Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ордеру на жиле приміщення від 28.10.1975 року, виданого виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящихся, його мати [PERSON] із сім»єю у складі трьох осіб (він та батько) отримала право на зайняття жилого приміщення квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровано три особи. Зазначив, що відповідачі більше 10 років у спірній квартирі не проживають. Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі, не оплачують комунальні послуги та не беруть участь в її утриманні, просив визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] У судове засідання позивач та його представник не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі за тих же підстав, просила їх задовольнити та розглядати справу у її відсутність ( а.с. 37). Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини поважності неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення являє собою однокімнатну квартиру, жилою площею 14,7 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Дана квартира відповідно до ордеру на жиле приміщення від 28.10.1975 року, виданого виконавчим комітетом Київської міської Ради депутатів трудящихся, була отримана матір»ю позивача [PERSON] на сім»ю у складі трьох осіб (позивач та його батько [PERSON].) (а.с. 8). У спірній квартирі зареєстровано три особи, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 31.10.2016 року № 3600 (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою розірвано 28 серпня 2003 року (а.с. 10), відповідачка [PERSON] є донькою позивача. Відповідачі більше 10 років не проживають у спірному житловому приміщенні. Факт не проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS] підтверджується актами від 11 червня 2016 року, 11 серпня 2016 року та 11 жовтня 2016 року ( а.с. 11-13). Згідно відповіді Подільського УП ГУНП у м. Києві [PERSON] та [PERSON] з заявами про чинення їм перешкод у користуванні квартирою за адресою - [ADDRESS] та з проханням їх вселити до вищевказаної квартири не звертались (а.с. 49 зворот). Спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України, в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.85 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.89 р., № 13 від 25.12.92 р., № 15 від 25.05.98 р.) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У позовній заяві вказано, що позивач не чинив відповідачам перешкод у користуванні спірною квартирою. Передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім'ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено. Підстав для продовження строку відсутності особи у квартирі понад шість місяців не виявлено, а відтак, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідачів порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися власністю, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved