Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У вересні 2017 р. прокурор у кримінальному провадженні - заступник начальника Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі міської лікарні швидкої медичної допомоги міста Миколаєва звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров"я на стаціонарне лікування. Свої вимоги мотивував тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, що підтверджено вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2017, пасажиру [PERSON] спричинено тілесні ушкодження. Відповідно до довідки від 31.01.2017 з МЛШМД м. Миколаєва, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 21.05.2016 по 29.06.2016 та на його лікування закладом охорони здоров"я витрачено кошти в сумі 14965,34 грн. Потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 21.05.2016 по 31.05.2016 та на його лікування закладом охорони здоров"я витрачено коштів у розмірі 3231,27 грн. Від так вбачається порушення державних інтересів в особі територіальної громади м. Миколаєва. Посилаючись на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва грошових коштів, затрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення у розмірі 18196,61 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Вказували, що до суми позову неправомірно включено витрати на лікування відповідача, оскільки він не є потерпілою особою в розумінні КПК України, крім того у розрахунок витрат неправомірно включено харчування та ліки, оскільки ці витрати повністю ніс сам хворий та його рідні. Вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Цивільні позови прокурора залишено без розгляду. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24.07.2017 р. вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2017 відносно [PERSON] скасовано в частині розгляду цивільного позову прокурора. Призначено новий розгляд в суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з зазначених судових рішень, потерпілим у даному кримінальному провадженні є [PERSON] Відповідно до довідки від 01.02.2017 р. №10 вартість лікування хворого [PERSON], який знаходився на лікуванні у травматологічному відділенні МЛШМД з 21.05.2016 р. по 31.05.2016 р. складає 3 231,27 грн. Відповідно до довідки від 01.02.2017 р. №9 вартість лікування хворого [PERSON], який знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні МЛШМД з 21.05.2016 р. по 29.06.2016 р. складає 14 965,34 грн. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Відповідно до п. 4 постанови КМ України від 16 липня 1993 року № 545 "Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Оскільки МЛШМД м. Миколаєва перебуває на балансі Миколаївської міської ради та фінансується із міського бюджет, на лікування потерпілого від злочину та самого обвинуваченого були витрачені бюджетні кошти. Згідно наданої калькуляції витрати на нарахування заробітної плати працівникам лікарні під час лікування [PERSON] та [PERSON] складають 13 926 грн. 43 коп., з яких на лікування [PERSON] було витрачено 2 703 грн. 10 коп., на лікування [PERSON] - 11 223 грн. 33 коп. Разом з тим, згідно норм чинного законодавства передбачено стягнення витрат на лікування потерпілого. При цьому стягнення витрат на лікування обвинуваченого не передбачено. Враховуючи те, що вина відповідача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в результаті якого було завдано шкоди здоров'ю потерпілого, встановлена вироком суду і потерпілий вимушений був пройти курс лікування у МЛШМД м. Миколаєва, що підтверджено матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню частково. А саме, не підлягають стягненню кошти на лікування відповідача, оскільки він не є потерпілою від злочину особою та не підлягають стягненню кошти на ліки та харчування, оскільки ці витрати ніс сам хворий, а ні лікарня, доказів протилежного суду позивачем не надано. На підставі ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial