Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

Представник позивача, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що відповідачка по справі, згідно свідоцтва про народження дитини є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Зазначає, що мати дитини злісно ухиляється від виконання обов`язків щодо її виховання, зовсім не дбає про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклується станом здоров`я. Комісією у складі працівників служби у справах дітей, поліції, сільської ради, а також центру соціальних служб для сім`ї та молоді неодноразово обстежувалися умови проживання сім`ї малолітньої дитини. Під час обстеження виявлено, що вказані умови незадовільні, будинок в аварійному стані, відсутнє газопостачання, засоби для гігієни, продукти харчування. Листом Верховинського центру соціально-психологічної допомоги від 31 серпня 2020 року за № 1-01/148, повідомлено службу в справах дітей Коломийської РДА про те, що з 24 липня 2020 року в Центрі проживає [PERSON] із новонародженою дочкою. За час перебування у закладі, мати не доглядала та недбало ставилась до дитини, що несе реальну загрозу життю та здоров`ю останньої та наголошено на необхідності вилучення дитини від матері. Вказує, що відповідачка покинула свою дочку в лікарні, а тому дитину відібрано від матері та влаштовано у Надвірнянський будинок дитини, де вона перебуває на даний час. Оскільки дитина зможе отримати право на повне державне забезпечення, яке включає ряд соціальних гарантій, тільки після того як відповідачку буде позбавлено батьківських прав, то просить суд врахувавши подані докази, позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини, а також стягувати з неї аліменти на її утримання. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка незважаючи на те, що належно повідомлялася про час і місце розгляду справи, в жодне судове засідання не з`явилася, заяви про розгляд справи у її відсутності суду не подавала, про причини неявки суд до відома не клала. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу і/або у твердій грошовій формі. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 14). Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Однак, всупереч цьому, відповідачка злісно ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своєї малолітньої дитини, зовсім не дбає про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклується станом здоров`я. Комісією у складі працівників служби у справах дітей, поліції, сільської ради, а також центру соціальних служб для сім`ї та молоді 04 серпня 2020 року обстежувалися умови проживання сім`ї малолітньої дитини в [ADDRESS] . Під час обстеження виявлено, що вказані умови незадовільні, будинок в аварійному стані, в будинку брудно, відсутні засоби для гігієни та продукти харчування (а.с.18). Листом Верховинського центру соціально-психологічної допомоги від 31 серпня 2020 року за № 1-01/148, службу в справах дітей Коломийської райдержадміінстрації повідомлено про те, що з 24 липня 2020 року в Центрі проживає [PERSON] із новонародженою дочкою. За час перебування у закладі, мати не доглядала за дитиною, недбало ставилась до неї, що несе реальну загрозу життю та здоров`ю останньої та наголошено на необхідності вилучення дитини від матері (а.с.23). Із акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України, від 09 вересня 2020 року за № 155/01-08, вбачається, що [PERSON] покинула свою дочку в лікарні (а.с. 21-22). Розпорядженням № 225 від 09 вересня 2020 року малолітню дитину [PERSON] , [INFO] відібрано від матері та влаштовано у Надвірнянський будинок дитини, де вона перебуває на даний час (а.с. 20). Згідно висновку Коломийської районної державної адміністрації від 13 листопада 2020 року № 296/01-013/151, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , так як вона не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться розвитком дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, покинула дитину в закладі охорони здоров`я, не утримує матеріально. На думку суду вказані докази дають підстави вважати, що відповідачка повністю знехтувала своїми батьківськими обов`язками по піклуванню над дитиною, маючи для цього реальну можливість. Свідомо не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок, інспектор ювенальної превенції [PERSON] , який був у складі комісії по обстеженню умов проживання малолітньої дитини та підтвердив незадовільність умов проживання по [ADDRESS] . Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагається підтримувати зв`язки з дитиною, хоча таку можливість має, оскільки нічим не встановлено що хтось чинить йому перешкоди в цьому. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15,16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст. 51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті, до якої внесено зміни Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги, що відповідачка є фізично здоровою особою та може працювати і заробляти певні кошти, суд вважає можливим стягувати з неї мінімальний розмір аліментів на утримання малолітньої дитини. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved