Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 22.12.2009 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вважає, що вищезазначений договір слід визнати недійсним у зв'язку з тим, що цей договір був укладений фіктивно та зазначила, що вона продовжує мешкати в цій квартирі, користуватися нею, сплачує житлово-комунальні послуги. Крім того, при укладанні цього правочину відповідачем - покупцем не було передано їй суми грошей, за яку було здійснено продаж квартири. Просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 22.12.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу за реєстром №1415 недійсним. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала мотивуючи аналогічно викладеному у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, причина суду невідома, про розгляд справи був повідомлений належним чином. За згодою позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою,шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З матеріалів справи суд вбачає, що 22.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. За довідкою КП «Надія» від 11.10.2013 року [PERSON] зареєстрована за вищезазаначеною адресою та сплачує комунальні витрати на зазначене житло, що підтверджено відповідними квітанціями за 2010 рік з урахуванням субсидії. Посилання відповідача на ті обставини, що він теж приймав участь в утриманні спірної квартири разом із позивачем, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Зтвердження відповідача щодо сплати ним позивачу суми вартості спірної квартири при укладанні договору купівлі-продажу не узгоджується з матеріалами справи, а саме, з довідки № 494 від 15.10.2013 року Горлівського професійого училища вбачається, що [PERSON] навчався з 01.09.2007 року по 30.06.2010 року, що на думку суду спростовує певну матеріальну спроможність відповідача на придбання ним спірної квартири. Крім того, за даними адресного бюро ГУДМС УДМС у Донецькій області відповідач мешкає у [ADDRESS] з 01.11.2007 року, що обумовлює відсутність правовго інтересу відповідача до спірної кватири. За приписом ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи його, знають зазделегідь, що він не буде виконаний. Укладення фіктивного правочину завжди відбувається з певною метою і умисно. Судом встановлено, що сторони не вчиняли жлдних дій для здійснення фіктивного правочину. На думку суду, позивач довів відсутність у відповідача наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину. Частиною 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підтсаві доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено обовьязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, засада змагальності в цивільному судочинстві є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без їх волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.203,215 ЦК України,

Outcome: approved