Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У вересні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що 16 серпня 2015 року з вини відповідачів відбулося затоплення їх квартир, а саме квартири №48, в якій мешкає [PERSON], квартири №44, в якій мешкає [PERSON] та квартири №40, в якій мешкає [PERSON], що розташовані в будинку [ADDRESS] Залиття сталося з боку квартири №52, яку орендує [PERSON], та яка належить на праві власності [PERSON] Неналежне використання відповідачем системи водопостачання виникло через не перекриття вентиля холодної води на кухні під час відсутності мешканців квартири №52. 17 та 31 серпня 2015 року до затоплених квартир приходили представники ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя та склали акти про залиття квартир з вини мешканців квартири №52. У вказаних актах зафіксовані пошкодження квартир внаслідок залиття. Позивачам внаслідок залиття квартир було завдано також і моральну шкоду, яка виразилась у тому, що в квартирах постійно відчувається запах сирості, що негативно впливає на стан здоров'я. душевні страждання спричинені у зв'язку із залиттям квартир, порушився звичайний спосіб життя позивачів. Оскільки ремонтні роботи досі не зроблені, вони щодня вимушені бачити жовті розводи на стелі та стінах. Відповідачі не бажають відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду в добровільному порядку. На підставі викладеного, просили суд стягнути з відповідачів на їх користь солідарно в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму, визначену висновком будівельно-технічної експертизи, та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. кожному позивачу. В судовому засіданні позивачі повністю підтвердили заявлені позовні вимоги та пояснили, що відповідачем [PERSON], який орендує квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], їх квартири було залито 16 серпня 2015 року. В момент залиття його вдома не було. На неодноразові звернення та прохання подивитись спричинені пошкодження та відшкодувати завдану шкоду, [PERSON] не реагував. На теперішній час ремонт у їх квартирах не здійснено. Позивачка [PERSON] просила суд стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 7902 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивачка [PERSON] просила суд стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 3222 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивачка [PERSON] просила суд стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 2161 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн. Також позивачі просили відшкодувати понесені ними судові витрати. Представник позивачів, що діє на підставі договору про надання правової допомоги - адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали на адресу суду заяву про розгляд справи без їх присутності, в якій просили розглянути справу за участю їх представника - адвоката Темір І.В. Також зазначили, що з позовними вимогами не згодні, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідачів, що діє на підставі договору про надання правової допомоги - адвокат Темір І.В., в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що не заперечує факт того, що залиття квартир позивачів відбулося з вини власника квартири [ADDRESS] - [PERSON] Щодо позовних вимог, заявлених до відповідача [PERSON], вважав їх необґрунтованими, оскільки жодних доказів того, що [PERSON] мешкає у квартирі №52 на достатній правовій підстав, суду не надано. Договір оренди в матеріалах справи відсутній, оскільки він не укладався. Таким чином належним відповідачем є [PERSON] як власник квартири. Не згоден із розміром заявленої моральної шкоди. Крім того зазначив, що позивач [PERSON] не є власником квартири №48, атому не має жодних підстав на відшкодування шкоди, спричиненої майну, яке їй не належить. Позивачу [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири №44, а таму і позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди мають бути задоволені, виходячи з розміру належної їй частини квартири. У зв'язку із тим, що на теперішній час ремонтні роботи у квартирах позивачів не зроблено, визначена у висновку будівельно-технічної експертизи сума спричиненої матеріальної шкоди має бути зменшена на суму ПДВ. Просив суд частково задовольнити вимоги позивачів з урахуванням його доводів. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] в Кальміуському районі міста Маріуполя згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1999 року, зареєстрованого у Маріупольському БТІ 14.01.2000 року за №36805, належала в рівних частках позивачці [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 02.12.2013 року в Третій маріупольській державній нотаріальній конторі на 1/3 частину вказаної квартири, належну [PERSON], посвідчено договір дарування, про що зроблено відповідний запис у свідоцтві про право власності на квартиру №48. (а.с. 6). Як свідчать акти від 17 та 31 серпня 2015 року, складені комісією в складі майстрів ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя [PERSON] та [PERSON], ними була обстежена квартира [ADDRESS] на предмет залиття. В ході обстеження встановлено, що 16 серпня 2015 року з вини мешканця квартири №52 сталося залиття, внаслідок чого зафіксовані сліди залиття: в кухні - стеля (побілка), стіни (шпалери), замкнута електропроводка; в коридорі - стеля (побілка), стіни (шпалери), вздуття лінолеуму; у коморі - стеля (побілка), стіни (шпалери); у зальній кімнаті - кут стелі (побілка), стіни (шпалери); в туалеті - стеля (побілка), стіни (шпалери). На стелі та стінах наявні жовті плями та розводи (остаточні сліди залиття). (а.с. 11, 12). Квартира [ADDRESS] в Кальміуському районі міста Маріуполя згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.12.2001 року, зареєстрованого у Маріупольському БТІ 21.01.2002 року за №36805, належить на праві спільної сумісної власності позивачці [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 15). Як свідчать акти від 17 та 31 серпня 2015 року, складені комісією в складі майстрів ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя [PERSON] та [PERSON], ними була обстежена квартира [ADDRESS] на предмет залиття. В ході обстеження встановлено, що 16 серпня 2015 року з вини мешканця квартири №52 сталося залиття, внаслідок чого зафіксовані сліди залиття: в кухні - стеля (побілка), стіни (шпалери), вздуття лінолеуму; у коморі - стеля (побілка), стіни (покраска); в коридорі - стеля (побілка), стіни (шпалери). На стелі та стінах наявні жовті плями та розводи (остаточні сліди залиття). (а.с. 19, 20). Квартира [ADDRESS] в Кальміуському районі міста Маріуполя згідно витягу про державну реєстрацію прав, складеному МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» на підставі договору дарування, посвідченого 28.04.2011 року за №1991 приватним нотаріусом [PERSON], належить на праві власності позивачці [PERSON]. (а.с. 24). З актів від 17 та 31 серпня 2015 року, складених комісією в складі майстрів ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя [PERSON] та [PERSON], вбачається, що ними була обстежена квартира [ADDRESS] на предмет залиття. В ході обстеження встановлено, що 16 серпня 2015 року з вини мешканця квартири №52 сталося залиття, внаслідок чого зафіксовані сліди залиття: в кухні - стеля (стельова плитка), стіни (шпалери), вздуття лінолеуму; у коморі - стеля (побілка), стіни (шпалери), вздуття лінолеуму; в коридорі - стеля (стельова плитка), стіни (шпалери), розбухла ніша. Стельова плитка відклеїлась, на стелі наявні жовті плями (остаточні сліди залиття). (а.с. 28, 29). З листа ЖКП по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя від 18.09.2015 року вбачається, що при обстеженні квартир [ADDRESS] виявлені сліди залиття. Залиття сталося з вини квартири №52 - порив холодного водопостачання на кухні. Мешканцям залитих квартир на руки видані акти обстеження. (а.с. 91). Квартира [ADDRESS] в Кальміуському районі міста Маріуполя на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20.05.2011 року за №8-1190 державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], належить на праві власності відповідачці [PERSON]. (а.с. 92-93, 125-127). Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на викладене та з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок в доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Вина відповідача [PERSON] як власника квартири №52, в кухні якої стався порив холодного водопостачання, у залитті квартир [ADDRESS] 16 серпня 2015 року, встановлена актами, складеними комісією ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя від 17 та 31 серпня 2015 року, та не оспорюється представником відповідача. Обговорюючи питання про розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачів, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №6/с від 05.04.2016 року, вартість ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень в квартирі [ADDRESS], складає 2161 грн. (в т.ч. ПДВ 360 грн.). Вартість ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень в квартирі [ADDRESS], складає 3222 грн. (в т.ч. ПДВ 537 грн.). Вартість ремонтно - відновлюваних робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень в квартирі [ADDRESS], складає 7902 грн. (в т.ч. ПДВ 1317 грн.). ( а.с. 139-156). Згідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р. (з подальшими змінами) потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Згідно із п. «А» ст. 193.1 Розділу «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України ставка податку на додану вартість встановлюється в розмірі 20 відсотків. На підставі того, що експертом [PERSON] при визначені майнової шкоди позивачам враховувалась сума ПДВ, то при визначенні розміру такої шкоди для її виплати винною особою, суми, визначені експертом, повинні бути зменшені на суму податку на додану вартість, оскільки фактично роботи по проведенню ремонтно-відновлювальних робіт та закупівлі матеріалів, необхідних для проведення ремонту з метою усунення пошкоджень квартири, позивачами ще не проводились. Таким чином сума матеріальної шкоди, завдана [PERSON] залиттям квартири [ADDRESS], дорівнює 1801 грн. (без урахування ПДВ в сумі 360 грн.). Сума матеріальної шкоди, завдана [PERSON] залиттям квартири [ADDRESS], дорівнює 2685 грн. (без урахування ПДВ в сумі 537 грн.). При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що будучи власником лише частини квартири, позивач [PERSON] має право вимагати лише відшкодування частини шкоди, яка буде співмірною з належною їй на праві власності частиною квартири з наступних підстав. Дійсно, позивачу [PERSON] та члену її сім'ї - дочці [PERSON] квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності. Співвласники не розділили квартиру в натурі. З пояснень [PERSON], які не оспорюються сторонами, вбачається, що [PERSON] в квартирі не проживає, оскільки вийшла заміж та мешкає разом зі своєю родиною за іншою адресою, а тому відповідальність за збереження спільного майна покладається на особу, яка в ній проживає, тобто на позивача. На підставі ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Натомість за ч. ч. 4, 5 ст. 319 ЦК зазначено, що власність зобов'язує, а власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. До того ж згідно із ч. 1 ст. 322 ЦК власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, крім іншого, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. На підставі досліджених доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що в судовому засіданні було доведено завдання шкоди внаслідок неправомірних дій відповідачки [PERSON] як власника квартири [ADDRESS], що виразилось у неналежному утриманні [PERSON] належної їй квартири, що свідчить про вину відповідачки у завданні майнової шкоди власникам квартир [ADDRESS] Будь-яких підстав стягувати спричинену внаслідок залиття шкоду з відповідача [PERSON] немає, оскільки він не є власником квартири №52, зареєстрований за іншою адресою, а доказів того, що він на законних підставах на момент залиття проживав у вказаній квартирі, суду не представлено. Внаслідок наведеного судом, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню майнова шкода в сумі 1801 грн., а на користь [PERSON] - 2685 грн. Крім завданої матеріальної шкоди, позивачі просять стягнути моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. кожному. Вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. У відповідності із пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. З урахуванням наведеного, враховуючи характер та тривалість порушення прав позивачів, дії відповідача при настанні негативних наслідків та залиття приміщень, розмір завданої матеріальної шкоди, істотність вимушених змін у житті позивачів та обсяг необхідних дій для відновлення попереднього становища і відновлення первісного стану приміщення, а саме що позивачі були змушені проживати в дискомфортних умовах і застосовувати додаткові зусилля для встановлення свого побуту у пошкоджених квартирах, приймати заходи до поновлення своїх прав в судовому порядку, суд вважає, що позивачам [PERSON] та [PERSON], як власникам пошкодженого нерухомого майна, була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку із пошкодженням їх майна. Між тим, розмір визначений позивачами у 3000,00 гривень, є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, на підставі чого доходить висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 1000 грн. кожній, оскільки ця сума буде сприяти вимогам розумності та справедливості при даних обставинах. Щодо позовних вимог, заявлених [PERSON], суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони заявлені особою, яка не має права вимоги відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок залиття квартири №48. Так, нормами цивільного законодавства передбачена можливість відшкодування шкоди, заподіяної майну громадянина. В той же час судом було встановлено, що [PERSON] як на момент залиття квартири, так і на час розгляду справи у суді, не є власником квартири [ADDRESS], в якій сталось залиття. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Оскільки суд відмовляє у задоволенні первісної вимоги [PERSON], її похідні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню також не підлягають. Згідно із наявною у справі квитанцією вбачається, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спільно сплатили 1800 грн. експерту [PERSON] за проведення судової будівельно-технічної експертизи, тобто по 600 грн. кожний. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, крім іншого, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Таким чином на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, в розмірі 600 грн., а також пов'язані зі сплатою судового збору за вимоги немайнового характеру, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в сумі 162,24 грн., та пов'язані зі сплатою судового збору за вимоги майнового характеру в сумі 487,20 грн. На користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, в розмірі 600 грн., а також пов'язані зі сплатою судового збору за вимоги немайнового характеру, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в сумі 162,24 грн., та пов'язані зі сплатою судового збору за вимоги майнового характеру в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial