Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-30 00:00:00

Представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 26 червня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір без номеру. На виконання умов кредитного договору від 26 червня 2011 року, [PERSON] отримала кредит у сумі 23400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, що складає кредитний договір між відповідачем та банком. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. [PERSON] порушила взяте на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» щодо погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30 травня 2014 року склала 31044,84грн., з них 23458,13 грн. - заборгованість за кредитом, 5182,19грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 450грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; штрафи, які передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1454,52 грн. - штраф (відсоткова складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 26 червня 2011 року та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 310,45 грн., які були сплачені ним при пред'явленні позову до суду. Представник позивача Коваль Д.О. у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що дійсно 26 червня 2011 року вона у позивача отримала кредит у сумі 23400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту та платіжну картку. При цьому просить суд зменшити суму заборгованості за кредитним договором, враховуючи її матеріальне становище, те, що вона є матір'ю-одиначкою, має на утриманні малолітню дитину, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, на даний час не працює. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 червня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № б/н (а.с.7). На виконання умов кредитного договору від 26 червня 2011 року, [PERSON] отримала кредит у сумі 23400,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду, підписавши заяву разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, що складає кредитний договір між відповідачем та банком (а.с.8-33). Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. [PERSON] порушила взяте на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» щодо погашення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30 травня 2014 року склала 31044,84грн., з них 23458,13 грн. - заборгованість за кредитом, 5182,19грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 450грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; штрафи, які передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1454,52 грн. - штраф (відсоткова складова), що підтверджено розрахунками позивача (а.с. 5-6). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до 610 ЦК України, порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.449 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Підставою для зменшення неустойки за рішенням суду є наявність хоча б однієї з підстав, передбачених ст. 551 ЦК України, в даному випадку це скрутне матеріальне становище відповідачки. Судом встановлено, що предметом договору б/н від 26 червня 2011 року є грошові кошти у сумі 23400,00 грн. Станом на 30 травня 2014 року внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, сума основної заборгованості по кредиту склала 31044,84грн., з них 23458,13 грн. - заборгованість за кредитом, 5182,19грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 450грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; штрафи, які передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1454,52грн. - штраф (відсоткова складова). В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час не працює, проживає сама, має на утриманні малолітню дитину, має статус матері-одиначки, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, єдиним постійним її доходом є соціальна допомога на дитину. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 Постанови від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір неустойки: штрафів та пені, яка складає 2404,52 грн. (450+500+1454,52), необхідно зменшити до суми в розмірі 950грн. що, на думку суду, відповідатиме матеріальним можливостям відповідача та не зашкодить інтересам кредитора. Суд вважає, що з огляду на вищенаведене вимоги позивача підлягають частковому задоволенню при стягненні неустойки з відповідача, а вимоги щодо стягнення основної суми кредиту, комісії та відсотків за його користування підлягають задоволенню в повному обсязі, бо представником позивача доведено факт укладення договору кредитування між сторонами у справі на умовах, які викладені в позовній заяві, та не заперечувались відповідачем, доведено факт порушення боржником зобов'язань щодо сплати кредиту, відсотків, комісії, що є також підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, при пред'явленні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 310,45 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.7). З урахуванням положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору, який сплачено при пред'явленні позову до суду, підлягає задоволенню в повному обсязі, тобто пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 310,45 грн. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: partial