Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача - Батуринська міська рада Бахмацького району Чернігівської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON], яка є власником земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], не може належним чином користуватися своєю власністю, оскільки відповідач, скориставшись тимчасовою відсутністю позивача, у січні 2013 року зі сторони господарства, розташованого в [ADDRESS], на належній [PERSON] земельній ділянці на відстані 1 м по відношенню до дійсної межі, без узгодження з власниками, встановила дерев»яну огорожу, чим створила затінення земельної ділянки позивача і унеможливила користування нею; неодноразові звернення по даному питанню до Батуринської міської ради залишилися без належного реагування; до цього часу паркан не знесений і право позивача на власність не захищене, що і змусило [PERSON] звернутися до суду з даним позовом, в якому вона просить зобов»язати [PERSON] звільнити та привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням належну їй земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що земельна ділянка, розташована по [ADDRESS], на праві приватної власності належить його дружині [PERSON], яка є позивачем у справі; вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS], якою фактично користується відповідач [PERSON], котра самовільно встановила паркан, не дотримавшись відповідних меж, захопивши приблизно 1 м землі, яка належить його дружині; він особисто звертався з цього приводу до Батуринської міської ради і приблизно в 2013 році комісією за участі депутатів вищевказаного органу місцевого самоврядування було встановлено факт самовільного зайняття [PERSON] належної позивачу земельної ділянки; за участі вищевказаної комісії були визначені нові межі із відступом приблизно на 1 м за паркан і зобов»язано [PERSON] звільнити земельну ділянку, проте остання цього не зробила і паркан залишився стояти на тому ж місці, тобто на земельній ділянці [PERSON]; паркан відповідач поставила приблизно в кінці 2012 на початку 2013 року і про це його особисто повідомили сусіди, оскільки він з дружиною взимку проживає в м.Дніпропетровську, а з весни і до осені в м.Батурині. Окрім того, представник позивача запевнив, що після чергового звернення по вирішенню питання встановлення меж до Батуринської міської ради, представник третьої особи - Роговий О.В., який займає посаду землевпорядника, неодноразово переконував його виготовити технічну документацію на земельну ділянку по [ADDRESS] та приватизувати землю; в 2014 році при розробці технічної документації були присутні землекористувачі суміжних ділянок, розташованих в [ADDRESS] та [ADDRESS]; представник позивача пояснив, що за дорученням дружини підписував акт погодження меж, проте був без окулярів і не знайомився з його текстом; зауваження щодо визначення меж земельною ділянки, на яку розроблялася технічна документація у нього були, але особа, яка займалася виготовленням технічної документації запевнила його, що все буде відображено в документах; особисто він жодних зауважень до актів погодження меж не вносив; претензій до особи, яка складала технічну документацію на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], не має; технічну документацію вважає правильною, оскільки на підставі неї позивач зареєструвала за собою право власності на вищевказану земельну ділянку; [PERSON] вважає належним відповідачем у даній справі і просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] належала її покійній тітці, яка померла в 2006 році; на даний час земельною ділянкою користується її сестра, а вона їй в цьому допомагає; спадщину після смерті тітки ніхто не приймав, але вони з сестрою, як спадкоємці, продовжують користуватися земельною ділянкою, якою за життя користувалася покійна тітка; також відповідач запевнила, що паркан на межі вона не будувала, а лише періодично його ремонтувала і востаннє робила це приблизно в 2009 році; представник позивача звертався до неї з приводу паркану десь в 2014 році, проте вона йому нічого не відповіла, після чого питання розміщення паркану ніхто не порушував; вважає, що основною причиною даного спору є не паркан, а її особисті з представником позивача стосунки, тому підстав для задоволення позову не вбачає; Представник третьої особи на стороні відповідача - Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області в судовому засіданні пояснив, що підстав для задоволення позову не вбачає, оскільки паркан був зведений до 2014 року, тобто до того, як було встановлено та погоджено межі земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS], яка належить [PERSON] та по [ADDRESS], яка належить Батуринській міській раді; по паркану, на який посилається представник позивача встановлено межу між вищевказаними земельними ділянками; при погоджені меж зауважень з боку власників (користувачів) суміжних земельних ділянок не надходило; акти погодження меж оформлені належним чином; технічна документація на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], затверджена, на підставі неї позивач зареєструвала своє право власності; на даний час межі, які були встановлені і відображені в технічній документації, ніхто не порушував, тому вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем та її представником, добре знав покійну тещу представника позивача і може з впевненістю сказати, що паркан побудований відповідачем приблизно восени 2012 року; до цього часу між земельними ділянками, розташованими в [ADDRESS] та [ADDRESS] паркану не було взагалі. Свідок [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні, дала покази, аналогічні показам свідка [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що його неодноразово запрошували допомогти відремонтувати чи полагодити господарські споруди в домоволодінні, розташованому в [ADDRESS]; востаннє він на прохання відповідача приблизно в 2009 році ремонтував паркан в даному господарстві, який розміщений на межі з господарством позивача; запевнив, що ремонт був не значний і полягав в заміні декількох дощок. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи та свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] належить Батуринській міській раді і перебуває у фактичному користуванні відповідача. Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-1104 від 07.09.2010 року є власником будинку, розташованого в [ADDRESS] (а.с.17,18). Рішенням Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області 29 сесії 6 скликання від 25.04.2014 року було створено комісію для вивчення питання щодо визначення меж земельної ділянки [PERSON] та її приватизації (а.с.27). Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON], на підставі якої позивач реєструвала своє право власності на земельні ділянки, розташовані в [ADDRESS], зокрема актів про погодження (встановлення), закріплення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання, вбачається, що межі земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, розташованих в [ADDRESS], чітко визначені в натурі (на місцевості), проходять по існуючим твердим ознакам і передані під нагляд на зберігання землевласнику; потреби закріплення меж земельної ділянки межовими знаками встановленого зразка немає; суміжними користувачами (землевласниками) жодних претензій при погодженні існуючих меж не заявлено; межі земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), визначені по існуючому паркану та по червоній лінії вулиці Шкляра; межі земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, визначені по існуючому паркану; вказані акти підписані власником земельної ділянки, суміжними землекористувачами, землевпорядником Батуринської міської ради та начальником Бахмацького районного виробничого відділу Чернігівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с.85 - 92). Судом, в ході дослідження вищевказаної технічної документації із землеустрою, встановлено, що 31.07.2014 року дана технічна документація була погоджена у відділі містобудування та архітектури Бахмацької районної державної адміністрації та 04.08.2014 року у відділі Держземагенства у Бахмацькому районі. Рішенням Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області 33 сесії 6 скликання від 07.08.2014 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої в [ADDRESS] та вирішено передати її у власність [PERSON] (а.с.28). Згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно [NUMBER] та [NUMBER] від 19.08.2014 року [PERSON] є власником земельних ділянок площею 0.0311 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - [NUMBER] та площею 0.1 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - [NUMBER], розташованих в [ADDRESS]. Державна реєстрація вищевказаних земельних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с.19 - 24). Як було встановлено в судовому засіданні, позивач та її представник не ставлять під сумнів вищевказану технічну документацію, вважають її такою, що відповідає дійсності, претензій до особи, яка її розробляла не мають; до того ж вказана документація розроблялася саме для встановлення меж земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], власником якої наразі є позивач. Згідно висновку начальника Батуринського МВМ Бахмацького РВУМВС від 02.03.2015 року, зробленого за результатами перевірки за заявою [PERSON] з приводу самовільного захоплення [PERSON] земельної ділянки та перенесення паркану, вбачається, що при розробці технічної документації на земельну ділянку [PERSON] було встановлено межу по існуючому паркану; в ході опитування очевидців з»ясувалося, що існуючий паркан відповідає вимогам технічної документації; межі земельної ділянки станом на 26.02.2015 року ніким не порушені і [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду (а.с.83-84). Згідно акта обстеження земельної ділянки позивача від 05.08.2015 року, складеного комісією по врегулюванню земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Батуринської міської ради та доданого до нього кадастрового плану, вбачається, що земельна ділянка [PERSON] з обох сторін межує із земельними ділянками, які належать Батуринській міській раді; межа із земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], проходить по паркану; порушень меж, належної позивачу земельної ділянки в акті не зафіксовано. Згідно ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Отже, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону до ознак земельної ділянки, як об'єкта права власності, можна віднести: межі земельної ділянки, які повинні існувати в натурі (на місцевості), визначене місце розташування земельної ділянки та встановлені права щодо земельної ділянки. Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Положення ч.ч.1,2 ст.118 ЗК України визначають, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частинами 8 та 9 ст. 118 ЗК України закріплено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно п. в ч.1 ст.186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому цим Кодексом, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, встановлених цим Кодексом, розпоряджаються земельними ділянками або приймають рішення про зміну їх цільового призначення. Згідно положень ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», в редакції, яка діяла на момент розробки та затвердження технічної документації на земельну ділянку позивача, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Відповідно до ст. 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, сприяючи всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснював сторонам положення ст.10 ЦПК України, проте, інших доказів, ніж ті, що містять матеріали справи суду надано не було, тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 11 ЦПК України, суд вирішує справу в межах заявленого позову на підставі наявних доказів. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проте позивач та її представник не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту самовільного зайняття [PERSON] належної [PERSON] земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS]. Судом встановлено, що межі належної позивачу земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS], визначені, встановлені, погоджені та закріплені згідно вимог чинного законодавства і на момент вищевказаних дій паркан, розміщений на межі земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] існував, до того ж по ньому, за погодженням суміжних власників земельних ділянок, було встановлено одну із меж. Суд не вважає таким, що доводить факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки позивача акт обстеження вищевказаної земельної ділянки від 03.09.2014 року, оскільки відповідність даного акту дійсним обставинам справи та технічній документації, затвердженій рішенням Батуринської міської ради Бахмацького району 33 сесії 6 скликання 07.08.2014 року була спростована поясненнями представника третьої особи, даними в судовому засіданні та матеріалами технічної документації, згідно яких вбачається, що межа між земельною ділянкою по вул. [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить по існуючому паркану з приводу якого виник спір. Отже, в судовому засіданні не доведено порушення [PERSON] меж належної позивачу земельної ділянки, які були встановлені, погоджені та закріплені (в тому числі і по існуючому паркану) при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки; ні позивач ні її представник не сумніваються в правильності та законності даної технічної документації та дій особи, яка її виготовлювала, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі ст.ст. 79, 96,116,118, 152, 186, 212 ЗК України, ЗУ «Про землеустрій»,

Outcome: dismissed