Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачі, звернувшись до суду з даним позовом вказують на те, що вироком Прилуцького міськрайонного суду від 23 травня 2016 року [PERSON] засуджений за ст.286 ч.2 КК України. Посилаючись на ті обставини, що у зв'язку із вчиненням даного злочину позивачам було завдано шкоди, яка до даного часу не відшкодована відповідачем, позивачі [PERSON] та [PERSON] просять суд : - Стягнути з [PERSON] на їхню користь в інтересах малолітньої доньки [PERSON],[INFO] 300000 грн. в рахунок відшкодування шкоди завданої їй моральної шкоди: - Стягнути з [PERSON] на їхню користь 400000 грн. (по 200000грн. кожному) в рахунок відшкодування завданої їм моральної шкоди на користь; - Стягнути з відповідача понесені ними судові витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.(а.с.1-3). В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник-адвокат Денисенко С.В. пітримали позовні вимоги та просили залишити без розгляду відшкодування витрат на правову допомогу із-за відсутності оригіналу платіжної квитанції. При цьому суду пояснили, що через отримані тілесні ушкодження їх малолітня дочка [PERSON] стала інвалідом, перенесла ряд складних операцій, що потребувало як значних матеріальних затрат так і перенесених нервових переживань, бо проводилися на життєво-важливих органах (голова) та вважають, що зазначені у позові суми відшкодування моральної шкоди відповідає тим переживанням, які перенесені ними, що дотепер дитина систематично лікується в стаціонарі Київської дитячої спецлікарні "Охматдит". Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.17), про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка передбачає підстави для звільнення від доказування. Однією із таких підстав визначається наявність вироку у кримінальній справі, що набрав законної сили, який є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2015 року близько 08 години 30 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем марки «MAN моделі L 2000» реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись проїзною частиною вул.Чернігівська с.Сухополова Прилуцького району Чернігівської області, проявив неуважність, не встежив та не врахував дорожню обстановку, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, внаслідок чого не впорався із керуванням та передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на малолітню [PERSON], [INFO], яка перебувала в санчатах та рухалася разом з матір'ю по проїзній частині в попутному напрямку, чим допустив порушення вимог п.п. 2.3б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що знаходяться у прямому причинному зв'язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої малолітня [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у формі багато уламкового перелому кісток основи та склепіння черепа, кісток обличчя, забою головного мозку важкого ступеня, лівобічної субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, гематоми лівої очної ділянки, чисельних саден обличчя, закритої травми грудної клітки у формі забою легень, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Вищевказані фактичні обставини ДТП від 29.12.2015, якою було заподіяно тяжкої травми малолітній дитині позивачів, крім їх пояснень, підтверджені Вироком Прилуцького міськрайонного суду від 22 травня 2016 року, який набрав законної сили 23 червня 2016 року, згідно якого, [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 2 роки. Питання цивільного позову у межах даного кримінального провадження не розглядалося (а.с.12-13). Відповідно п. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд вважає установленим, що винним у розвитку та наслідках даної ДТП від 29.12.2015 є відповідач [PERSON], а потерпіла малолітня [PERSON], [INFO], батьками якої є позивачі у даній справі: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7). Вирішуючи питання щодо визначення розміру морального відшкодування, суд враховує вказані позивачами фактичні обставини, а саме: тяжкість нанесених дитині травм, їх наслідки, тривалість стаціонарного лікування, його системність та періодичність, кількість перенесених операцій та інших болісних медичних лікувальних процедур, які перенесла особисто дитина, що призвело до істотних вимушених змін у їх житті. Каліцтво дитини під час дорожньо-транспортної пригоди, що виникла внаслідок злочинних дій відповідача, батькам дитини (позивачам) також завдало душевних страждань, які були викликані переживанням, нервовим напруженням та страхом спочатку за життя дитини, а в подальшому за її здоров'я. Батьки дитини постійно перебувають з нею у лікарні та хвилювалися, її страждання є дуже болючими і дотепер їхня дитина прив'язана до лікарні. Все це завдало та продовжує завдати дитині та її батькам (позивачам) значних моральних страждань. Суд вважає підставними вищеназвані доводи позивачів, про заподіяння їм з вини відповідача моральної шкоди, але приходить до висновку частково задовольнити позовні вимоги, з огляду на наступне. Так, копією Посвідчення Серія [NUMBER] виданого 27.04.2016 року підтверджується, що [PERSON], [INFO] визнана дитиною - інвалідом (а.с.6), як зазначено вище, унаслідок травмування в ДТП від 29.12.2016, що також підтверджується копіями досліджених судом медичної документації, а саме, комісійного засідання ЛКК від 14.03.2016 року (а.с.8), Виписками із медичної карти стаціонарного хворої [PERSON] за №625, №310, №56 (а.с.9-11) про тяжкість стану дитини після травмування у ДТП від 29.12.2016, систиматичне стаціонарне лікування дитини в Національній дитячій спеціалізованій лікарні "Охматдит", яке триває до цього часу як вказують позивачі. У відповідності до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому п.1 ч.2 вказаної норми права встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Приписами ч.1 ст.1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Така ж позиція викладена і у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 2005 року № 4 (зі змінами та доповненнями). Суд, встановивши фактичні обставини справи у відповідності до вищеназваних правових норм та враховуючи вимоги об'єктивності, розумності й справедливості та обставини справи, враховує характер кримінального правопорушення (ДТП від 29.12.2016) та ступінь вини відповідача [PERSON] яке вчинене ним з необережності, глибину фізичних та духовних страждань позивачів унаслідок тяжкого травмування їх малолітьної дитини, страждання останньої та її батьків, вимоги розумності та справедливості, приймаючи до уваги розмір суми, сплаченої ПАТ «СК Країна» в добровільному порядку позивачам витрати на лікування дитини та моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової суми за шкоду, заподіяну здоров"ю, загальна сума виплат склала - 35472,48 грн., як про це зазначають самі позивачі в позовній заяві (а.с.2). Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати /страхового відшкодування/ для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою /страховим відшкодуванням/. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що позивачі є особами, яким злочином заподіяно моральну шкоду, що дії відповідача є протиправними, також суд враховує вищеназвану суму морального відшкодування страховою компанією, тяжкість травми дитини і настання її інвалідності, що спричиняє їм постійний душевний біль та моральні страждання. Виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості, з врахуванням глибини і тривалості душевних страждань позивачів, суд приходить до висновку, що достатньою сатисфакцією для позивачів з боку відповідача, буде відшкодування моральної шкоди у розмірі по 100000 грн. кожному, та 200000 грн. (тобто, по 100000 грн. кожному) відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином їх малолітній доньці. Провівши розрахунки, суд вважає необхідним остаточно стягнути з відповідача на користь кожного позивача по 200000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди їм та малолітній дитині. Судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн. необхідно стягнути з відповідача за правилами ст.88 ЦПК України, а витрати на правову допомогу позивачів у розмірі 4000 грн. залишити без стягнення згідно їх заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial