Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 20.08.2013 року, вона з відповідачем зареєструвала шлюб у Виконавчому комітеті Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківськіої області. Від спільного подружнього життя народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони не змогли створити міцної сім`ї, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між сторонами неприязні стосунки, а систематичні конфлікти і непорозуміння призвели до припинення подружніх відносин. Не підтримують шлюбних стосунків. Кожен із них живе своїми інтересами. Будь-яких спроб налагодити подружнє життя відповідач не приймає. А тому подальше перебування у такому шлюбі є недоцільним. За таких обставин вважає, що шлюб існує формально, а тому повинен бути розірваним. Зазначає, що малолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати з позивачкою. Позивач подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без її участі. Відповідач подав заяву в якій позов визнав, просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно серії [NUMBER] від 05.04.2019 року сторони зареєстрували шлюб 20.08.2013 року у Виконавчому комітеті Нижньолипицької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківськіої області, актовий запис за № 1. В шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30.06.2015 року, яка проживає з матір"ю. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим,що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved