Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини були припинені у квітні 2018 року. Причиною стало те, що відповідач протягом тривалого часу зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки та скандали, ображає її, принижуючи її людську гідність, застосовує фізичне насильство. Така обстановка в сім"ї негативно впливає на розвиток дитини. Вважає неможливим збереження шлюбу. На примирення не згодна. У підготовче судове засідання позивач не прибула, надала заяву, якою просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Строку для примирення не потребує та зазначає, що шлюб грунтується на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а між ними склались взаємини, які суперечать наведеним принципам та її інтересам. Наголошує на тому, що позов про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі. Прізвище після розірвання шлюбу бажає залишити без змін. Відповідач до зали суду не прибув. Також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, із доводами позову погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Строку для примирення не потребує, вважає, що сім'я розпалась остаточно. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 грудня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 30 листопада 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом держваної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Шлюб зареєстровано Виноградненською сільською радою Новоазовського району, актовий запис № 12. Також встановлено, що у подружжя в шлюбі народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. За положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ч.1 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із доводів позову вбачається, що шлюбні відносини між сторонами не підтримуються з квітня 2018 року та припинені з причини суперчок між сторонами, відсутності поваги та любові. Позивач на розірванні шлюбу наполягає; відповідач позов визнає, з його доводами погоджується, проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи наведене, а також положення ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, за якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд дійшов висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить принципу його добровільності та інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач зазначила про своє бажання залишити прізвище без змін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Дана норма права кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З доданої до позову квитанції вбачається, що позивачем за подання даного позову був сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% понесеного позивачем судового збору, що становить 352,40 гривень. Решта сплаченого позивачем судового збору (50%), що становить 352,40 гривень, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved