Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що при винесенні кінцевого рішення в даній цивільній справі не вирішено питання щодо компенсації на користь позивачки [PERSON] Ѕ частини вартості спірного автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , та витрат на оплату судової будівельно-технічної експертизи згідно висновку від 12 лютого 2019 року №124 в сумі 15000 гривень. Просить винести додаткове рішення. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ч.4 ст. 270 ЦПК України розглянув справу у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ч.4 ст. 270 ЦПК України розглянув справу у його відсутності. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 серпня 2020 року в цивільній справі за позовом [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя позов задоволено частково, визнано житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , України, спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, та [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, поділено спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , а саме визнано за [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, право власності на 3/20 частини будинку [ADDRESS] , України, що складається з квартири №1 - ІІ поверх будинку: тамбур, площею 1,2 квадратних метра, санвузол, площею 3,4 квадратних метра, кухня, площею 7,1 квадратних метра, житлова кімната, площею 15 квадратних метра, загальною площею 26,7 квадратних метра, з наданням можливості позивачці [PERSON] в будинку [ADDRESS] , України влаштування перегородки в приміщенні №9, №10 та №8, влаштування вхідного дверного блоку, влаштування внутрішніх прорізів між приміщеннями №9 та №8, №10 та №9, №9 та №9, влаштування зовнішньої сходової клітки виходу на другий поверх, згідно варіанту розподілу на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2019 року за №124, залишено у власності [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, право власності на 17/20 частини будинку [ADDRESS] - підвал: підсобні приміщення -площею 20,8 квадратних метрів, І поверх будинку: коридор, площею 14,0 квадратних метра, житлова кімната, площею 19,6 квадратних метра, житлова кімната, площею 15,6 квадратних метра, житлова кухня, площею 16,2 квадратних метра, санвузол - 3,5 квадратних метра, всього - 68,9 квадратних метра, ІІ поверх будинку: коридор, площею 9,8 квадратних метра, гардероб, площею 8,4 квадратних метра, їдальня, площею 26,0 квадратних метра, приміщення, площею 5,1 квадратних метра, приміщення, площею 1,7 квадратних метра, всього - 51 квадратних метра, загальною площею 140,7 квадратних метра, згідно варіанту розподілу на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 12 лютого 2019 року за №124, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 11161 (одинадцять тисяч сто шістдесят одну) гривню 80 копійок в якості грошової компенсації за відступ від частки в житловому будинку [PERSON] , залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] огорожу та ворота біля будинку [ADDRESS] , України, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3049 (три тисячі сорок дев`ять) гривень 30 копійок сплаченого судового збору, повернуто [PERSON] , [INFO] , уродженці с. Дубове, Тячівського району, Закарпатської області, України, з Державного бюджету 1311 (одну тисячу триста одинадцять) гривень 64 копійки, сплаченого нею судового збору в більшому розмірі згідно квитанції від 16 серпня 2018 року за №15AF522A40. В судовому засіданні встановлено, що при ухваленні вказаного рішення судом не було вирішено позовних вимог щодо компенсації на користь позивачки Ѕ частини вартості спірного автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , та витрат на оплату судової будівельно-технічної експертизи згідно висновку від 12 лютого 2019 року №124 в сумі 15000 гривень, сплачених позивачкою згідно квитанції від 15 лютого 2019 року за №565210. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі під час перебування у зареєстрованому шлюбі згідно договору купівлі-продажу автомобіля від 25.02.2016 року набули у власність автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (стаття 61 СК України). У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 сформована правова позиція про те, що суди під час вирішення тотожних за своїм змістом спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч.1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України). Разом з тим, позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] суду не було надано належних та допустимих доказів вартості спірного автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , на час розгляду справи, не заявлялося клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи для визначення дійсної вартості спірного автомобіля. Суд не бере до уваги наданий позивачем висновок ТОВ "Ріалті-О» від 2 липня 2020 року про вартість автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] (Т.2 а.с.12), оскільки він не містить технічних характеристик спірного автомобіля, а визначена оцінювачем середня ринкова вартість спірного автомобіля в розмірі 69602 гривні є лише припущенням та не може вважатися встановленою саме для автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачка, маючи право на стягнення з відповідача компенсації за частку в майні подружжя, яким є спірний автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , не виконала процесуального обов`язку щодо доведення його вартості. Інших доказів для встановлення дійсної вартості спірного автомобіля сторонами не надано та в матеріалах справи не міститься. А тому, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо присудження автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частини вартості автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , в сумі 50000 гривень, слід відмовити. Також, в даній цивільній справі 12 лютого 2019 року ПП «Юридично-експертна компанія «Юрекс-Закарпаття» було проведено будівельно-технічну експертизу, яка була предметом дослідження судом, за наслідками оцінки якої, з врахуванням інших обставин справи, а також уточнених позовних вимог позивача (Т.1 а.с.137-139), позовні вимоги в частині поділу житлового будинку [ADDRESS] , України, були задоволені в повному обсязі. Згідно розрахункової квитанції серії ББАЙ №565210 позивачкою [PERSON] через представника [PERSON] було сплачено ПП «Юридично-експертна компанія «Юрекс-Закарпаття» 15000 гривень за проведення будівельно-технічної експертизи (Т.1 а.с.150). Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] в частині поділу житлового будинку [ADDRESS] , України, були задоволені в повному обсязі, суд вважає, що судові витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в даній цивільній справі в сумі 15000 гривень слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] .

Outcome: approved