Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування вимог зазначала, що на підставі договору дарування житлового будинку від 09 лютого 1999 року, їй належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS], в якому також зареєстрований є її колишній чоловік [PERSON]. Шлюб між ними було розірвано 30 травня 2013 року. Разом з тим, з 16.01.2013 року та по цей час відповідач за вказаною адресою не проживає. На даний період місцем перебування відповідача є [ADDRESS]. Той факт, що відповідач не проживає за вказаною адресою підтверджується актами від 05.02.2014 року та від 10.05.2014 року. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує її права, як власника житлового приміщення та позбавляє її можливості в повній мірі реалізувати своє право власності, тому вимушена звертатись до суду. В суді позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем своєї реєстрації. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач з 16.01.2013 року по теперішній час в будинку не проживає. Перешкоди зі сторони позивача у проживанні йому не чинились. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. В суді з'ясовано, що [PERSON] відповідно до договору дарування житлового будинку від 09 лютого 1999 року, який зареєстрований за реєстром № 2-448, посвідчений державним нотаріусом другої Кіровоградської державної нотаріальної контори, є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS]. З 26.04.1999 року в будинку зареєстрований [PERSON], як чоловік позивача (а.с. 9-10). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 травня 2013 року шлюб, зареєстрований 12.10.1991 року у відділі ЗАГС Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 1096 між [PERSON] та [PERSON], розірвано. З'ясовано, що з 16.01.2013 року відповідач в будинку [ADDRESS] не проживає без поважних причин, що знайшло своє підтвердження згідно наданих актів від 05.02.2014 року та від 10.05.2014 року (а.с. 11, 12) та пояснень свідків. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з наведеного формулювання можна виділити принаймі такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника житла та проживати разом з ним. Згідно положень ЖК України, до членів сім'ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов'язковою умовою розуміння сім'ї. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач з 16.01.2013 року не користується житловим приміщенням, не проживає в ньому більше року, не спростував пояснень позивача та не довів, що йому чинились перешкоди, та ним в судовому порядку не ставилось питання про усунення таких перешкод, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, а відтак відповідач має бути, як і просить позивач визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати залишити по фактично понесеними стороною позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved