Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона, перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 20.07.1982 року по 29.12.2016 року. Позивач працювала за професією «машиніст крана металургійного виробництва» - 34 роки 5 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів - 33 років 6 місяців. На теперішній час Позивачка не працює. Внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, у позивачки виникло професійне захворювання, внаслідок чого, починаючи з 2003 року, вона вимушена перебувати на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. 13.03.2017 року, за результатами огляду МСЕК, їй встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності. З огляду на зазначене, [PERSON] просить стягнути з підприємства спричинену їй моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, повязаного з виробництвом у розмірі 50\~000 грн. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з підприємства 15\~000 грн. моральної шкоди. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника ПАТ «Запоріжсталь» надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, проти уточненого позову не заперечували, просили його задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], [INFO], перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 20.07.1982 року по 29.01.2016 року. Позивач працювала за професією «машиніст крана металургійного виробництва» - 34 роки 5 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів - 33 роки 6 місяців (а.с.5). На теперішній час Позивачка не працює. Внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів у Позивачки виникло професійне захворювання вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з вираженими синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненою дисциркуляторною енцефалопатією ІІ ст. з переважним ураженням в ВББ, синдромом хребцевої артерії та вестибулопатією у поєднанні з радикулопатією, переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періртрозом, остеоартрозом у поєднанні з періартрозами ліктьових і колінних суглобів (ІІФС першого - другого ст.), остеоартрозом дрібних суглобів кистей про що свідчить Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.02.2017 р. форма П-4 (а.с.6-7). Як зазначено в п. 16 Акта, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу робот в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Відповідно до п. 17 Акта, причиною виникнення професійного захворювання стала наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва обтискного цеху ПАТ «Запоріжсталь» загальної вібрації з еквівалентним рівнем 101,6 - 105,0 дБ при ГДР - 101 дБ. Перевищення гранично допустимого рівня вібрації на робочому місці Позивачки також зафіксовано у Інформаційній довідці про умови праці працівника при підозрі у нього профзахворювання від 08.02.2016 року № 02-13/306. 13.03.2017 року за результатами обстеження Медико-соціальної експертної комісії Позивачці було первинно та безстроково встановлено III групу інвалідності з 40 % втрати працездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 13.03.2017 р. серії АБ № 0034026, у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання. Окрім того, Позивачці надано протипоказання до тяжкої фізичної праці, стато-динамічних навантажень, рекомендовано «Д» (диспансерний) нагляд профпатолога. невролога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази нарік, санаторно-курортне лікування (а.с.30-31). У зв'язку з встановленням інвалідності Позивачка відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням її здоров'я. Звичні життєві звязки Позивачки порушені, адже, відтепер вона вимушена багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. Позивачка неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у ТОВ «ВітаЦентр», Українському НДІ промислової медицини, КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня», про що свідчать ряд долучених до справи виписок із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.12 26). Позивачка постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для неї режимі спілкуватися з родиною та друзями, вона вимушена займатися реабілітацією тоді як бажала б приділяти свій час близьким людям. Через свою інвалідність Позивачка вже не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім'ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Стаття 64 Конституції України передбачає, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 2-4 ст. 153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо (ст. 158 КЗпП України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці: забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи зазначені положення законодавства, саме Відповідач мав створити Позивачці, як і іншим своїм працівникам, належні умови праці, за яких настання професійного захворювання або іншого пошкодження здоров"я було б неможливими. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237і КЗпП України), Відповідно до положень ст. 23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). У Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практик) в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Сам факт отримання Позивачкою професійного захворювання, з настанням таких негативних наслідків як визнання її інвалідом III групи з втратою 40 % працездатності, з обмеженнями щодо умов та характеру праці свідчить про те, що вона в силу ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала. Моральну шкоду спричинену Позивачці, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань та страждань. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною її дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати лише суто умовний вираз. Враховуючи зазначене, Позивачка оцінює моральну шкоду, що їй спричинено, у розмірі 15\~000,00 грн. та вважає зазначену суму справедливою та адекватною глибині її душевних страждань. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved