Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 02.06.1990р. по 12.04.2013р., рішенням суду шлюб було розірвано. Від зазначеного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя з нього стягнуті аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 800,00 грн. починаючи з 26.03.2013 року та до повноліття дитини. На даний час його матеріальний стан погіршився, він працевлаштувався та отримує заробітну плату у розмірі 1500,00 гривень щомісяця, у зв'язку із чим просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на утримання доньки, та стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходу на утримання дитини, до досягнення дитиною повноліття, а також відкликати з виконання виконавчий лист № 266/1402/13-ц від 15.05.2013 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, позов просив задовольнити. Суду пояснив, що в даний час він працевлаштувався, отримує заробітну плату в розмірі 1500 гривень за вичетом податків, тому не має змоги сплачувати відповідачці аліменти на утримання доньки у встановленому судом розмірі. При цьому підтвердив, що в даний час має можливість сплачувати аліменти по 800 гривень щомісячно, однак відповідачці - 300 гривень поштовим переказом, а решту грошових коштів має бажання, можливість та фактично самостійно витрачає на дитину. Відповідачка та її представник [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичних послуг, позов не визнали, пояснили, що позивач щомісяця сплачує не в повному призначені за рішенням суду аліменти, має велику заборгованість, підстави для задоволення позову відсутні, а тому просили відмовити, посилаючись на те, що позивач штучно створює умови погіршення свого матеріального стану. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 12 квітня 2013 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем розірваний, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12 квітня 2013 року № 266/1401/13-ц, яке набрало законної сили (а.с. 5). Згідно з рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 травня 2013 року відповідач був зобов'язаний до сплати аліментів на користь відповідачки в розмірі 800 гривень зі всіх видів його заробітку щомісячно на утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно з довідкою про розмір аліментів сплачених у твердій грошовій сумі № 7/269 від 26.05.2015 року, виданою Приморським ВДВС Маріупольського МУЮ, позивач має заборгованість перед відповідачкою по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] станом на 26.05.2015р. у розмірі 10216,14грн. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Одним із способів утримання згідно ч. 3 ст. 181 СК України є стягнення аліментів за рішенням суду, які присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 192 ч. 1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В порушення вищенаведеної норми Закону, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища. Та обставина, що позивач працює та отримує заробітну плату у розмірі 1500,00 грн., а тому не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не може служити підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у позивача не існує будь-яких інших зобов?язань з утримання, доказів погіршення стану здоров"я відповідачем не надано, він є працездатною особою, а тому не існує перешкод для виконання ним обов?язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплаті аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку. Крім того, його працевлаштування та щомісячне отримання заробітної платні, в порівнянні з документально підтвердженим доходом за другий, третій квартали 2014 року, не може свідчити про погіршення його матеріального стану, оскільки ще на момент стягнення аліментів, не маючи постійних доходів та місця роботи, він сам визнав свою спроможність та бажання сплачувати аліменти на користь відповідачки у грошовій сумі 800 гривень, та в подальшому, не маючи постійного доходу, та отримуючи за даними ДПІ нижчу на сьогодні зарплату, він сплачував аліменти на утримання доньки в досить великих сумах. З пояснень позивача в суді, який стверджував що в даний час шукає іншу роботу або підробіток, а також аналізуючи записи в його трудовій книжці, суд вважає, що позивач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому підстав в даний час для зменшення розміру аліментів та визначення їх в частці від доходу, у суду не має. Доводи позивача в частині того, що він 300 гривень буде сплачувати відповідачці, а решту - 500 гривень особисто витрачати на дитину, не грунтуються на законі та судом до уваги не приймаються. Доводи позивача про занадто великий розмір аліментів не можуть братися до уваги, оскільки враховуючи економічний стан країни в цілому, а також пріоритет дитини, суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини не зможе забезпечити її нормального розвитку та забезпечення її мінімальних життєвих потреб. Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши зазначені вище норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, і в межах позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed