Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, в якому просять припинити право відповідача на належну йому частку у спільній власності - квартирі [ADDRESS] та визнати за ними право власності на належну відповідачу частку. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони та відповідач є власниками спірної квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Виходячи із принципу рівності часток співвласників, кожному з них належить по 1/3 вказаної квартири. Позивачі зазначають у позовній заяві, що частка відповідачки [PERSON] в спільному майні є незначною, а саме 1/3 і не може бути виділена в натурі, оскільки річ є неподільною. Згідно звіту оцінки вартості квартири, експертом визначена вартість квартири станом на 18.09.2013 року і в загальному складає 313 091 гривні, відповідно вартість [PERSON] складає 104 363 гривні Крім того спільне володіння і користування майном є неможливе з огляду на постійні скандали, погрози, залякування з боку відповідачки в адрес власної матері - [PERSON] Важливим є також факт, що [PERSON] не несе жодних витрат на комунальні послуги, відмовляється брати участь в необхідних ремонтних роботах. На думку позивачів припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сімї, оскільки вона разом з родиною з 1993 року постійно проживає в [ADDRESS] у власному будинку. На підставі наведеного позивачі просять визначити, що частки співвласників квартири [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є рівними, встановити, що їм належить по 1/3 частині вказаної квартири, припинити право власності на частку [PERSON] у спільному майні з виплатою їй грошової компенсації вартості її частки, а саме: 1/3 частини квартири у сумі 104 363, 00 гривень відповідно до вартості майна зазначеного у звіті про оцінку майна та визнати право власності на її 1/3 частину квартири за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, а саме по 1/6 частині, покласти всі судові витрати на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позивачів позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак 23.05.2014 року надіслала на адресу суду письмові пояснення, в яких позов підтримала та просила розглядати справу у її відсутності у зв'язку з тим, що на даний час проживає за межами України. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги в частині визначення часток сторін, однак заперечила щодо позбавлення її довірителя права на частку у спільній квартирі з тих підстав, що [PERSON] має намір вільно нею користуватися і з цією метою навіть звернулась до суду з позовом про визначення порядку користування спільною сумісною власністю. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на дану квартиру за вищевказаними особами підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 червня 1996, виданим Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради народних депутатів №102. На даний час вирішити питання щодо визначення часток в спільному сумісному майні в позасудовому порядку сторони не можуть, оскільки перебувають у неприязних стосунках. В судовому засіданні встановлено, що ніякої домовленості між співвласниками квартири про виділення часток в спільній сумісній власності не було і відповідно частки кожного із співвласників є рівними і становлять по 1/3 частці. Відповідно до ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на вказані норми закону суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є рівними і відповідно їм належить по 1/3 частині вказаної квартири. З пояснень сторін та письмових матеріалів справи вбачається, що сторони не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном - квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що позивачі та відповідач перебувають у неприязних відносинах, які унеможливлюють спільне користування нерухомістю. Зокрема вказаний факт підтверджується доданим до справи повідомленням від 18.11. 2013 року за № 72-8737 вих.13 Прокуратури м. Ужгорода, з якого вбачається , що позивачка [PERSON] неодноразово зверталась до Ужгородського МВ УМВС України із заявами про неправомірні дії щодо неї з боку [PERSON] З доданих до матеріалів справи письмових пояснень позивачки [PERSON] вбачається, що остання намагається захистити свою матір [PERSON] від агресивної поведінки її сестри - відповідачки по справі - [PERSON] Факти агресивної поведінки відповідачки по справі [PERSON] по відношенні до позивачки [PERSON] підтвердила допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка показала, що завжди навідуючи свою матір, відповідачка вчиняє сварки, ображає її, хоче виселити з їх спільної квартири. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що особисто чула як [PERSON] ображала свою матір - позивачку [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] так само підтвердили факт агресивних дій [PERSON] до своєї матері, позивачки по справі, показали, що неодноразово їх суперечки закінчувались викликом працівників правоохоронних органів. Відповідно до висновку, викладеного у звіті про оцінку квартири за адресою [ADDRESS], станом на 18 вересня 2013 року її ринкова вартість становить 313 091 гривень. З оглянутих судом матеріалів справи вбачається, що згідно вимог ДБН неможливо кожній із сторін виділити ізольовану квартиру з окремим виходом. Судом встановлено, що спірна квартира являється єдиним постійним місцем проживання позивачки [PERSON] Разом з тим в судовому засіданні з'ясовано, що відповідачка [PERSON] постійно проживає з сімєю в [ADDRESS], маючи фактично своє власне постійне житло. Як вбачається з матеріалів справи позивачі [PERSON] та [PERSON] згодні відшкодувати відповідачці [PERSON] вартість її частки у спірній квартирі та внесли на рахунок ТУ ДСА в Закарпатській області суму коштів у розмірі 104 363, 00 гривень, що відповідно до висновку експертизи становить 1/3 частину вартості квартири. В судовому засіданні представник відповідача не заперечила стосовно встановленої експертом ціни спірної квартири. Разом з тим на її думку питання спільного володіння квартирою можливо вирішити шляхом винесення судового рішення, яке врегулює порядок користування квартирою. Однак всупереч ст. 60 ЦПК України відповідачем та її представником не доведено, яким шляхом сторони будуть мирно співіснувати в межах одного приміщення, з огляду на те, що в них склалися неприязні стосунки, які фактично унеможливлюють спільне користування та володіння спірною квартирою. З огляду на зазначене, з метою врегулювати існуючі непереборні суперечності між сторонами, зважуючи інтереси кожного, враховуючи похилий вік позивачки [PERSON], суд приходить до висновку, що запропонований позивачем варіант компенсації відповідачці її частки квартири з одночасним позбавленням права її на вказану частину майна є можливістю для сторін нормального подальшого життя. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається із змісту даної норми законодавець визначив три самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні, однак, за умови, що таке припинення не задасть істотної шкоди співвласнику. З огляду на те, що відповідачка [PERSON] має постійне місце проживання, частка її у спільному майні є незначною, відповідно припинення права власності на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам її сімї. З врахуванням відсутності можливості реального поділу спірної квартири та неможливості виділення частки позивача в натурі, внесення позивачами на депозитний рахунок вартості частки відповідача, розмір якої не оспорюється відповідачем, суд приходить до висновку, що право відповідача на належну йому частку слід припинити, стягнувши в його користь компенсацію її вартості, що внесена позивачами на депозитний рахунок та визнати за позивачами право спільної часткової власності на належну відповідачці [PERSON] 1/3 частку у спільній власності по 1/6 частині. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 365, 367, 368, 372, Цивільного кодексу України та

Outcome: approved