Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (далі - ТОВ «Шахтобудівельна компанія») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійними захворюваннями, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що працював у відповідача машиністом гірничих виймальних машин 6 розряду з повним робочім днем на підземних роботах з 28.11.2018р. по 10.05.2020р., був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 15.12.2020 року йому встановлено професійний характер захворювання вперше. З 08.01.2021 року по 16.01.2021 року він продовжив лікування в КНП «Покровська міська лікарня» з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія Л5-S1 ліворуч, з вираженим больовим, мязово-тонічним та лівобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта ст. загострення. Супутнє: хронічний бронхіт 2 ст. дифузійний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст. На підставі цього висновку відповідачем було складено акт за формою П-4 від 12 січня 2021 року, в якому визнано захворювання професійним у зв`язку з роботою у шкідливих умовах. Згідно довідок МСЕК № 092175 та 051973 від 16.02.2021 року йому було встановлено 65% втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, 3 група інвалідності безстроково. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних зав`язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральна шкода, яку позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 100 000 грн. У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому зазначив, що позивач перебував з ними в трудових відносинах з 28.11.2018р. до 10.05.2020р., працюючи машиністом гірничих виймальних машин 6 розряду з повним робочим днем в шахті, звільнився з підприємства за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. 16.02.2021 року позивачу було встановлено 3 групу інвалідності та 65% втрати працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, а саме позивачу встановлено хронічна попереково-крижова радикулопатія Л5-S1 ліворуч з вираженим больовим, мязово-тонічним та лівобічним корінцевим синдромом, вираженим порушенням статико-динамічної функції хребта ст. загострення. Супутнє: хронічний бронхіт 2 ст. дифузійний пневмосклероз. На початку позовної заяви зазначено, що погіршення здоров`я у позивача почалося з 2017 року, а саме з 11.12.2017 р. по 22.12.2017 р. він знаходився на лікуванні у стаціонарі КЛПУ Родинська міська лікарня з діагнозом: хронічний бронхіт 2 ст. в стадії загострення. Дифузний пневмосклероз JIH 1-2, Супутній: Хронічний і попереково-крижовий радикуліт L5-S1. З 06.08.2018 р. по 17.08.2018 р., позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КЛПУ Родинська міська лікарня з аналогічним діагнозом. При цьому на підприємство відповідача позивач працевлаштувався 28.11.2018p., тобто хворіючи вже протягом двох років. Крім того, оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст.29 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про охорону праці» позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому позивач, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, не зазначив, що потребує працевлаштування на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я та працевлаштувався на роботу з повним робочим днем у шахті, тобто позивач навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці». Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. За весь період роботи на підприємстві позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Як вже було зазначено вище, під час працевлаштування працівники усвідомлюють, що під чає роботи в шахті будуть піддаватися впливу шкідливих факторів та свідомо приймають запропоновані умови праці. Тому позивач вже під час працевлаштування повинен був усвідомлювати, що потрібно ретельно слідкувати за станом свого здоров`я, та наслідки відповідної недбалості. Однак, зважаючи на те, що робота в шахті дає право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку, робітники продовжують працювати незважаючи на погіршення стану свого здоров`я, навмисно приховуючи від роботодавця ці обставини. І чомусь тільки зараз позивач згадав про важкі умови праці, які завдали йому моральних страждань. Крім того, п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.01.2021р. встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: Об`єднання Селидіввугілля шахта «Росія»; Шахта «Красноармійська-Західна № 1», 'ГОВ «Укрвуглебуд»; ДП ВК «Краснолиманська», ТОВ «Ремшахтобуд»; ДП «Селидіввугілля» ВП "Шахта 1-3 «Новогродівська»; ВП «Шахта «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля», ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка»; ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У п.20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.01.2021р. зазначено, що у зв`язку з тривалим виробничим стажем [PERSON] в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної промисловості, встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали причиною профзахворювання неможливо, але слід зазначити, що ступень вини відповідних посадових осіб пропорційна тривалості праці позивача в шкідливих умовах на підприємствах, зазначених у п.17 даного Акту. На підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних у мовах. На підприємстві відповідача він працював лише 1 рік 5 місяців 13 днів. Водночас, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів складає 28 років 6 місяців 22 дні. На хвороби, які в подальшому призвели до хронічного захворювання, позивач почав хворіти ще задовго до працевлаштування на підприємство відповідача. Звертаючи увагу на короткий строк робот на підприємстві відповідача, отримати позивачем професійну хворобу неможливо. На час роботи [PERSON] на підприємстві не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підйомних і тягових пристроїв, що могло сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на підставі п.101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку її профзахворюванням, відповідач не вчиняв. На підставі вищевикладеного вважав, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Просив суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності вона є робочою, інваліди Ш груші можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. Вважав, що перелічені вище обставини мають істотне значення для розгляду справи, просив в задоволенні позову відмовити. У встановлений судом строк третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, надала пояснення, в яких зазначила, що 16.02.2021 року обласною профпатологічною МСЕК встановлено [PERSON] 65% відсотків втрати працездатності безстроково. На підставі чого 12.03.2021 року [PERSON] звернулася до Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Покровське відділення) із заявою про призначення йому страхових виплат у зв`язку з професійним захворюванням. Покровським відділенням 19.03.2021 року було винесено постанови № 0527/7764/7764/2, № 0527/7764/7764/3 про призначення страхових виплат [PERSON] , а саме одноразової допомоги в разі стійкої втрати працездатності в розмірі 25 083,50 грн та щомісячної грошової суми в розмірі часткової чи повної втрати професійної працездатності в розмірі 20 882,15 грн. Просив розглянути справу без участі представника управління та ухвалити рішення по справі на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Позивач працював у ТОВ «Шахтобудівельни компанія» з 28.11.2018 року по 10.05.2020 року в якості машиніста гірничих виймальних машин 6 розряду з повним робочім днем, звільнений на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.15). Згідно медичного висновку центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15 грудня 2020 року № 43/1156 позивачу встановлено професійне захворювання - хронічна попереково-крижова L5, S1 радикулопатія ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого-другого ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.24). Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11 січня 2021 року, затвердженого 18 січня 2021 року Т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Г.В.Зуб, професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості (а.с.16-19). За висновком МСЕК серія 12ААА № 092175 від 16.02.2021р. позивачу вперше встановлено 65% втрати професійної працездатності з 12.02.2021р. безстроково (35% - за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, 30% - за хронічним бронхітом). У зв`язку із встановленням професійних захворювань рекомендовано медикаментозне, санітарно-курортне лікування, корсет на попереково-крижовий відділ хребта (а.с.20). Згідно довідки МСЕК серії 12 ААБ № 851973 від 16.02.2021р. позивачу первинно встановлено 3 група інвалідності за профзахворюванням з 12.02.2021 року безстроково, рекомендовано «Д» невролога, терапевта (а.с.20). Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ТОВ «Шахтобудівельни компанія», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідок МСЕК, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, а також роботу позивача на інших підприємствах вугільної промисловості. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже ствердження відповідача про необхідність встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК є безпідставним. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 40 000 грн. Суд при ухваленні рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року). До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України). У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 40 000 грн підлягає стягненню з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. Відповідно до ст.23 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial