overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка постійно проживала в [ADDRESS] Після смерті матері відкрилася спадщина на жилий будинок за [ADDRESS] та на земельну ділянку розміром - 0,25 га -для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,26 га -для ведення особистого селянського господарства. Позивач та відповідач є спадкоємцями за заповітом від 03.01.2002 року, згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно їм. В шестимісячний строк з дня смерті матері позивач подала заяву про прийняття спадщини до Андрушівської держнотконтори, а відповідач подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Однак позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок та земельні ділянки. Вказані документи не можуть бути виготовлені в силу ст.ст. 26, 346 ч.1 п.11 ЦК України у зв`язку зі смертю власника. Позивач просить визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Позивач в судове засідання направила заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позов підтримує та просила задоволити. Відповідач направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позов визнає та не заперечує проти задоволення. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4). Позивач є дочкою та спадкоємцем померлої за заповітом від 03.01.2002 року, що підтверджується копією заповіту (а.с.5). Згідно довідки Нехворощанської сільської ради № 718 від 09.10.2014 року жилий будинок, що розташований в с.Нехворощ по вул.А.Зайця,25 зареєстрований за [PERSON] (а.с.7).Однак як свідчить довідка Бердичівського МБТІ від 03.11.2014 року № 1328, правовстановлюючі документи на даний будинок не виготовлялися (а.с. 8). Рішенням Нехворощанської сільської ради № 14 від 11.05.1994 року [PERSON] були передані у приватну власність земельні ділянки: площею 0,25 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель та 0,26 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.9-11,26-27). Довідкою Нехворощанської сільської ради від 05.06.2014 року № 400 підтверджується, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] та на день смерті спадкодавця в спадковому будинку зареєстрованих осіб не було (а.с.6). Із копії спадкової справи видно, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла - [PERSON], а відповідач від прийнятття спадщини відмовився на її користь (а.с.40-48). Тому позивач, яка прийняла спадщину, має право на спадкування майна після смерті матері [PERSON] Однак в зв"язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини в позасудовому порядку про що свідчить лист нотаріуса. Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], яка постійно проживала в с. Глинівці, Андрушівського району. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема і на приватизовані земельні ділянки площею : 0,25 га. - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і 0,35 га. - для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. Позивач спадкоємець майна за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК 1963 року та частково вже реалізувала свої спадкові права. Однак вона не може реалізувати своє право на оформлення даних земельних ділянок, оскільки на них відсутні правовстановлюючі документи. Вказані документи не можуть бути виготовлені в силу ст.ст. 26, 346 ч.1 п.11 ЦК України у зв`язку зі смертю власника. Позивач просить визнати за нею право власності на вказані спадкові земельні ділянки. В судове засідання позивач та її представник надіслали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримують, просять його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи в його відсутність, при цьому зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). Позивачка є дочкою спадкодавця, а отже спадкоємцем першої черги за законом, а також і спадкоємцем за заповітом від 25.11.1998 року, згідно якого [PERSON] заповіла все своє майно своїй дочці [PERSON] (а.с.6,19). Згідно рішення Глиновецької сільської ради від 18.09.1993 року [PERSON] були передані у приватну власність земельні ділянки площею : 0,25 га. - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та 0,35 га. - для ведення особистого селянського господарства (а.с.17). Позивач прийняла спадщину, оскільки в шестимісячний строк фактично вступила в управління та володіння майном померлої, що підтверджується довідкою Червоненської селищної ради № 465 від 05.11.2018 року (а.с.13). Із інформаційної довідки держнотконтори видно, що позивач частково реалізувала своє право на отримання спадщини та на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) для веденння товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Інформаційна довідка нотаріуса свідчить про те, що позивач прийняла спадщину за законом. (а.с.26-27). Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позивач має право на спадкування майна спадкодавця за законом, однак в позасудовому порядку позбавлена можливості його оформити в зв"язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,1781 га., яка знаходиться на території Маломошківецької сільської ради та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Однак даний Державний акт було втрачено з невідомих причин, про що позивач опублікувала оголошення в газеті. Відсутність Державного акта позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. Через відсутність оригіналу Державного акта та неможливості його відновити, позивач не може зареєструвати за собою право власності у відповідності зо Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Позивач просить визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку . Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явилися, направили заяви в яких позов підтримали з вище зазначених підстав та просили його задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, направив заяву в якій позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного агенства земельних ресурсів України про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та архівної копії Державного акта серії [NUMBER] [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку площею 5,1781 га.- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Маломошківецької сільської ради та належить їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] згідно розпорядження голови РДА від 18.11.2002 року № 580 (а.с.7,10). Даний Державний акт був втрачений, про що свідчить оголошення в газеті "Новини Андрушівщини" про те, що втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на її ім'я [PERSON] по Маломошківецькій сільській раді - вважати недійсним (а.с.9). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позивач, втративши оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку й не маючи змоги отримати дублікат цього документу, обрала судовий спосіб вирішення цього питання, попросивши суд визнати за нею наявність права, існування якого вона не може підтвердити документально. Суд переконався у наявності в позивача цього права, тому вважає необхідним вжити необхідних заходів для забезпечення позивачу можливості фактично скористатися наявним у неї правом власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з відповідачем мають одну дитину, [PERSON], [INFO]. Дочка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків (доходів) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з тих же підстав, обґрунтувавши його наведеними в позові обставинами. Відповідач в судове засідання двічі не з"явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, у відповідності до ст. 224 ч.1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив: відповідач є батьком неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Дочка проживає з позивачкою , що підтверджується довідкою Червоненської селищної ради. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст.ст.180,182,183,191 СК України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проаналізувавши матеріали справи та вислухавши пояснення позивачки, суд прийшов до висновку, що позов щодо стягнення аліментів обґрунтований та підлягає задоволенню. Суд вважає, що відповідач має можливість виплачувати дитині аліменти в розмірі 1/4 частини своїх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на дитину. Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому зазначала, що зареєстрували шлюб з відповідачем 18.10.2008 року. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне житя з відповідачем не склалося, останнім часом виявилося , що кожен із них має різні погляди на сімейне життя і ведення спільного господарства, зникло почуття кохання та взаєморозуміння, тому сторони припинили подружні стосунки та сумісне проживання. Позивач намагалася зберегти родину, однак все виявилося марним, навпаки частіше почали виникати безпричинні сварки та скандали, які негативно впалиють на дітей. Вважала, що відновлення та збереження сім`ї неможливе. На цих підставах позивач просила розірвати шлюб, зареєстрований 18.10.2008 року виконкомом Старокотельнянської сільської ради, Андрушівського району, Житомирської області, актовий запис № 13. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відстуність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити . Відповідач до суду двічі не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст.ст. 169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України, мав можливість ухвалити рішення у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 18.10.2008 року, актовий запис № 13 виконкомом Старокотельнянської сільської ради (а.с. 7). Сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Згідно довідки Новокотельнянської сільської ради [PERSON] проживає: [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: чоловік- [PERSON]., дочка -[PERSON], дочка -[PERSON] (а.с.10). Із позовної заяви видно, що сторони спільно не проживають та припинили подружні відносини, за період розгляду справи судом відповідач до суду не з`явився та не намагався налагодити сімейні відносини. Враховуючи вказані обставини, а також те, що відповідач заперечень відносно позову суду не надав, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що зареєструвала шлюб з відповідачем 16 березня 2013 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис №480. Позивач просить суд розірвати шлюб тому, що між ним та відповідачем склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя та сім'ю, у зв'язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому, на думку позивача, збереження сім'ї суперечить їх, з відповідачем, інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви визнав вимоги позову. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки шлюбні відносини між сторонами вже носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сім'ї сторін по справі в майбутньому неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що зареєструвала шлюб з відповідачем 26 листопада 1988 року у Мар"янівській сільській раді Васильківського району Київської області, актовий запис № 14. Позивач просить суд розірвати шлюб тому, що між ним та відповідачем склалися неприязні стосунки з причин різних поглядів на життя та сімю, у звязку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного, тому, на думку позивача, збереження сімї суперечить їх, з відповідачем, інтересам. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, на примирення не погодилася та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень щодо вимог позову від нього не надходило. У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки шлюбні відносини між сторонами вже носять формальний характер, фактично припинені, і, на думку суду, існування сімї в майбутньому неможливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем проживала в незареєстрованому шлюбі . Під час спільного проживання в них народилась дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ніякої допомоги на утримання дочки не надає. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу),але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивач в попередньому судовому засіданні позов підтримала та в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання двічі не з"явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання через оголошення в газеті. Суд, у відповідності до ст. 224 ч.1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Згідно довідки Андрушівської міської ради від 25.04.2017 року №972 дочка проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України (в редакції від 17 травня 2017 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що дочка проживає з позивачем, суд вважає, що з відповідача повинні утримуватись аліменти на її утримання на користь позивача, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.79 ч.3 п.6 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оскільки дана справа розглянута судом на підставі оголошення в газеті, витрати на публікацію якого понесла позивач, що підтверджується платіжними документами, суд стягує розмір цих витрат в сумі 630 грн. з відповідач на користь позивача. При зверненні до суду про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за дану позовну вимогу суд стягує на користь держави з відповідача .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Разом з нею у квартирі проживали та зареєстровані її донька- відповідачка та онук- відповідач. Відповідачі не проживають у квартирі з 2012-2013 року, з квартири виїхали добровільно, забрали усі свої речі та мешкають по [ADDRESS], знятися з реєстрації у квартирі позивачки добровільно не бажають, тому вона просила визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з*явилася, у заяві зазначила про розгляд справи без її участі. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, заяв про відкладення судового розгляду справи не подали, причин неявки суду не повідомили, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], - про що свідчить свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 07.02.1994 року, зареєстрованого в органах БТІ 27.06.1995 р. ( а.с. 10). 18.07.1995 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після розірвання шлюбу прізвище дружини змінено на [PERSON].( а.с.9). З копій паспортів відповідачів на а.с. 7, 8 вбачається, що вони зареєстровані у [ADDRESS]. Згідно актів обстеження на встановлення факту проживання від 15.06.2017 року, складених депутатом селищної ради [PERSON] за участю сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі за місцем реєстрації не мешкають.( а.с.5,6) Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 156 ЖК України , право членів сім"ї власника будинку щодо користування будинком, є похідним від права власника будинку на користування зазначеною жилою площею. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім"ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не є власниками квартири [ADDRESS], зареєстровані за вказаною адресою як члени сім"ї власника -позивачки. За місцем реєстрації не мешкають понад один рік: [PERSON]- з липня 2013 року, [PERSON]- з березня 2012 року, тому втратили право користування жилим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 316, 391, 405 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що на підставі ордеру №3603 виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів 16 травня 1980 року, позивач є наймачем квартири [ADDRESS]. Разом зі нею за даною адресою зареєстрований [PERSON] який відповідно до акту з місця проживання від 20.03.2015 року не мешкає у вищезазначеній квартирі з 2006 року по теперішній час. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, місце його фактичного проживання мені невідоме. Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач до судового засідання не з'явився. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. На підставі ордеру №3603 виданого Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів 16 травня 1980 року, позивач є наймачем квартири [ADDRESS]. Разом зі нею за даною адресою зареєстрований [PERSON] який відповідно до акту з місця проживання від 20.03.2015 року не мешкає у вищезазначеній квартирі з 2006 року по теперішній час. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки* провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому засіданні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник частини нерухомого майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні мною права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved