Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зазначено , що проживає у зазначеній квартирі з 1979 року, у ній же зареєстрований. Дана квартира належить йому та його дружині [PERSON] [INFO] на праві власності. У даній квартирі з 2010 року зареєстрована відповідач [PERSON] [INFO], яка доводиться внучкою. До грудня місяця 2012 року вона дійсно проживала за вказаною адресою. Проте, з грудня місяця 2012 року вибула за не відомою адресою. Окрім того, у даній квартирі також зареєстровані: [PERSON] [INFO] - онука, [PERSON] [INFO] - правнук. Відповідач не несе участі в утриманні житла, витрат на його обслуговування. До судового засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність та повне підтримання позовних вимог ( а.с. 29). Відповідач в судове засідання не з"явилася, рекомендовані листи направлені за місцем реєстрації особи повернулися з відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.02.2000 року позивач є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а. с. 8) . З 10.02.2010 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка є внучка , виїхала з помешкання з власної ініціативи забравши свої речі, що підтверджується довідкою (а. с. 4). Зазначене також підтверджується свідченнями свідків ( а.с. 30,32). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки з грудня 2012 року відповідач не проживає за даною адресою без поважних причин, що дослідженими доказами і жодним чином не спростовується . Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved