Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 30 серпня 2002 року між сторонами укладено шлюб, від якого [INFO] у них народився син [PERSON]. 06 грудня 2004 року шлюб між сторонами було розірвано. З 2000 по 2005 рік відповідач притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання за вчинення злочинів проти власності, життя та здоров'я, а після закінчення строку відбування покарання чинив на неї тиск, загрожував застосуванням сили, тому вона була змушена змінити навчальний заклад дитині та своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає, вона виховує дитину самостійно. Позивач матеріально забезпечена, веде здоровий спосіб життя, шкідливих звичок не має, до кримінальної та іншої відповідальності не притягувалась, зареєстрована та проживає разом із дитиною в квартирі, яка належить їй на праві приватної власності. Відповідач не цікавиться життям дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний розвиток дитини, не забезпечує лікування дитини, медичний догляд, свідомо не забезпечує мінімального рівня проживання дитини, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі. Позивач вживає заходів для розвитку дитини, подорожує з ним на території України. На систематичні прохання позивача до відповідача надати дозвіл на подорож з дитиною за кордон отримує відмову, тому вважає, що відповідач зловживає своїми правами батька. При короткочасних зустрічах з сином відповідач спілкується нецензурною лексикою, посилається на свій життєвий досвід, набутий в місцях позбавлення волі, провокує агресію. Вважає поведінку відповідача по відношенню до дитини аморальною, неприпустимою для психіки дитини. Враховуючи вищевикладене, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач та представник позивача до судового засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Представник третьої особи Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та судом витребувано в Інгулецькій районній у місті ради як органу опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та з Департаменту інформаційних технологій відомості щодо наявності або відсутності судимостей у відповідача. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони (а.с.7). Сторони з 30 серпня 2002 року перебували у шлюбі, який 06 грудня 2004 року розірвано (а.с.8-9). Як вбачається з свідоцтва про зміну імені від 25 квітня 2014 року [NUMBER] позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.10). Відповідно до інформації та характеристики зі школи №17 на неповнолітнього [PERSON], учня 8-А класу у вихованні та навчанні останнього приймає участь мати, бабуся та тітка, відвідують батьківські збори, телефонують класному керівнику. Протягом навчального року батько у школі не з'являвся, участі у навчанні та вихованні дитини не приймав (а.с.11-12). Дитина зареєстрована в квартирі [ADDRESS] яка належить на праві приватної власності позивачці (а.с.13-14). Відповідно до інформації Департаменту інформатизації МВС України [PERSON] є особою, яка відповідно до ст.ст. 89-90 КК України визнається такою, що не має судимості (а.с.43). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 даної норми ). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з'ясування ставлення батька до дитини. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи вбачається, що виконкомом Інгулецької районної у місті ради №395 від 19 грудня 2017 року винесено рішення про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.56). Таким чином, аналізуючи надані суду докази, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина протягом досить тривалого проміжку часу. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню сина без поважних причин тривалий час. Доказів протилежного у розпорядженні суду немає. А тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] є доцільним. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статтею 169 Сімейного Кодексу України. На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Outcome: approved