Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, як дружина та діти померлого, які є відповідачами по справі. Позивачка прийняла спадщину через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала і проживає в спадковому будинку, доглядає за ним, обробляє город. Інші спадкоємці не вчиняли жодної дії, щоб свідчили про прийняття ними спадщини. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину їй було відмовлено в зв"язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити та визнати за позивачем право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка. Відповідачі надали письмови заяви де просили суд справу слухати у їх відсутність. Проти позову не заперечують. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, матеріалами справи встановлено, що 24 липня 1982 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON]. Під час шлюбу 13 травня 1985 року ними було придбано житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, посвідчений секретарем виконавчого комітету Паляниченської сільської ради. Відповідно до ст. 22 КпроШС (в ред.1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ст.28 КпроШС (в ред.1969 року). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Паляниченською сільською радою Фастівського району Київської області від 05.10.1987 року. Спадкодавець заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, як дружина померлого та відповідачі, як діти спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень ВССУ обов'язкових для всіх судів України правових позиціях, викладених в Інформаційному листі № 24-775/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування «належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР, до 19 січня 1996 року не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98 № 121 обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.98 року- дня набрання чинності Інструкції. Таким чином, права, набуті у власність до 29.06.98 року з дотриманням установленого порядку набуття, однак без держреєстрації, є такими, що набуті в установленому законом порядку. При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтво про право на спадщину за законом, державним нотаріусом Фастівської раонної державної нотаріальної контори Київської області №131/02-14 від 17.02.2016 року їй було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок. Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ "Про нотаріат" відмова нотаріуса є обгрунтованою. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем. Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично прийняла спадщину так, як до і після смерті чоловіка проживала з спадкодавцем в спадковому житловому будинку, після смерті [PERSON] всі належні документи зберігалися у неї, всі витрати по його утриманню здійснювала позивачка. Відповідачі визнали позовні вимоги і не заперечували проти прийняття спадщини позивачем. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved