Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон сина без дозволу батька, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишений на проживання з позивачкою. З метою забезпечення належного лікування дитини, його оздоровлення, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснювати поїздки за кордон з поверненням дитини до постійного місця проживання, оскільки, це буде відповідати інтересам дитини. Однак, на даний час відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки, проживає за межами України, і будь-який зв"язок з ним відсутній. Неповнолітній [PERSON] навчається у школі № 5 м.Івано-Франківська, діти неодноразово виїжджали за кордон з екскурсійними поїздками. Однак, неповнолітній [PERSON] позбавлений такої можливості, оскільки, позивачка не могла отримати дозвіл від його батька. Таке відношення відповідача негативно впливає на розвиток дитини і позбавляє його права на вільне пересування, шкодить його інтересам та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку. Крім того, як зазначила позивачка її малолітній син [PERSON] хворіє на цукровий діабет І типу, а тому, має намір оздоровити дитину під час канікул, що не буде заважати процесу навчання. Оскільки, позивачці невідоме місцезнаходження батька сина, вона не може отримати його згоди на виїзд за кордон, а тому, просила суд надати дозвіл на оформлення проїзних документів та на тимчасовий виїзд сина за кордон без згоди батька [PERSON] до країн Єгипту, Туреччини, Польщі та країн Шенгенської угоди до досягнення 16- річного віку у супроводі матері [PERSON]. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечили. Представник третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради не заперечив проти задоволення позову, зазначив, що це буде відповідати інтересам дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.28-31). З урахуванням думки позивачки, представника позивачки та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 13.04.2011 року (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] виданого 24.04.2008 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9) Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 5 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україн громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд неповнолітнього сина за кордон, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк не більше 90 календарних днів впродовж кожного року в період шкільних канікул не порушує прав [PERSON], як батька дитини та вчиняється матір'ю в інтересах син [PERSON], [INFO]. На переконання суду виїзд дитини за кордон на строк, який перевищує 90 календарних днів впродовж року, може завадити побаченню батька та дитини в Україні, а також створити перешкоди для виховання дитини, як громадянина в Україні. За таких обставин,

Outcome: dismissed