Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить збільшити раніше призначені Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 04 вересня 2006 року аліменти в розмірі 170 грн., та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 930 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 04 вересня 2006 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 170 грн, за час стягнення аліментів в країні мала місце інфляція та зростання цін, однак добровільно відповідач не виявив бажання надавати аліменти в більшому розмірі. Окрім того зазначає, що розмір аліментів які стягуються з відповідача значно нижчий ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач подала до суду 24 жовтня 2018 року заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Надіслана за місцем реєстрації відповідача кореспонденція була вручена відповідачу, відповідно до відміток у рекомендованих повідомленнях. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставіст.280 ЦПК Українив заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Згідно з частиною 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 31 липня 2001 року Боримельською сільською радою Демидівського району Рівненської області, матір'ю [PERSON], [INFO], зазначено [PERSON], батьком [PERSON]. Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 04 вересня 2006 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 170 грн. щомісячно. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 01.09.2006 року Грушвицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.09.2006 року, актовий запис №5, прізвіще після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК Українипередбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини першої статті 184 СК Українисуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить суд збільшити розмір аліментів з 170 грн. до 930 грн. Частина перша статті 192 СК Українипередбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог статті 182 СК України обставини,які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів наодну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем належними доказами не підтверджено, що змінився матеріальний або сімейний стан платника аліментів, або ж її власний, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідачем не надано суду відомостей та доказів про зміну його матеріального становища, відповідачем також не спростовано вимоги позивача. Разом з тим,статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VІІI від 07.12.2017 року передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становить 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Оскільки розмір аліментів визначених позивачем в 930 грн. є нижчий від мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому з врахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів у розмірі 972 грн., щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та буде достатнім для забезпечення дитині належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved