Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача, яка просить в порядку розподілу сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,15 га за адресою [ADDRESS], а також на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за цією ж адресою. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач проти позову не заперечував. Суд, вислухавши сторони, представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: Згідно зі ст..60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст..69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст..70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14.12.2007 року ( а.с.10). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.02.2008 року [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,1500 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку ( присадибна ділянка), що знаходиться за адресою [ADDRESS] ( а.с.11-12). У зв*язку із змінами адміністративно-територіальної структури м.Харкова с.Хролі включено до Орджонікідзевського ( Індустріального) району м.Харкова, а адреса значиться як [ADDRESS] Право власності на земельну ділянку виникає у покупця з моменту видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації ( п.8 договору). Однак, Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку та докази про його державну реєстрацію суду не надано, тобто відсутні докази того, що на вказану земельну ділянку виникло право власності, а тому розподілити майно, на яке відсутнє право власності, визнати право власності на ? частину земельної ділянки, на яку взагалі не має права власності неможливо, це суперечить закону, ст.ст.334ч.4 та ст.657 ЦК України. Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.09.2009 року за [PERSON] зареєстровано право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою Харківський район, с.Хроли, вул..Зеленодольська, 67, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.13-14). Як вбачається з рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.09.2009 року будинок зведений [PERSON] хоча і в шлюбі з [PERSON], однак за власні кошти і з власних будівельних матеріалів, на земельній ділянці, що належить йому в цілому, а тому право власності визнано за [PERSON], а не в спільну сумісну власність з дружиною [PERSON] ( а.с.13). Вказане рішення суду є чинним. Відповідно до ст.61ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки житловий будинок №70 з надвірними будівлями по вул..Зеленодольській в м.Харкові ( нова адреса у зв*язку із змінами в адміністративно-територіальному устрою м.Харкова) належить на праві особистої приватної власності [PERSON], а не є сумісною власністю подружжя, то і в цій частині позовних вимог суд відмовляє позивачці. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed