Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

\~\~ У березні 2017 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15.11.2007 р. у виконкомі Підполозянської сільської ради, актовий запис за №16, посилаючись на те, що між нею та відповідачем погіршились відносини, вони не підтримують шлюбних стосунків з січня 2017 року,оскільки між ними панує недовіра, вважає, що подальше перебування у шлюбі та збереження його неможливе. Від спільного подружнього життя у подружжя дітей немає. Просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо заявленого позову заперечив. Вважає, що шлюб можливо зберегти. Просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 15.11.2007 року у виконкомі Підполозянської сільської ради Воловецького району Закарпатської області шлюбі, про що зроблений актовий запис за №16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №148152, виданим повторно Воловецьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Закарпатської області 29.03.2017 року. Від спільного подружнього життя у сторін дітей не має. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб». Як положеннями ст. 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, представник позивача наполягав на розірванні шлюбу, так як позивачка проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити міцну сім"ю, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Outcome: approved