Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з Відповідачем перебувала у цивільному шлюбі, від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач є його батьком. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, жодним іншим чином допомоги по утриманню дитини не надає, є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні не має. Тому просила суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1000грн. (одна тисяча грн.) у твердій грошовій сумі, але не менше 30% від прожиткового рівня на дитину даного віку. Під час судового розгляду позивач позов підтримувала, відповідач позов заперечував. Після оголошення перерви для надання доказів в обгрунтування заперечень проти позову, позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не прибув, доказів в обгрунтування заперечень проти позову не надав, надав суду заяву, відповідно до якої має змогу платити позивачу лише 300,00 гривень на місяць. Враховуючи що судом в порядку ст. 10, 27, 31 ЦПК УКраїни сторонам надано час для надання доказів в обгрунтування вимог та заперечень, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, враховуючи, що доказів мінливого доходу не має, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач і Відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували, сумісно проживали. Від сумісного проживання у сторін 18 липня 2010 року народився син [PERSON], свідоцтво про народження серії І-КИ № 298560. Батьком записано Відповідача у справі (а.с.5). Частиною. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів ;на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. ч. 1, 3 ст. 184 СК Украни). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач ніде не працює, за матеріальним становищем сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно не в змозі, а тому враховуючи майновий стан сторін, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку (з 01 вересня 2015 року 1137,50грн.), приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в сумі 400 грн. на місяць, оскільки встановлено, що відповідач дійсно не утримує свою дитину, яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України,\~Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 487 грн. 20 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів. Крім того, при зміні майнового стану платника аліментів, сторони не позбавлені права на пред"явлення позову щодо зміни розміру аліментів. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181 СК України та

Outcome: partial