Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ДП «Поліграфічного комбінату «Україна» по виготовленню цінних паперів" про стягнення на їх користь завданої матеріальної шкоди в розмірі 7638,65 грн. та моральної шкоди в розмірі 12000,00 грн. Свої вимоги обґрунтували тим, що позивач [PERSON] 05 січня 2018 року та [PERSON] 09 січня 2018 року звернулися до Центру надання адміністративних послуг Дніпровської міської ради «Лівобережний» з метою оформлення закордонних паспортів для себе та їх доньки [PERSON] За послугу оформлення закордонного паспорта в строк до 20 днів ними було сплачено по 557,32 грн., за кожен паспорт. Більше ніж через три місяці після подання документів на виготовлення паспортів їх родиною було придбано білети на літак вартістю 3626,44 грн. Окрім білетів на літак, ними було оплачено оренду житла в Польщі на суму 4012,21 грн. Однак у зв'язку з порушенням позивачем строків виготовлення закордонних паспортів, які були видані лише через 3,5 місяці, їм не вдалося здійснити заплановану подорож за кордон. З огляду на викладене їх родині було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 23, 906, 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2018 року справу за вищезазначеним позовом було передано за підсудністю на розгляд Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, зокрема зазначив, що у зв'язку з неналежним наданням відповідачем послуг, його родині була завдана матеріальна та моральна шкода. Також ним була надана відповідь на відзив у якій зазначено, що посилання відповідача на непричетність до виготовлення паспортів є нікчемним, через те що саме в період його зони відповідальності сталася суттєва затримка, що спричинила матеріальні збитки. Посилання відповідача на наявність у позивачів закордонних паспортів неможливо брати до уваги, оскільки ці паспорти без електронного носія «чипу», а тому безвізовий виїзд до Польщі був неможливий з використанням цих паспортів. Відповідач [PERSON], яка діє і в інтересах малолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача Шутов В.В. у судовому засіданні заперечував проти позову, надав відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що між відповідачем та позивачами не існувало жодних договірних відносин, в тому числі щодо надання послуг. Крім цього, Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює відносини з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. З огляду на це, положення ст. 906 ЦК України та норми Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані до відносин між позивачами та відповідачем. Крім того, оформлення та видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон є адміністративною послугою, яка надається виключно визначеними законодавством уповноваженими суб'єктами, якими є органи Державної міграційної служби. Таким чином, саме до компетенції ДМС України належить дотримання строків видачі закордонних паспортів громадянам. Отже, ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» не може бути відповідачем по справі. Крім того, на дату оформлення анкети-заяви про видачу паспорта для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм у позивачів були діючі раніше видані закордонні паспорти, що не позбавляло їх можливості реалізувати свої плани щодо поїздки за кордон. Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання явку свого представника не забезпечив, надіслав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Представник третьої особи Амур - Нижньодніпровський районний відділ Державної міграційної служби в місті Дніпро в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухав доводи сторін, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого. 04.01.2018 року [PERSON] звернулась до Центру надання адміністративних послуг м. Дніпра «Лівобережний» Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради для оформлення їй та доньці [PERSON] протягом 20 робочих днів паспортів громадян України для виїзду за кордон. 04.01.2018 року пакети документів для оформлення та видачі паспортів [PERSON] та [PERSON] для виїзду за кордон були передані Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра «Лівобережний» до Амур-Нижньодніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. 09.01.2018 року [PERSON] звернувся до Центру надання адміністративних послуг м. Дніпра «Лівобережний» Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради для оформлення йому протягом 20 робочих днів паспорта громадянина України для виїзду за кордон. 10.01.2018 року пакет документів для оформлення та видачі паспорту [PERSON] для виїзду за кордон був переданий Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра «Лівобережний» до Амур-Нижньодніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. 18.01.2018 року щодо [PERSON], [PERSON] та 27.01.2018 року щодо [PERSON], Амур-Нижньодніпровським районним відділом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийняті рішення про оформлення їм паспортів для виїзду за кордон та передані персональні дані для виготовлення документів. 23.04.2018 року паспорти для виїзду за кордон були отримані [PERSON] для себе та доньки [PERSON], а 24.04.2018 року паспорт для виїзду за кордон отримав [PERSON] Вищезазначені обставини справи підтверджуються наявними матеріалами справи та не спростовувались учасниками справи, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Оформлення і видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон регулюється Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 року № 1001) «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон». Відповідно до статті 22 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» , паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 8 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 року № 1001) паспорт для виїзду за кордон видається: не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його отримання; не пізніше ніж через сім робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його термінового отримання; у строк до трьох місяців - у разі оформлення заяви-анкети в закордонній дипломатичній установі; у строк до трьох робочих днів - у зв'язку з необхідністю термінового виїзду за кордон, пов'язаною з нагальною потребою в лікуванні від'їжджаючого, від'їздом особи, яка супроводжує тяжкохворого, чи смертю родича, який проживав за кордоном; у строк до 10 робочих днів - у разі виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України. Відповідно до п. 10 вищезазначеного Порядку оформлення у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта для виїзду за кордон територіальними органами/підрозділами ДМС здійснюється через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів. Відповідно до п.75 вищезазначеного Порядку видача заявникові паспорта для виїзду за кордон здійснюється тим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, закордонною дипломатичною установою, уповноваженим суб'єктом, який прийняв документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон. Отже, з аналізу викладеного слідує, що саме до компетенції відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС належить видача громадянам паспортів для виїзду за кордон та дотримання строків щодо їх видачі. Відповідач ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів, лише здійснює виготовлення персоналізованих бланків паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а не видачу паспортів ( ст.15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»). Крім того, отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон спрямовано на набуття особою права на виїзд з України і в'їзд в Україну, за змістом статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» оформлення та видача вказаного паспортного документа є адміністративною послугою, а територіальні органи та підрозділи ДМС України - суб'єктами надання даної послуги. Разом з цим, позивач в обґрунтування своїх вимог посилався, зокрема на Закону України «Про захист прав споживачів». Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 1 Закон України «Про захист прав споживачів» визначено терміни, а саме: виконавець суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживча для задоволення його особистих потреб; договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі-розрахунковий документ). Однак, як встановлено судом між сторонами відсутні жодні договірні відносини, в тому числі і щодо надання адміністративних послуг. Відповідач ДП «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів має лише господарсько-правові відносини з ДМС України щодо виготовлення та поставки персоналізованих бланків закордонних паспортів ДМС України та не має жодних відносин з громадянами щодо видачі їм закордонних паспортів. Отже, враховуючи, що дані правовідносини з приводу оформлення позивачами паспортів громадян України для виїзду за кордон врегульовані спеціальним законом, яким є Закон України «Про адміністративні послуги» та надання адміністративної послуги не підпадає під жодну з законодавчо визначених в переліку порушень прав споживача, то обґрунтування позивачами позовних вимог Законом України «Про захист прав споживачів» є помилковим. Крім того, відсутні підстави для застосування до даних правовідносин положень ст.906 ЦК України, оскільки дана норма передбачає право на відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору, у разі наявності вини, однак як вже судом встановлено між сторонами відсутні договірні відносини, та до компетенції відповідача не належить видача паспортів, а відповідно він не може нести відповідальність за їх несвоєчасну видачу. Таким чином, позов у частині вимог по відшкодуванню матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Що стосується вимог по відшкодуванню моральної шкоди, то суд виходив з такого. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина. Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суд вважає, що під час розгляду справи позивачами не доведено, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача їм заподіяно моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою останнього та нанесеною шкодою. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивачів у повному обсязі. Також, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, підлягають віднесенню на рахунок держави.

Outcome: dismissed