Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 20486,80 грн. за укладеним кредитним договором б/н від 31 серпня 2010 року між Банком і відповідачем, посилаючись на те, що відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 8292.35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок і щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що засвідчується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1ст.634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому тарифами Банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування банківською карткою. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж за 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Банк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, а відповідач не виконує свої обов'язки, внаслідок чого станом на 17.11.2016 утворилась вказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача і письмове пояснення на заперечення відповідача. 27 лютого 2017 року відповідач [PERSON] подала до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що анкета - заява підписана нею, проте, крім її анкетних даних немає ніяких умов кредитного договору, навіть не вказано розміру кредитного ліміту, хоча графа про це є. У даній заяві не вказано номеру кредитної картки, не вказано, яка саме картка, термін її дії, не вказані відсотки за користування кредитом, не зазначено про умови та можливість збільшення кредитного ліміту. Крім того, у позовній заяві вказано, що вона отримала кредит у розмірі 8292,35 грн., а на стягнення заборгованості вказано, що тіло кредиту 8413,39 грн. Факт надання грошових коштів може бути підтверджено платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Розрахунок заборгованості є некоректним та необґрунтованим, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а тому його не можна приймати до уваги. Зазначені позивачем вимоги про стягнення пені та штрафу є незаконними, оскільки нараховані поза межами річного строку позовної давності. Вважає, що не можна вважати дії позивача по списанню коштів з її рахунків такими, що переривають перебіг позовної давності, оскільки вони буди вчинені без її відома, тобто не є добровільним погашенням боргу. Відповідно до умов договору кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у 2 роки. Картка видана 31.08.2010 року, строк дії картки 2 роки, тобто до 31.08.2015 року. До суду позивач звернувся 28.11.2016 року, з пропуском строку позовної давності, який вона і просить застосувати. 30 жовтня 2017 року від позивача надійшло пояснення на письмові заперечення, відповідно до яких зазначено, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 31.08.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8292,35 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем було підписано заяву, у якій зазначено, що, підписавши цю заяву, відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку, тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Окрім цього, вищезазначені умови та Привила є загальнодоступною інформацією і розташовані на офіційному сайті банку. З розрахунку заборгованості та наданої суду виписки про рух коштів вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок не наданий. Стосовно встановлення та зміни розміру кредитного ліміту, то в заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак п.2.1.1.2.3. умов договору визначено, що банк має право в будь-якій момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт, встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження, тому, обставини, на які посилається відповідач в запереченнях, не відповідають дійсності. Щодо спливу строку позовної давності зазначає, що згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним боргу, оскільки із виписки з рахунку клієнт неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 31.12.2015 року, а з позовом банк звернувся 30.11.2016 року, - тобто до спливу строку позовної давності. Вважає, що обставини, на які посилається відповідач у своїх запереченнях, не відповідають дійсності, а тому просить суд задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з*явилися, гадавши заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши усі докази по справі та відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов'язання чи зміна його умов не допускається, а ст.1054 ЦК України передбачає обов'язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримала за укладеним з Банком кредитним договором від 31 серпня 2010 року кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір складається із заяви позичальника, Тарифів надання кредиту, Умов та Правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, укладений між нею та Банком Договір, що засвідчується підписом у заяві, однак вона не виконує свої обов'язки, внаслідок чого станом на 17.11.2016 утворилась заборгованість в сумі 20365 грн 76 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 8292 грн. 35 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - в сумі 2969 грн. 25 коп., 6702 грн.41 коп. - заборгованості з пені за прострочене зобов'язання, 950 грн. 00 коп. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. -фіксована частина і 951 грн. 75 коп. - процентна складова штрафу (а.с.8-11). З ураховуванням вищевикладеного, на підставі належним чином оцінених доказів встановлено, що під час укладання договору [PERSON] в письмовій формі була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, а також умовами кредитування з використанням платіжної картки На підтвердження цього [PERSON] поставила свій підпис в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» була особисто заповнена [PERSON], а тому сторони дійшли згоди з усіх істотних умов. Згідно п.1.1.7.11. Умов і правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, в разі відсутності заяв сторін про його припинення договір лонгується на такий же строк. За змістом ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. В позові позивач просить стягнути з відповідача одночасно заборгованість за пенею та штрафи. Вимоги про стягнення на користь позивача пені за прострочення зобов'язання в сумі 6702,41 грн та 950,00 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн. не підлягають задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно дост.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно дост.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказане відповідає правовій позиції Верховного суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 6-2003цс15. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, з відповідача підлягають стягненню 8292,35 грн. заборгованісті за кредитом, відсотки за кредитом в сумі 2969,25 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 951 грн. 75 коп. штрафу (процентна складова), а всього - 12713 грн. 35 коп. Крім цього, [PERSON] звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальний строк позовної давності тривалістю у три роки встановлений ст. 257 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що 31 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит та користувалася кредитними коштами періодично сплачуючи заборгованість. Останні платежі [PERSON] здійснила 31.12.2015 року. ПАТ КБ "Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості 07.12.2016 року, тобто у межах строку позовної давності. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: partial