Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Кримської республіканської дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Сімферопольської міської ради, про виселення з предмету іпотеки, а саме з квартири [ADDRESS], з мотивів викладених в позовній заяві. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сімферопольської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підставах. Судом встановлено, що 22 лютого 2008 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0060/74/071358, на підставі якого Банком позичальнику було надано кредитні кошти. В забезпечення указаного зобов'язання позичальника за вказаним Кредитним договором в іпотеку Банку було передано згідно договору Іпотеки реєстровий номер 329 від 22.02.2008 р. нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS], яка належить Іпотекодавцю [PERSON]. Право власності на вказану квартиру підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.02.2008 р. приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК [PERSON] за реєстровим № 226, зареєстрованим 22.02.2008 р. у Державному реєстрі правочинів згідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 5484316 від 22.02.2008 p., реєстраційний № 2709148. Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником зі всіма правами та обов'язками Відкритого Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11.01.2012 р. по справі № 2-0107/239/2012 стягнуто з [PERSON] заборгованость за кредитним договором у сумі 869064,72 грн., та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS]. яка належить Іпотекодавцю [PERSON]. Позивачем виконавчі документи було подано до примусового виконання до Залізничного відділу державної виконавчої служби Сімферопольського МУЮ з метою їх примусового виконання. У ході проведення виконавчих дій постановою державного виконавця накладено арешт та проведений опис іпотечного майна. На підставі документів наданих Банку встановлено, що за адресою: [ADDRESS] мешкає неповнолітня особа: [PERSON], [INFO]. Про такі обставини Позивачу стало відомо тільки у ході здійснення виконавчих дій. Згідно до умов пп. 2.3.8., 2.3.9. укладеного Договору іпотеки та вимог ст. 9 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодавець - [PERSON] на вселення та реєстрацію вищевказаних осіб мала отримати відповідну згоду Банку. Проте, в порушення ст. 10 Закону України «Про іпотеку», згідно якої Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти Іпотекодержателя (Банк) про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права Іпотекодержателя за іпотечним договором, [PERSON] не повідомила Банк про вселення осіб. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України. Виходячи з Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30 березня 2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з частиною 4 статті 9, статтею 109 ЖК України, статтями 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотека держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк (пункт 43). Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону та роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотека держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У зв'язку з тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 11.01.2012 р. по справі № 2-0107/239/2012 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 869064.72 грн., та звернення стягнення на предмет іпотеки 11.06.2013 року Позивачем (Банком) на адресу відповідача було направлено вимогу щодо звільнення квартири. Але ця вимога повернута поштою на адресу Банку (позивача) за закінченням терміну зберігання, (поштове повідомлення додається) Відповідно до п.п. 11.5. та 11.5.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний у строк, що не перевищує трьох календарних днів з дати зміни свого фактичного місця проживання письмово повідомити Банк. Від відповідача до Банку повідомлень про зміну фактичного міста проживання не надходило. Отже, не зважаючи на повернення поштою цієї вимоги, вважаємо, що Позивач належним чином повідомив Відповідача та усіх мешканців за вказаною адресою, тобто за місцем їх проживання та виконав передбачені законом умови. На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Також, ухвалою від 23.01.2013 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (копія ухвали долучається) звернуто увагу судів на такі висновки Верховного Суду України, а саме, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки. Будь - які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладання договору іпотеки (наприклад реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладання договори іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Пунктом 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статгею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-111 «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальний реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до умов договору іпотеки, укладеного Банком з [PERSON] (п.2.3.8. договору іпотеки), іпотекодавець гарантував відсутність прав третіх осіб щодо іпотечного майна і на момент укладення цього договору малолітні діти та відповідач не були зареєстровані у квартирі. Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судових рішень Верховного Суду України. Також, відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора - або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на житлі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фонду жита для тимчасового проживання. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке -: предметом іпотеки, у порядку встановленому частиною третьою цієї статті. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч.1 ст. 29 ЦК України, ст. ст. 9,10,40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України,

Outcome: approved