Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до Акціонерного товариства «Приват Банк» про скасування арешту нерухомого майна. Позивач мотивує свої вимоги тим, що її сину [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.11.2003 р., виданого Слов`янською міською радою, належала ј частка квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із вищезазначеної частки квартири. Спадкоємцем першої черги є вона, як мати спадкодавця. У передбачений законодавством шестимісячний строк після смерті сина, а саме -24.06.2019 року, вона подала до першої слов`янської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та нотаріусом була заведена спадкова справа із номером в спадковому реєстрі 64368248. Інших спадкоємців у її сина немає. Однак коли в грудні 2019 року вона звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, то їй було відмовлено в оформленні документів, та повідомлено про те, що 23.01.2010 року реєстратором Донецької філії державного підприємства «Інформаційний центр» на підставі постанови від 27.11.2009 року відділу державної виконавчої служби було накладене обтяження - арешт нерухомого майна - ј частки квартири [ADDRESS] , із реєстраційним номером обтяження 9444363. Після чого вона звернулась до Слов`янського міськрайонного відділу ВДВС з приводу зазначеного арешту, де їй повідомили, що виконавчі провадження стосовно її сина не збереглись, однак в їх комп`ютерних базах містяться відомості про виконавче провадження про стягнення боргу із мого сина, а відомості стосовно його погашення у цих базах відсутні, а тому і підстави для зняття арешту з майна відсутні. У зв`язку із викладеним, просить суд скасувати арешт нерухомого майна, а саме ј частки квартири, розташованої в [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 9444363, зареєстрованого 23.01.2010 року реєстратором Донецької філії державного підприємства «Інформаційний центр», накладений у зв`язку з існуванням виконавчого провадження № 14255899 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1295, який виданий 30.03.2009 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення боргу в сумі 22 088 грн. 83 коп. з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват банк». Позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат Шевченко С.А., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.12.2019 року до судового засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Від представника позивача до суду також надійшла відповідь на відзив, згідно якої він заперечував щодо доводів АТ «Приват Банк», оскільки відповідач не надав будь яких доказів щодо існування виконавчого провадження відносно [PERSON] , крім того достовірно знаючи про смерть боржника [PERSON] не звертався до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Також зазначив, що існування арешту спірного майна позбавляє позивача можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, після чого оцінити вартість майна та в подальшому задовольнити вимоги кредитора. Представник відповідача АТ «Приват Банк», Захаров М.І., який діє на підставі довіреності, до судового засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та дату судового розгляду, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в задоволенні вимог просив відмовити, а також надав до суду відзив, згідно якого вказав, що оскільки позивач прийняла спадщину після сина, до складу якої входять у тому числі і кредитні зобов`язання померлого [PERSON] , то спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Зазначив, що на теперішній час заборгованість не погашена, а тому вважає, що позивач повинен виконати передбачені ст. 1282 ЦК України обов`язки перед кредитором АТ КБ «Приват Банк». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Слов`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та дату судового розгляду, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, рішення просив прийняти на розсуд суду. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як було достовірно встановлено у судовому засіданні та підтверджено письмовими доказами наявними в матеріалах справи - заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2009 року з [PERSON] на користь відповідача по даній справі було стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 21 840 грн. 43 коп., а також були стягнуті судові витрати. (а.с.70). [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 981. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з ј частки квартири [ADDRESS] , та яка належала [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, свідоцтвом про право власності від 18.11.2003 року, довідкою про реєстрацію нерухомого майна КП «БТІ» м. Слов`янська, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.11.2019 року та інформаційною довідкою № 190581245 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.10-15). Згідно інформаційного листа Слов`янського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 27.05.2020 року за № 1719-13/25968/60930 вбачається, що за даними ЄДРВП та АСВП містяться відомості про виконавче провадження № 14255899 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1295, який був виданий 30.03.2009 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення боргу в сумі 22 088 грн. 83 коп. з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк». Державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 14255899 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1295, який був виданий 30.03.2009 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення боргу в сумі 22 088 грн. 83 коп. з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» - накладено арешт на ј частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Відомості про сплату боргу боржником [PERSON] у державного виконавця відсутні. (а.с.55). З інформаційного листа Першої слов`янської державної нотаріальної контори від 17.03.2020 року вбачається, що заведена спадкова справа № 323/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини подала мати [PERSON] , заява надійшла 24.06.2019 року за № 742. Інших заяв немає. (а.с. 41). Під час судового засідання встановлено, що оформити свої права на спадкове майно після смерті сина позивач не може, через існування арешту, який був накладений на майно [PERSON] , в межах виконавчого провадження № 14255899 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1295, який був виданий 30.03.2009 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення боргу в сумі 22 088 грн. 83 коп. з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк». Вирішуючи позов [PERSON] по суті суд зазначає, що як достовірно встановлено в судовому засіданні та підтверджено відзивом на позовну заяву, АТ «Приват Банк» не визнає позов та посилається на обов`язок позивача виконати кредитні зобов`язання сина у відповідності до вимог ст. 1282 ЦК України, оскільки позивач прийняла спадщину після смерті сина, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого [PERSON] перед АТ «Приват Банк». З огляду на вище встановлене суд зазначає, що згідно з правовою позицією ВСУ у справі № 6-33цс15, строки, встановлені у статті 1281 ЦК для пред`явлення вимог кредитором спадкодавця, є присічними, преклюзивними. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1281 та 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Таким чином із зазначених роз`яснень випливає, що умови кредитного договору, зокрема, щодо строків повернення та платежів з погашення кредиту, строків дії картки та інші умови кредитного договору, зокрема, і про позовну давність, зі смертю боржника, не поширюються на його спадкоємців, для яких ці кредитні правовідносини трансформуються у правовідносини лише з погашення успадкованих боргів спадкодавця. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Велика Палата Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53 цс 18) зазначила, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, спадщину після померлого спадкодавця, позивач [PERSON] прийняла шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. На теперішній час відповідач АТ «Приват Банк» будь яких вимог до [PERSON] щодо кредитних зобов`язань її сина не пред`явив, а лише заперечує щодо зняття арешту з майна, право власності на яке бажає зареєструвати позивачка. Оскільки, як вже було вказано судом, зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявляє вимоги до спадкоємців. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Тобто, як зазначено вище, законодавець чітко визначив алгоритм та послідовність передбачених чинним законодавством дій, які мають вчинити як кредитор зі свого боку так і спадкоємець, який прийняв спадщину зі свого, після відкриття спадщини. Виходячи з аналізу змісту статей 1281, 1282 ЦК України суд приходить до висновку, що після відкриття спадщини та моменту коли про це стало відомо, спочатку кредитор повинен у визначений законом строк пред`явити вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину після померлого боржника, після чого спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину шляхом одноразового платежу, і лише у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. (ч. 1 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження.) Тобто в даному випадку, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин у справі, виникла ситуація, коли позивач прийнявши спадщину після померлого сина, через існуючий арешт, позбавлена можливості захистити свої права як спадкоємця та зареєструвати право власності на спадкову масу, а кредитор, не пред`явивши на теперішній час жодних вимог до позивача в порядку положень ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, оскільки саме цими статтями на теперішній час можуть регулюватися кредитні зобов`язання невиконані [PERSON] , фактично перешкоджає позивачу у реалізації її прав на володіння майном, оскільки ані позову про стягнення заборгованості з [PERSON] , ані позову про накладення стягнення на отримане в спадщину майно, у зв`язку з відмовою одноразового погашення заборгованості до суду не надходило, а отже продовження існування арешту на ј частку квартири [ADDRESS] , та яка належала [PERSON] на праві спільної часткової власності, на думку суду є таким, що порушує принцип мирного володіння майном позивачкою, оскільки спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Ратифікувавши Конвенцію про захист прав людини та основних свобод Україна визнала положення цього міжнародного договору частиною національного законодавства і, разом з цим, взяла на себе зобов`язання виконувати рішення Європейського суду з прав людини у кожній справі, стороною якої вона є. Суд зазначає, що при розгляді Європейським судом з прав людини справ, у яких йдеться про порушення норми статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд виходить з аналізу трьох частин норми у їх сукупності: 1) принцип мирного володіння майном; 2) порушення такого принципу; 3) контроль за здійсненням права на мирне володіння майном. Для застосування принципу мирного володіння майном необхідні наступні умови: 1) наявність майна у значенні, яке надається йому статтею 1 Першого Протоколу а також практикою Європейського суду з прав людини; 2) наявність порушення (обмеження, невизнання або будь-якого іншого втручання у мирне володіння власністю особи); 3) наявність контролю за її використанням. Лише після детального аналізу означених понять Європейський суд з прав людини вирішує, чи мало місце порушення права власності. Для вирішення питання щодо втручання у здійснення власником належного йому абсолютного права необхідно розглянути не лише формальне позбавлення правового титулу, але також дослідити повною мірою обставини справи, щоб дійти висновку, чи відбулося втручання у право на мирне володіння майном чи позбавлення такого права de facto. Так, у справі Спорронг і Льоннрот проти Швеції йшлося про формальне обмеження реалізації права власності без позбавлення власників правового титулу, що призвело до порушення статті 1 Першого Протоколу. У даній справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що рішення має бути засноване не лише на формальному підході, але й на всебічному та повному дослідженні фактичних обставини справи, які могли б свідчити про фактичне позбавлення особи належного їй права власності. Крім того, суд враховує норми європейського законодавства по правам людини, в якому зазначено, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Оскільки, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а крім того право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Принцип мирного володіння майном для держави означає не лише обов`язок утримуватися від дій, що можуть призвести до втручання у право особи на мирне володіння майном, а і певних позитивних дій, які необхідні та є умовами мирного володіння майном, що випливає з того, що держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I Конвенції. Європейський суд з прав людини зазначає, що виконання означеного загального обов`язку може означати виконання позитивних обов`язків, що слідують з необхідності забезпечення ефективної реалізації гарантованих Конвенцією прав. З контексту статті 1 Першого Протоколу слідує, що позитивні обов`язки можуть вимагати від держави вжиття необхідних заходів для захисту права власності. У зв`язку із викладеним, суд зазначає, що накладений арешт на спадкове майно у вигляді ј частки квартири за адресою: [ADDRESS] , в межах виконавчого провадження № 14255899 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1295, який був виданий 30.03.2009 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення боргу в сумі 22 088 грн. 83 коп. з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» по суті є перешкодою у реалізації позивачем своїх прав щодо оформлення спадкового майна, а тому застосовуючи в даній справі не формальний підхід, а здійснюючи всебічне та повне дослідження фактичних обставини справи, зокрема надаючи оцінці факт відсутності дій з боку відповідача АТ «Приват Банк» передбачених ст.ст. 1281,1282 ЦК України, а саме не пред`явлення вимог до [PERSON] , як до спадкоємця [PERSON] , суд приходить до переконання, що арешт майна, яке входить до спадкової маси свідчить про фактичне позбавлення позивача, яка є спадкоємцем боржника належного їй права власності та такий захід не може бути пропорційним поставленій меті щодо задоволення вимог кредитора в контексті відносин саме між АТ «Приват банк» та безпосередньо [PERSON] , до якої на теперішній час вимог із зобов`язання щодо погашення кредиту банк не пред`явив та з позовом про накладення звернення на майно не звертався. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved