Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, оскільки спільне життя у них не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї є неможливим. Шлюбні відносини припинені. Від даного шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач відмовляється добровільно забезпечувати дитину просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув , подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши письмові заяви сторін та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 09 вересня 2006 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненської області , актовий запис № 228 ( свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Від даного шлюбу у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] .. Шлюбні відносини між сторонами припинено . Як вбачається з ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1ст.110 СК України , позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ст. 113 СК України , особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття кохання та поваги один до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнає, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам позивача , а відтак, шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у судовому порядку. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні величини аліментного платежу, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує матеріальний та сімейний стан позивача та відповідача, законодавче встановлення розміру аліментів на одну дитину та законодавче обмеження загального розміру відрахувань із заробітної плати у виді 50%. З відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача, позивача по справі. Судові витрати в частині позовних вимог про стягнення аліментів підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved