Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом про визнання права власності після смерті своєї бабусі [PERSON] , яка померла [INFO]. Померла бабуся позивачів мала у власності на підставі договору купівлі продажу від 17.07.1987 року, засвідченого виконкомом Білогорівської селищної ради, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори домоволодіння - будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Інших спадкоємців, крім [PERSON], які б у встановленому порядку прийняли спадщину - немає. 20 жовтня 2017 року вони звернулися до Попаснянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований у [ADDRESS], однак отримали Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії з тих підстав, що ними не наданий документ про державну реєстрацію цього будинку, оскільки за життя [PERSON] не зареєструвала право власності на будинок в БТІ. Зареєструвати право власності на спадковий будинок в теперішній час на померлих позивачі не мають змоги, тому що правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю. За таких обставин позивачі у поданому позові, просять суд визнати, що будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] увійшов до складу спадкового майна після смерті [PERSON], яка померла [INFO] у селищі Золотарівка Попаснянського району Луганської області (свідоцтва про смерть серії [NUMBER]). Визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] право власності на ? частку будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO].Визнати за [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] право власності на ? частку будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивачі [PERSON], [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, у поданих заявах підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача - Білогорівська селищна рада - були сповіщені про день і час розгляду справи, також надали заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечували щодо заявлених вимог. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. У відповідності зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а саме в результаті укладання угод. На час укладення договору купівлі-продажу від 17.07.1987 року, засвідченого виконкомом Білогорівської селищної ради, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контор (№ в реєстрі 2-5173 від 04.11.1987року) діяли норми Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) . Відповідно до ст.128 ЦК УРСР , право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. До передачі речей прирівнюється передача розпорядчого документу на речі. При цьому ч. 2 ст. 227 УРСР передбачала реєстрацію жилого будинку у виконавчому комітеті місцевої ради, але не визначала, що власник набуває право власності виключно після реєстрації договору. За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 224 ЦК УРСР ). За змістом вказаної норми, виникнення права власності у набувача безпосередньо пов'язано з його припиненням у відчужувача. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Жодних інших дій чи умов для набуття права власності на будинок чинним на час укладання договору законодавством не передбачалось. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із наведеного нормативного обґрунтування вбачається, що [PERSON] на час її смерті належав на праві власності будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] тому даний будинок увійшов до складу спадкового майна після її смерті. Єдиним спадкоємцем [PERSON] був її син (батько позивачів) [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав і помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 05.07.2007року). З матеріалів на а.с.11,12,13 вбачається, що гр.[PERSON], яка померла [INFO] є матір"ю [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Згідно копій свідоцтва про народження а.с.5,8 [PERSON] народилась [INFO], її батьки : батько [PERSON], мати- [PERSON], [PERSON] народився [INFO], його батьки: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. При цьому із матеріалів справи на а.с.17-19 вбачається, що померла [PERSON] мала у власності будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] який вона на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.1987 року. купила у гр.[PERSON]. Суд вважає, [PERSON] набула право власності на вказаний будинок з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, відповідно до вимог ст.ст.47,128, 227 ЦК УРСР, який діяв на період укладення договору, оскільки згідно вказаних норм закону право власності виникло з моменту передачі речі та нотаріального посвідчення договору, якщо об'єктом продажу було нерухоме майно. На той період виникнення прав власності не залежало від реєстрації в БТІ. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, які належним чином прийняли спадщину, тому існують підстави для визнання за ними права власності на зазначений вище будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. При таких обставинах заявлені вимоги знайшли підтвердження у суді , суд вважає, що поданий позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 128, 227, 524, 529, 549, 553 ЦК УРСР,

Outcome: approved