП [PERSON] , що підтверджується квитанцією від 02 березня 2021 року, виданою адвокатом АО «Адвокатус» Трикоз Д.С. Під час розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Також позивачем були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 908,00 гривень. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи вимоги діючого законодавства, а також те, що позов задоволено частково, суд доходить висновку, що судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11863,80 гривень.

Outcome: partial