Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - однокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS], що є підставою для знаття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач є власницею квартири, за адресою: [ADDRESS]. У травні вона з релігійних мотивів милосердя приютила у себе відповідача, який до того звільнився з місць позбавлення волі і не мав де жити. Відповідач жив на кухні . 18 лютого 2016 року він був зареєстрований за вищезазначеною адресою. Спочатку усе було добре, але потім відповідач почав зловживати спиртними напоями, внаслідок чого останній стає неврівноваженим, допускає бійки. Крім того відповідач почав виносити з квартири речі: пилосос, інструменти. На початку січня 2017 року, відповідач зі скандалом покинув квартиру і з тих пір відсутній. Де він зараз позивачу не відомо. Самостійно відповідач зніматися з реєстраційного обліку не бажає, комунальні послуги не сплачує, тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач, до зали судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач, до зали судового засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи до залу судового засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила суд прийняти рішення на розсуд суду. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, надані сторонами, встановив наступні обставини справи та визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Житлового Кодексу України та нормами ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10 червня 1994 року, квартира яка знаходиться за адресою [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам її сім"ї [PERSON] (а.с.7-7 зворот). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6671955 від 05.03.2005 року [PERSON] на підставі свідоцтва на спадщину [NUMBER] на праві приватної власності належить ? частина квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] успадкувала за законом ? частину квартири розташованої за адресою [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] рок (а.с.9). Згідно технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності гр.. [PERSON][ADDRESS] зареєстрована міським бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу № 58п-23-239 (а.с.10-11) З довідки про надання інформації щодо реєстрації особи від 22.04.2017 року № 62 вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.02.2016 року. (а.с. 12) [PERSON] знаходиться на обліку в Криворізькому центральному ОУПФУ по Саксаганському районі та отримує пенсію за віком, при повному стажі роботи. Розмір пенсії з серпня 2016 року по січень 2017 року становить 8647,44 грн. (а.с.19) Відповідно до акту складеного мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] [INFO] з січня місяця 2017 року за адресою [ADDRESS] Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З висновку Верховного Суд України, зроблених у справі № 6-24089 св06 від 31.03.2007 року вбачається, що в разі виникнення спору між власником житла і членами його сім'ї суди повинні врахувати, що право члена сім'ї на користування житлом є сервітутним, у зв'язку із чим його припинення повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. На переконання Верховного Суду України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім'ї, понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ними і власником житла. Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Отже, суд на підставі наданих письмових доказів, з урахуванням положень ст. 316, 655 ЦК України приходить до висновку, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як власник вищезазначеної квартири, в зв'язку з наявністю в ній зареєстрованих осіб, які не проживають в спірній квартирі без поважних причин, позбавлена можливості реалізувати своє право як власника майна. Судом встановлено, що відповідач не проживає протягом певного часу у зазначеній квартирі без поважних причин, за комунальні послуги не сплачує, (а.с. 12;14) та визнає позовні вимоги згідно його заяви (а.с.30). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON], такими що втратив право користуватись квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки єдиним способом захисту цивільного права - права на користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, є визнання останнього такими що втратив право користуватись житловим приміщення, яке належить позивачу на праві приватної. Стосовно частини позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає оскільки зняття з реєстраційного обліку осіб не належить до компетенції суду та не є способом захисту порушеного цивільного права, які визначені у ЦК України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Разом з тим, на підставі ч.2 ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на відповідача, стягнувши на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial