Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй, в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] брата, належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS]. З'ясувалось, що в успадкованому будинку зареєстрована відповідач [PERSON], з якою вона, як власник житлового приміщення договору найму житлового приміщення не укладала та згоди на її реєстрацію в зазначеному будинку не давала. Відповідачка 2 вересня 2013 року залишила житлове приміщення, забрала свої речі і з цього часу в ньому не проживає без поважних причин. На даний час вона, як власник, має намір розпорядитись житловим будинком, але реєстрація місця проживання відповідачки в належному їй на праві власності житловому приміщенні перешкоджає їй це зробити та обмежує її права як власника на здійснення володіння, користування та розпорядження належним їй майном, у зв'язку з чим відповідно до ст.391 ЦК України змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в належному їй на праві власності будинку, оскільки реєстрація останньої перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. У судове засідання позивачка та її представник, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. Згідно письмових заяв (а.с.39,40), просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, а у разі неявки відповідача не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки (а.с.38), про причини своєї неявки суд не повідомила. Третя особа - Солонянський районний сектор державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, у судове засідання не з'явився, заявою просив розглянути справу у відсутність їх представника (а.с.20). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Судом у межах заявлених позовним вимог наявними у справі доказами встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно виданого Солонянською державною нотаріальною конторою Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим №1-1665 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 травня 2014 року та витягу реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31 травня 2014 року року, технічного паспорта (а.с.5-11), позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. У зазначеному будинку з 23 листопада 2009 року зареєстрована відповідач [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.12,17). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 11 червня 2014 року депутатом Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та підписаного сусідами, убачається, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2 вересня 2013 року (а.с.13). З зазначеного вбачається, що реєстрація відповідача, яка не є членом сім'ї нового власника житлового будинку та не перебуває з ним в договірних відносинах щодо оренди житла, виникла до набуття права власності на вказане нерухоме майно позивачкою [PERSON], що свідчить про те, що реєстрація відповідачки в належному позивачеві житловому будинку здійснена без згоди нового власника житлового приміщення, а відповідно порушує його права на користування, володіння та розпорядження належним йому майном. Згідно ст.150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON], [INFO], було зареєстровано в житловому приміщенні, яке належить позивачці на праві власності, при попередніх власниках житлового приміщення та без згоди нового власника, що дає право останньому вимагати усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належному їй на праві приватної власності житлового будинку шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні, оскільки вона не є членом сім'ї нового власника житлового приміщення, де зареєстрована без згоди цього власника на її реєстрацію, та між ними відсутні будь-які інші правовідносини з приводу користування відповідачкою житловим приміщенням, що належать позивачеві на праві приватної власності. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, понесені ним при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved