Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У зв'язку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, позивачка не має бажання надалі проживати з відповідачем; фактично вони проживають окремо тривалий час і це зумовлено протиправною поведінкою відповідача, то позивачка просить суд розірвати шлюб. Також просить визначити місце проживання малолітньої дитини з нею, судові витрати покласти на відповідача. Додатково зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Через це вона змушена звертатися з позовом про стягнення аліментів. А тому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до повноліття дитини. Позивачка позов підтримала. Додатково суду пояснила, що приблизно два роки вона не проживає з відповідачем. Вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки. Дитина перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не виконує обов'язку з утримання дитини, має нерегулярний та мінливий дохід, тому позивачка просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. В останнє судове засідання позивачка не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи по суті та постановлення заочного рішення по справі. Відповідач позов про розірвання шлюбу не визнав. Не заперечує, що він не проживає з позивачкою біля двох років. Його часта відсутність вдома була пов'язана з поїздками на заробітки, після його приїзду почали виникати сварки, і дружина подала позов про розірвання шлюбу. Щодо решти заявлених позовних вимог, то пояснив, що він не заперечує, щоб дитина проживала з позивачкою. Також зазначає, що він надавав грошові кошти на утримання дитини, купував одяг та продукти харчування. Згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі по 1000 грн., щомісячно. В останні два судових засідання відповідач не з'явився. Суд вважає, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які не з'явилися зважаючи на те, що вони надали пояснення у справі. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Стаття 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не проживають як сім'я протягом тривалого часу, близько двох років. Сторони мають різні характери, різні погляди на життя, позивачка не бажає надалі проживати разом з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. У розпаді сім"ї винні обоє подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сім'ї. Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо решти заявлених позовних вимог. Статтею 160 СК закріплено право батьків на визначення місця проживання дитини. У зв'язку з цим постає питання про допустимість втручання суду у вирішення питання про місце проживання малолітньої дитини, визначене за згодою батьків дитини. На думку суду, чинним законодавством України розгляд питання про місце проживання дитини, визначене за згодою батьків, в судовому порядку не передбачено. Згідно з п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11, у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує це питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Оскільки в ході розгляду справи позивачка не надала суду доказів того, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини після постановлення рішення суду про розірвання шлюбу, а відповідач додав, що він не заперечує щоб дитина проживала з позивачкою, то суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини слід відмовити. Щодо решти заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Сторони є батьками малолітньої дитини. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Батько дитини, відповідач за зустрічним позовом, не надає допомоги на утримання дитини. Отже, відповідачем порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки [PERSON] виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для часткового задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідач в судовому засіданні погодився сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати дитині допомогу. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд виходить з приписів статті 13 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законодавством України для дитини відповідного віку; та що обов'язок з утримання дітей покладений на обох батьків. На думку суду, за вказаних умов визначений розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved