overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини, яка складається із земельної ділянки після смерті [PERSON] , який помер 27.12.1999 року. Шестимісячний термін для прийняття спадщини вони пропустили з поважних причин, оскільки часто хворіли. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав. Представник Максимогорківської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак подав відзив, згідно якого позов визнав, просить справу розглядати у його відсутності. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини. В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 рокузазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Відповідно до свідоцтва про смерть № 26 [PERSON] помер 27.12.1999 року. Після його смерті відкрилась спадщина тобто до набрання чинності ЦК України (1 січня 2004 р.), тому питання продовження строку на прийняття спадщини повинно регулюватись положеннями норм ЦК УРСР Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується їх свідоцтвами про народження ( а.с. 3,15) Нотаріальна контора відмовляється видати свідоцтво про право на спадщину в зв"язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини ( а.с.10,36) [PERSON] до дня своєї смерті 27.12.1999 року проживав за адресою [INFO], сам, разом з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою сільської ради Бериславського району Херсонської області. Строк для прийняття спадщини позивачі пропустили в звязку з тим, що загубили оригінал сертифікату та тривалими хворобами на онкологічні захворювання що підтверджуються довідками виданої [PERSON] хворіє онкологічним захворюванням ( а.с. 7), вбачається, що позивач перебуває на диспансерному обліку та лікується. [PERSON] також лікувався. Позивачі пропустили встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення їм додаткового строку для прийняття спадщини. Крім позивачі спадкоємців за законом чи за заповітом відсутні. Спадщина ніким не прийнята. Судом встановлено, що позивачи не подали своєчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки хворіли. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК Української РСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, тому, на підставі представлених доказів, суд переконався в тому, що позивачі хворіли, тому суд відносить цю обставину доповажних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. На обгрунтування позовних вимог зазначили, що 04.09.1989 року помер їх батько, [PERSON]. За життя [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку № 162-А (кв. 1) з надвірними будівлями і спорудами по вул. К. Лібкнехта в м. Коростені Житомирської області. Однак, за життя він не оформив правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Після смерті батька вони фактично прийняли спадщину, вони у встановлений строк звернулись до нотаріальної контори, доглядають за спадковим майном, розпорядились речами покійного. Проте, оформити спадкове майно не мають можливості, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. А тому, позивачі звернулись до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з"явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачі свої вимоги підтримують, представник відповідача покладається на розсуд суду. Причина неявки представника третьої особи не відома, про день розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.09.1989 року помер батько позивачів [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). За життя [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку № 162-А (кв. 1) з надвірними будівлями і спорудами по вул. К. Лібкнехта в м. Коростені Житомирської області. Однак, за життя він не оформив правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Після смерті батька позивачі фактично прийняли спадщину, вони донгялають за спадковим будинком, несуть тягар його утримання. Крім того, в установлений законом строк позивачі звернулись до нотаріальної контори, що вбачається з листа Коростенської міської державної нотаріальної контори від 11.06.2015 року, відповідно до якого після смерті [PERSON], який помер 04.09.1989 року завердено спадкову справу, але свідоцтво про право на спадщину за законом не видано, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Таким чином, у позивачів відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, так як відсутні правовстанлюючі документи. Згідно ст.ст.1268, 1270 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Ці дії повинні бути виконані на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, які \~ позивачі виконали. Відповідно до ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вищевикладеного, є підстави вважати, що всі обставини, викладені в позові, знайшли своє підтвердження, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. А тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про повернення їм на виховання доньки - [PERSON], [INFO], та припинення стягнення з них аліментів на утримання доньки. Мотивуючи тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 07.11.2012 року у них було відібрано їх дитину - [PERSON], [INFO]. В даний час вони перестали зловживати спиртними напоями, повністю змінили спосіб життя, влаштувались на роботу і є членами ВГО "Циркова спілка Кобзова". У їхній власності є трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], що має всі умови для проживання дитини. Вони дуже люблять свою дочку і сумують, що вона не з ними. А тому вважають, що існують всі підстави для поновлення батьківських прав за ними, що також відповідає інтересам доньки. У відкрите судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує. У відкритому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Представник органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Труханська Т.В. в судовому засіданні вважає за доцільним задоволення даної позовної заяви, та надала висновок органу опіки та піклування. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, та висновок органу опіки та піклування, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 07.11.2012 року в позивачів було відібрано дитину - [PERSON], [INFO], та стягнуто з них аліменти на її утримання(а.с.13-15). В даний час [PERSON] та [PERSON] працюють в ВГО "Циркова спілка Кобзова", мають позитивні характеристики(а.с.10, 11). У власності [PERSON] та [PERSON] є трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], що має всі умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження житлово- побутових умов проживання громадян(а.с. 8, 41). Згідно висновку від 26.06.2014 року орган опіки та піклування виконкому Бердичівської міської ради вважає за доцільне повернути дитину на виховання батькам(а.с.40). У відповідності до ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON], [PERSON] про повернення дитини та припинення стягнення аліментів є обґрунтованою, та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] Су про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обгрунтування позову зазначено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 11.03.2011р., однак з травня 2013р. у вказаній квартирі не з'являється, будь-які його речі у квартирі відсутні. На підставі ст. 71,72 ЖК України, просять визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У подальшому позивачі змінили підстави позову, просять визнати відповідача таким, що втратив користування жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від позивачів надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, зазначено, що не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд в порядку ст. 169 ЦПК України\~за згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про можливість розгляду питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло від 08.02.1994р. а.с. 7). [PERSON] 06.09.1996р. уклала шлюб із [PERSON] та отримала прізвище чоловіка - [PERSON] /а.с. 7/. Згідно довідки ТОВ ЖЕК "Забота" від 07.04.2015р., у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Су, останній зареєстрований з 11.03.2011р. /а.с. 6/. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як слідує із пояснень позивачів, відповідач не проживає у спірній квартирі з травня 2013р. по теперішній час, будь-які його речі відсутні. Вказані обставини підтверджуються і заявами сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], завіреними у ТОВ "ЖЕК "Забота" /а.с. 9, 11, 14/. За таких обставин суд вважає позовну заяву обгрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. Оскільки у позовні заяві позивач не просить про стягнення із відповідачів судових витрат, суд вважає можливим віднести судові витрати на рахунок позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду і просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 25 % всіх видів його доходів, мотивуючи тим, що [PERSON] навчається у Білоцерківському коледжі «Сервісу та дизайну», потребує матеріальної допомоги, але відповідач, який є батьком останньої, матеріальної допомоги не надає. Сторони в судове засідання не з'явились, але просять справу розглядати без їх участі; відповідач щодо задоволення позову не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.05.1996 року. [PERSON] проживає з матір'ю (позивачем по справі) по [ADDRESS], навчається у Білоцерківському коледжі сервісу та дизайну, строк навчання до 30.06.2016 року, про що свідчать довідки Народицької селищної ради №2164 від 25.07.2014 року та Білоцерківського коледжу сервісу та дизайну №191 від 30.04.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених в ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст.200 СК України). Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, позов підлягає задоволенню. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.2 ст.5 Закону України „Про судовий збір", а тому, в порядку ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду і просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 35 % всіх видів його доходів, мотивуючи тим, що [PERSON], який є повнолітнім сином відповідача, навчається у Житомирському державному університеті імені Івана Франка та потребує матеріальної допомоги, але [PERSON] матеріальної допомоги не надає. Сторони в судове засідання не з'явились; позивачі надали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі й не заперечують проти заочного розгляду справи; відповідач, будучи належним чином повідмолений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суду не повідомив. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.11.1994 року. [PERSON] проживає з матір'ю (позивачем по справі) по [ADDRESS] та навчається у Житомирському державному університеті імені Івана Франка (строк навчання до 30.06.2016 року), про що свідчать довідка Народицької селищної ради №1043 від 07.04.2014 року й копія договору про навчання №977 віз 27.08.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України). Суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених в ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст.200 СК України). З наявних у справі доказів вбачається, що повнолітній син позивача дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки продовжує навчання в університеті на денній формі навчання. Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів про те, що обмежений у можливості надавати дитині матеріальну допомогу у розмірі, зазначеному позивачем, має будь-які обмеження по працевлаштуванню, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити й стягнути з відповідача аліменти у зв'язку з продовженням навчання [PERSON] в розмірі 35% частини його заробітку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.2 ст.5 Закону України „Про судовий збір", а тому, в порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду, посилаючись на наступні обставини. 04.02.2002 року вони уклали з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно до якого [PERSON] та [PERSON] придбали 42/100 частин житлового будинку по вул. Генерала Шепетова, 53 у м. Миколаєві. А саме [PERSON] придбала 14/100 частин вищевказаного житлового будинку, а [PERSON] придбав 28/100 частин даного житлового будинку. Зазначений договір був зареєстрований за № 3-38 на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант». В зв'язку з тим, що вказаний договір не був нотаріально посвідчений, позивачі не можуть належним чином розпорядитися своєю власністю, тому були вимушені звернутися до суду. Позивачі та їх представник в судове засідання не з"явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена судом про дату і час розгляду справи. Представник третьої особи Універсальної товарної біржи «Миколаїв-Гарант» належним чином був повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовстановлюючим документом на 42/100 частини житлового будинку по вул. Генерала Шепетова, 53 м. Миколаєва є договір купівлі-продажу, зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант» за № 3-38 від 04.02.2002 року. Обставини належності 42/100 частин житлового будинку [PERSON] та [PERSON], укладення ними з відповідачем біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно до якого [PERSON] та [PERSON] придбали 42/100 частин житлового будинку по вул. Генерала Шепетова, 53 у м. Миколаєві, реєстрація в МБТІ права власності на вказану 42/100 частин будинку підтверджуються письмовими матеріалами справи. (а.с. 6). Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР 1963 р., який діяв на момент укладення договору: нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених в законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р.: за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто на підставі ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р., зазначений біржовий договір є дійсним, так як сторони виконали всі істотні умови договору. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з зазначеним позовом, який мотивують тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на квартиру від 11 червня 1996 року, виданого Відкритим акціонерним товариством "Свалявські мінеральні води" квартира [ADDRESS] а, в м. Свалява належить позивачам та [PERSON], який помер 24.12.1999 року на праві приватної спільної сумісної власності без визначення часток. Фактично вказана квартира є спільною сумісною власністю, про що видано свідоцтво на право власності без зазначення часток, що належать кожному із власників. На даний час вони не можуть оформити спадщину за своїм покійним [PERSON], так як частки квартири, які належать кожному із власників не зазначені. А тому просять позов задовольнити. У судове засідання позивачі не зявились, однак їх представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на квартиру від 11 червня 1996 року, виданого Відкритим акціонерним товариством "Свалявські мінеральні води" квартира № 3 в буд. 33 а по вул. Верховинська в м. Свалява Закарпатської області, загальною площею 55,4 кв. м належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам її сім"ї [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] помер 24 грудня 1999 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 018542, виданим 24.12.1999 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свалявського районного управління юс-тиції у Закарпатській області, актовий запис № 210. Відповідно до ст. 370 ч. 2 ЦК України у разі виділу майна, що є у спільній сумісній влас-ності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких обставин суд дійшов висновку, що частка спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі № 3 в будинку № 32 а по вул. Верховинська в м. Свалява складає 1/4 кожного, частка спадкового майна [PERSON] в квартирі № 3 в будинку № 32 а по вул. Верховинська в м. Свалява складає 1/4. На підставі наведеного та

Outcome: approved