Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до Бродівського відділення філії «Західне головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 06.10.2008 р. між [PERSON] та ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір за №E/V 3926 на суму 30\~000 дол. США, що по курсу 5.05 грн. за 1 долар США на день укладення договору дорівнював еквіваленту 150\~150 грн. Крім цього, між [PERSON] та ЗГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» 06.10.2008р. було укладено Договір поруки №2. Як вбачається з п. 1.2 вказаного кредитного договору, сам кредит мало бути надано в сумі 30 000 дол. США під 19,5 % річних (п. 4.1) строком до 06.04.12 р. (п. 1.3). Згідно п.1.4 цього договору, кредит видавався позивачу виключно на Купівлю а/м Рено магнум 430 під забезпечення виданого кредиту майном чоловіка позивачки [PERSON] (п. 2.10, 3.1 договору) шляхом видачі коштів готівкою через касу банку, або їх переведення на рахунок (п.2.1.2 договору) для чого на її імя мало бути відкрито чотири рахунки (п. 2.1.1 договору). При цьому, згідно п. 2.1.4 цього договору відповідач мав право контролювати витрату коштів позивачкою. Про факт отримання [PERSON] вказаних коштів має стверджувати належний підпис з її боку та вчинення відповідних дій з боку відповідача. Станом на день подачі позову до суду будь-якого авто позивачка не купувала та не має його в своїй власності саме з причини, що коштів на його придбання вона не отримувала їх у відповідача, хоча дійсно такий договір підписала. В той же час, згідно п. 1.1 договору, банк зобовязався надати їй кошти, однак відповідач їх не наддав та безпідставно вимагає їх повернення. Наведене означає, що договір про надання споживчого кредиту № Е\\У 3926 від 06.10.2008 р. на суму 30 000 доларів США свідчить лише про наміри сторін, котрі ними не було виконано, у звязку з чим позивачка [PERSON] правомірно та в межах вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» відмовилась від його виконання з одного боку, а з іншого боку, наведене вище свідчить відсутність права відповідача вимагати від неї виконання договору, що був укладений без намірів його виконання, тому відповідно до ст.235 ЦК України вважає його удаваним та таким, який не відповідає вимогам ст.533 ЦК України, оскільки на споживчі цілі їй необхідна була валюта України гривня, а не іноземна валюта. Після уважного ознайомлення [PERSON] в 2012 року з текстом договору та чинним законодавством України, в тому числі Цивільним кодексом України, ЗУ Про захист прав споживачів , «ПРАВИЛАМИ надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», після одержання консультації від адвоката, позиваачка дійшла до висновку, що вищевказаний Кредитний договір укладений з порушенням вимог законів України, актів цивільного законодавства, він містить несправедливі для неї положення та при його укладенні її було введено в оману. Крім цього позивачі вважають незаконним договір поруки, котрий позивачем [PERSON] не підписаний, оскільки позивач [PERSON] коштів не отримувала на авто не купувала. У звязку з вищевикладеним позивачі просять суд визнати неукладеним кредитний договір № Е\\У3926 від 06.10.08 р. на суму 30 000 доларів США, що по курсу 5,05 грн. за 1 долар США на день укладення договору дорівнював еквіваленту 150 150 грн; визнати незаконним договір поруки № 2 від 06.10.08 р. 21.04.2016 р. представником ПАТ КБ «Приватбанк» було подано заперечення на позов у яких у спростування позовних вимог позивачів зазначено наступне: за кредитним договором № Е/У 3926 від 06.10.2008 року сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов, позовна заява мотивів зворотнього не містить, а матеріали справи доказів. За мотивами позовної заяви визнається обставина підписання договору саме позичальницею, отримання кредиту в доларах США, шо й обумовлено умовами договору. Виписками по рахунках договору, і що в матеріалах справи підтверджується та обставина, що [PERSON] проводила погашення кредиту саме в порядку визначеному договором. [PERSON] вважає, що договір поруки підписаний особою, відмінною від особи поручителя з тих підстав, що позичальником кредитних коштів не отримано. В той же час, за мотивами позовної заяви неодноразово визнається обставина отриманая кредитних коштів позичальницею, відтак, відсутні інші фактичні обставини, що існували на момент укладення договору та заявлені стороною позивача, які свідчать про непідписання угоди [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.07.2012 року, що набрало законної сили 31.07,2012 року по справі № 2/0417/5258/2012 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ПАТ Акцент-Банк", [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості встановлено обставину укладення [PERSON] договору поруки № 2 від 06.10.2008 року. Отже, перелічені вище обставини свідчать про те, що договори є укладеними, чинними, правомірність таких і надалі презюмується. Крім цього,вважають що позивачі, вважаючи власне право порушеним не обрали законодавчо визначеного способу захисту для даних правовідносин, а заявлені за позовом вимоги про визнання неукладеними та незаконними договорів не відповідають застереженням постанови ВСУ № 6-32цс13 від 12.06.2013 року. Також, представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає,що позивачі не дотрималися процесуальних строків звернення з позовом до суду, так як позивачі підписавши кредитний договір, договір поруки вже могли довідатись про порушення власного права. Тому, з врахуванням вищевикладеного просять у позові відмовити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені в позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав заявлених у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що про існування договору поруки №2 від 06.10.2008 р. йому стало відомо коли банк заявив до нього позов у 2012 році через пару місяців, а саме 14.05.2012 р. він звернувся з даним позовом, тому вважає, що не пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Тому, зважаючи, що договір поруки він не підписував, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, дав пояснення аналогічні зазначеним у поданих письмових запереченнях на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх представленими доказами, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 06.10.2008 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір за №E/V 3926 на суму 30\~000 дол. США (а.с.19-20). Даний кредит [PERSON] отримала через касу банку про що свідчить видатковий касовий ордер №100 від 07.10.2008 року про зняття готівки та отримання кредитних коштів (а.с.15). При укладенні даного договору, як вбачається з матеріалів справи сторонами було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами, так і прийняті ними як обовязкові умови договору. Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно до ст.ст.525,\~526 ЦК України\~зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу\~ст.6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~Законом України «Про захист прав споживачів»\~\~закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів. \~\~\~\~\~\~В свою чергу, ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування зазначених у договорі. Позивач не мала претензій щодо умов договору при його укладенні та засвідчила свою згоду. Отже, дії КБ «Приватбанк» не містять ознак нечесної підприємницької практики. \~\~\~\~\~\~Зі своєї сторони банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, перерахувавши кредитні кошти. Зазначені умови кредитного договору у тому числі в редакції погодженій сторонами є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням\~ст.203 ЦК України. До подання позовної заяви позивач погоджувався із всіма умовами укладеного із відповідачем кредитного договору, про що свідчать факти часткового повернення нею кредитних коштів разом із нарахованими відсотками. В судовому засіданні було встановлено, що грошові кошти позивачка за договором отримала, що не позбавляє її обов'язку як позичальника за кредитним договором\~\~виконувати належним чином свої зобов'язання за цим договором. \~ Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. \~\~\~\~Таким чином, посилання позивача на її не проінформованість з умовами кредитування, спростовується відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про її згоду зі всіма його умовами. \~ Частина 1\~ст. 58 ЦПК України\~визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] не надано належних доказів на підтвердження того, що в момент укладення кредитного договору вона не була належним чином ознайомлена з умовами оскаржуваного договору, чи те що її було навмисно введено в оману. Ст.629 ЦК України\~передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Як встановлено судом з висновку судової експертизи № 4238 від 25.02.2016 року, яка проводилась Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на підставі ухвали суду, підпис від імені [PERSON], який розташований на заявці на отримання кредиту від 29.03.2008р.; на кредитному договорі №E/V 3926 від 06.10.2008р.; у графі «Позичальник» на зворотній стороні додатку №1 від 07.10.2008р. до кредитного договору та після слів: «Підпис отримувача» на видатковому касовому ордері №100 від 07.10.2008р. про отримання 30\~000дол. США - виконані самою [PERSON]. Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем прав свобод чи інтересів позивача [PERSON] не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог судом не встановлено, а позивачем [PERSON] не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання неукладеним кредитного договору за №E/V 3926 від 06.10.2008 р. у повному обсязі. Крім цього, між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» 06.10.2008 р. було укладено договір поруки №2 (а.с.18) відповідно до якого поручитель [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед банком по зобов'язаннях [PERSON], що виникли з умов кредитного договору № E/V 3926 від 06.10.2008 року в повному обсязі цих зобов'язань. Як встановлено судом з висновку судової експертизи № 4238 від 25.02.2016 року, яка проводилась Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на підставі ухвали суду, підпис від імені [PERSON], який міститься в графі «поручитель» договору поруки № 2 від 06.10.2008 року, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON]С виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його підписів. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що договір поруки він не підписував і не знав про його існування. Статтями\~547,\~553 ЦК України\~передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ст.ст.\~207,\~215,\~547,\~236\~\~ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Недійсність правочину прямо не встановлена законом, але якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частинами 1 та 3 статті\~203\~та частиною 1 статті\~215 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,\~\~п'ятою та\~\~шостою\~\~статті\~\~203\~\~цього Кодексу. Отже, виходячи із вищенаведених норм права, зміст укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договору поруки суперечить вимогам ч.ч. 1, 3\~ст. 203 ЦК України, так як не підписаний однією із сторін - поручителем [PERSON], що є підставою для визнання його недійсним. Відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» жодними доказами не спростовано висновок експерта та пояснення позивача [PERSON]ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався до суду з клопотанням про призначення додаткової почеркознавчої експертизи для визначення належності підпису на договорі поруки [PERSON], тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо недоведеності позову. Щодо заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування судом строку позовної давності, суд вважає строк не пропущеним, оскільки позивач звернувся в межах трирічного строку, після того як дізнався про порушення свого права відколи ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд 30.07.2009р. з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення і в подальшому у 2012 р. подало заяву в порядку ст.31 ЦПК України в якій в якості відповідача залучено [PERSON] (справа №439/5/13-ц/2 а.с.37-38,47,45,48).\~\~ Суд вважає, що позивач [PERSON] довів обставини, на які посилався, а відповідачі не змогли їх заперечити належними доказами, тому вимогу позивача [PERSON] про визнання недійсним договору поруки слід задовольнити. На підставі ст.ст. 16,203,215,553 ЦК України,

Outcome: partial