Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом до суду, який мотивує тим, що вона, [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем [PERSON]. Від спільного проживання у незареєстрованому шлюбі у них народився син [PERSON] [INFO]. З початку їхнього спільного проживання у них не склались нормальні сімейні відносини, вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не змогли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. Кожен з них мав протилежні погляди на шлюб, сім'ю, відповідач часто зловживав спиртними напоями в стані алкогольного сп'яніння влаштовував сварки та скандали, в присутності малолітнього сина, та неодноразово наносив їй та дитині побої, така негативна атмосфера в сім'ї погано впливала на її здоров'я та виховання дитини, тому вони припинили спільне проживання і з жовтня місяця 2016 року разом не проживають та не підтримують будь-яких сімейних відносин. З жовтня місяця 2016 року і по цей час відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, сина на бачив, ним не цікавився, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, стан здоров'я, не відвідував і не відвідує сина вдома, у дитячому садочку та школі, не спілкується з дитиною взагалі, не дбав про її нормальне самоусвідомлення, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Навіть на день народження син від відповідача не отримував жодного подарунку. Відповідач свідомо не бажав брати участь у вихованні дитини виявляти турботу, щодо неї, будь - яких перешкод чи заборони щодо побачень з сином відповідачу ніхто не чинив. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року ( ратифікована Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 -XII ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість, потребує спеціальної охорони і турботи. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 11,12,15 Закону України «Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року, з наступними змінами, передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про її здоров"я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 157 ч. 2 СК України той з батьків хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Здійснення батьківських прав є обов'язком відповідача, ухилення його від виконання обов'язків є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні від цього обов'язку кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Оскільки відповідач матеріально сина не забезпечує, а їй важко самостійно утримувати їхню сім'ю, дитина росте потребує багато додаткових витрат, тому вона звертається до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання їхньої дитини. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Їй відомо, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід оскільки працює на сезонних роботах, в Російській Федерації, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати щомісячно аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 2500 ( дві тисячі п'ятсот ) грн. до досягнення дитиною повноліття. На підставі вищенаведеного позивач, просить позбавити [PERSON] [INFO], уродженця та жителя [ADDRESS], батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Стягнути з [PERSON] [INFO], громадянина України уродженця та жителя [ADDRESS], на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] [INFO] у розмірі 2500 ( дві тисячі п'ятсот) грн. до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги в частині стягнення алміентів підтримала частково і просить стягувати аліментит в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки не повідомив, поважних причин його неявки не встановлено, відзиву на позов не подав, а тому суд вважає, що справу слід розглядати заочно у відсутності відповідача. Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, та не заперечує щодо задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, а саме: копії паспорта та картки платника податків позивача; копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], де в графі батьків вказані «[PERSON]» та «[PERSON]»; копію рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 22 січня 2019 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» та копію висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], згідно якого відповідач тривалий час не цікавиться і не спілкується з сином, не бере участі в його матеріальному забезпеченні, суд, дійшов до висновку, що в судовому засіданні не спростовано доводи позивача і встановлено ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що у відповідності до ст. 164 ч.1 п.2 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абз. 2 п. 16 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 166 ч.3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому, з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, стану їх здоров'я та здоров'я дитини, слід стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є мінімальним розміром аліментів передбаченим ст. 182 ч.2 абз.2 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved