Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому указує, що відповідач звернулася до позивача із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.06.2007, згідно якої отримала кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею заява від 18.06.2007 разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору та продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 30.09.2019 має заборгованість у розмірі 36166,65 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2931,73 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 27986,99 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3049,52 грн.; штрафів - 500 грн. (фіксована складова) та 1698,41 грн. (процентна складова). Посилаючись на норми ст.ст.509,525,526,527,530,598,599,610,615,629,1050,1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 36166,65 грн., а також судові витрати, понесені ним при подачі позову в сумі 1921,00 грн. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідачем був поданий відзив на позов, у якому остання позов не визнала у повному обсязі, вважає заявлені до неї вимоги необгрунтованими, безпідставними, незаконними. Свої заперечення відповідач обгрунтовувала тим, що 18.06.2007 вона дійсно підписала заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, але під час підписання анкети-заяви ні з якими Умовами та правилами її не знайомили. Всупереч с.9 Закону України "Про споживче кредитування позивач не надав їй інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору у т.ч. з урахуванням обрання певного виду кредиту. Вказане підтверджується відсутністю її підпису під Умовами та Правилами, а також у паспорті споживчого кредиту, який їй взагалі ніхто не надавав. Крім того, анкета-заява не містить даних про те, який саме вид кредитної картки був їй виданий, строк дії картки, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, відповідальність сторін тощо. Також відсутні будь-які посилання на те, з якими саме тарифами вона ознайомилася та прийняла під час підписання анкети-заяви, що унеможливлює встановлення правильність розрахунків процентів, пені та штрафів. Банком не вірно розрахована сума заборгованості та незаконно збільшена процентна ставка у односторонньому порядку з 2013 року. Не менше ніж за 7 днів до введення в дію таких змін банк повинен був проінформувати її випискою по картковому рахунку, що передбачено п.49 цього договору. Посилаючись на ст.ст.253,256,257,258,261 ЦК України відповідач просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності, відмовивши позивачу у задоволенні позову повністю (а.с.41-50). У судове засіданні представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а.с.28). Відповідач та її представник у судовому засіданніпосилалися на доводи, викладені у відзиві на позов, просили суд застосувати загальний і спеціальний строк позовної давності та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Ураховуючи заяву представника позивача, суд визнав за можливе розглянути справу у його відсутність, на підставі наявних доказів справи. Суд, заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що 18.06.2007 [PERSON] із метою отримання банківських послуг звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 18.06.2007, згідно якої сума кредитного ліміту становила 2900,00 грн., тип кредитного ліміту - фінансовий, тип картки: 545708295, базова процента ставка - 22,80%, розмір комісії за кредитування - 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміта відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, погашення заборгованості може відбуватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і шляхом списання банком коштів з Дебетної карти № [NUMBER] (а.с.11). У вказаній заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. До кредитного договору позивачем додано Умови та правила надання банківських послуг (а.с.12-17). Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису [PERSON] . Таким чином, між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини на підставі укладеного кредитного договору, який складається із анкети-заяви від 18.06.2007, яка містить умову про тип кредитного ліміту - «фінансовий», розмір базової відсоткової ставки 22,8% на рік, розмір кредитного ліміту, строк дії картки, який відповідає строку дії кредитного ліміту, спосіб погашення боргу за кредитом. Факт використання кредитних коштів та їх періодичного повернення частинами відповідач визнала. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 18.06.2007 по 14.12.2019 вбачається, що позичальник використовувала кредитні кошти за допомогою кредитної картки № [NUMBER] (дата відкриття 08.05.2007, строк дії до 05/11) та кредитної картки № [NUMBER] (дата відкриття 04.11.2010, строк дії до 10/14). Останній платіж шляхом поповнення готівковими коштами своєї картки відповідач здійснила 27.10.2009 на суму 8,30 грн. (а.с.62-66). Також із указаної виписки судом установлено, що поза межами строку дії картки 5577212919170483 відбувався переказ коштів між рахунками по договору SAMDNS0**1092 (28.04.2015 на суму 5,51 грн., 28.08.2018 на суму 0,81 грн.), а також автоматичне погашення простроченої заборгованості позивачем з картки 51**31 (12.11.2015 на суму 207,27 грн., 20.11.2015 на суму 255,33 грн., 08.08.2019 на суму 674,49 грн.). Не погоджуючись із заявленими банком позовними вимогами, [PERSON] просила застосувати наслідки пропуску банком строку позовної давності, тобто, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з цих підстав. Згідно із матеріалами справи за розрахунком позивача непогашена заборгованість за договором б/н від 18.06.2007 станом на 30.09.2019 становить суму у розмірі 36166,65 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2931,73 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 27986,99 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 3049,52 грн.; штрафів - 500 грн. (фіксована складова) та 1698,41 грн. (процентна складова) (а.с.7-10). Так, згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Підписуючи 18.06.20087 анкету-заяву, відповідач погодилася із встановленою банком на момент підписання анкети-заяви процентною ставкою за користування кредитом на рівні, що не перевищує 22,8% на рік, оскільки, використавши кредитні кошти, які банк запропонував надати позичальнику на умовах сплати ним вказаної процентної ставки, [PERSON] їх періодично повертала, тобто, вчинила дії, що свідчать про згоду на запропоновані банком умови кредитування. Заява від 18.06.2007 не містить строку дії укладеного між сторонами кредитного договору. За таких обставин, за відсутності умов про строк дії кредитного договору, суд виходить із обов`язку позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня закінчення строку кредитування, тобто по 31.10.2014. Як зазначалось вище, позичальник частково повертала кредит, здійснивши останній платіж 27.10.2009 на суму 8,30 грн., чим визнала як наявність кредитної заборгованості, оскільки сплатила кошти на її часткове погашення, так і строк кредитування по 31.10.2014 року, оскільки здійснила часткове повернення боргу за допомогою кредитної картки. Починаючи з 28.10.2009 і по день нарахування суми заборгованості 30.09.2019 заявленої позивачем у позові, відповідач жодної проплати не здійснювала та кредитних коштів у цей період не отримувала, погашення заборгованості, без відома позичальника відбувалося банком шляхом автоматичного погашення заборгованості, яке здійснювалося банком і після закінчення строку кредитування. Відповідно до умов договору погашення заборгованості повинно було відбуватися шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% від суми заборгованості. Строк щомісячного погашення (конкретної дати) анкета-заява від 18.06.2007 не містить. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 2 та ч. 4 ст.267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Оскільки сторонами кредитного договору обумовлено повернення кредиту частинами, тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідач мала повернути банку заборгованість у повному обсязі в останній день дії кредитної картки, тобто 31.10.2014, а відтак, позивач мав право захистити порушене право відносно кожного простроченого позичальником щомісячного платежу у межах трирічного строку позовної давності. Цей період включає вимоги про стягнення кредитного боргу і процентів за користування кредитом стосовно кожного простроченого платежу, строк давності якого не минув по 31.10.2014. Суд вважає, що позивач мав право звернутися до суду із позовними вимогами у строки, встановлені ст. 257 ЦК України, тобто на протязі трьох років (загальна позовна давність ). Відповідно до частини 1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Однак позивач не надав суду доказів укладення між сторонами у письмовій формі договору про збільшення позовної давності, тобто у даному разі застосуванню підлягає до вказаних правовідносин загальний строк позовної давності. Крім того суд вважає, що списання боргу позивачем із картки 51**31 (12.11.2015 на суму 207,27 грн., 20.11.2015 на суму 255,33 грн., 08.08.2019 на суму 674,49 грн.) не доводить факту визнання відповідачем боргу по кредиту і не перериває сплив строку позовної давності. Відповідно до реєстру №8899898, направлених АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовів до Тростянецького районного суду Сумської області, вбачається що позовну заяву із вимогою до [PERSON] позивач надіслав до суду 09.11.2019 (а.с.27). Отже, суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом 09.11.2019, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Таким чином, заборгованість за кредитним договором відповідача, яка була на момент закінчення строку дії останньої кредитної картки 30.10.2014 у сумі 2594,49 грн. стягненню не підлягає у зв`язку із пропуском строку загальної позовної давності на момент звернення позивача до суду зі вказаним позовом. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, проценти нараховуються в межах дії договору (карти), який в даному випадку спливає із закінченням дії карти. Позивач має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України, але таких вимог позивач не заявив. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Визначаючи суму боргу за відсотками суд виходить із такого. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на день закінчення строку дії кредитної картки становила суму у розмірі 2594,49 грн., про стягнення якої мав право позивач заявити у межах строку позовної давності, і яка і на час звернення позивача із позовом до суду не змінилася. У період з 18.06.2007 по 31.31.12.2012 позивач застосовував погоджену із відповідачем відсоткову ставку у розмірі 22,8%, а з 01.01.2013 по 31.10.2014 позивач нараховував відсотки за ставкою 30,0%, яка є більшою за погоджену із відповідачем ставкою. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що із відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 30,0% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями статті 81 ЦПК України суду надано не було. Тому із відповідача за період з 01.01.2013 по 31.10.2014 підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 22,8% річних, оскільки вимоги позивача стосовно застосування підвищеної процентної ставки є безпідставними. Виходячи із процентної ставки 22,8% річних та розрахунку позивача (а.с.7-10) за період з часу отримання кредиту і до 31.12.2012 підлягає до стягнення заборгованість по процентам у сумі 1051,52 грн. За період з 01.01.2013 по 31.10.2014 за відсотковою ставкою 22,8% сума процентів становить 1076,14 грн. ((2594,49 грн. х (22,8% /365 днів = 0,062) х 669 днів (кількість днів прострочення за період з 01.01.2013 по 31.10.2014))/100), яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Загальна сума відсотків станом на 31.10.2014, про стягнення якої мав право заявити позивач у межах строку позовної давності, становила суму у розмірі 2127,66 грн. (1051,52 грн. + 1076,14 грн.). Нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитної картки 31.01.2014 суд вважає безпідставним. Факт порушення відповідачем, взятих на себе зобов`язань, щодо своєчасної сплати кредиту у межах строку дії кредитної картки суд вважає таким, що доведений позивачем. Загальна сума заборгованості станом на останній день дії кредитної картки становить суму у розмірі 4722,15 грн. (2594,49 грн. заборгованість за кредитом + 2127,66 грн. заборгованість за відсотками). Крім того, за умовами анкети-заяви від 18.06.2007 розмір комісії за кредитне обслуговування становить 1% від суми заборгованості, тобто станом на 31.01.2014 підлягала сплаті відповідачем комісія за обслуговування у розмірі 47,22 грн. (4722,15 х 1%). Таким чином, станом на кінець строку дії картки підлягало до сплати відповідачем заборгованість у сумі 4769,37 грн. (2594,49 грн. заборгованість за кредитом + 2127,66 грн. заборгованість за відсотками + 47,22 грн. комісія за кредитне обслуговування ). На підставі розрахунку заборгованості позивача судом також установлено, що після спливу строку дії картки позивачем автоматично списуватися кошти із рахунку відповідача, а саме: 28.04.2015 - 5,51 грн.; 12.11.2015 - 207,27 грн.; 20.11.2015 - 255,33 грн.; 28.08.2018 - 0,81 грн.; 08.08.2019 - 674,49 грн. Всього автоматично було списано коштів у сумі 1143,41 грн. і вказана сума має бути зарахована у рахунок погашення заборгованості по комісії, процентам і тілу кредиту у такій черговості, відповідно до вимог ст.534 ЦК України. Отже, після вирахування із загальної суми заборгованості автоматично списаних коштів залишилася несплаченою сума у розмірі 3625,96 грн. (4769,37 грн. - 1143,41 грн.), із яких тіло - 2594,49 грн., відсотки- 1190,63 грн. Саме така сума підлягала до стягнення із відповідача на користь позивача, але у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, суд не вбачає підстав для її стягнення. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за пенею у сумі 3049,52 грн. та двох видів штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина) та 1698,41 грн. (процентна складова) суд зазначає наступне. Як на підставу виникнення договірних відносин позивач посилався на ст.634 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договору приєднання повинні бути зрозумілі, доведені до відома споживачів, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, із огляду на положення статей 633, 634 ЦК України, суд вважає, що відповідач приєднується лише до тих умов, із якими ознайомлений під підпис у день укладення договору. У анкеті-заяві позичальника від 18.06.2007, яку підписала відповідач, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. У судовому засіданні відповідач не заперечувала факту підписання нею анкети- заяви, але при цьому стверджувала, що під час підписання анкети-заяви її ніхто не знайомив із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами та відповідальністю сторін. Обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення пені та штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім власного розрахунку заборгованості, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua., як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору. Суд погоджується із думкою відповідача та вважає, що позивачем не надано підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, які були додані позивачем до позову, розумів відповідач, ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема щодо сплати неустойок (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що роздруківка Умов та Приавт надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій банку, який може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, суд зазначає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України. За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторонами у письмовому вигляді була обумовлена відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів). Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені у анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Оскільки позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань у вигляді сплати пені та штрафів, вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. Ураховуючи досліджені докази у справі, встановлені обставини, суд не знаходить підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed