Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] не чинити для неї та її сім»ї та родині перешкод в користуванні сервітутним заїздом щодо проходу, проїзду на велосипеді та транспортному засобі через існуючий на подвір»ї відповідачки заїзд, шириною 3 м. та довжиною 60 м., що в [ADDRESS], та не зачиняти на замок ворота. Стягнути з відповідачки на її користь 10000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що що з часу свого народження проживає в с.Вербівка, Рожнятівського району. По сусідству проживає відповідачка. Для заїзду до своєї земельної ділянки, вона постійно користувалась та користується існуючим заїздом шириною 3 м. та довжиною 60 м., який проходить через подвір'я відповідачки. Однак, з березня 2011 року відповідачка чинить перешкоди в користуванні заїздом, зокрема не дозволяє користуватись вказаним заїздом. З даного приводу існує рішення Рожнятівського районного суду від 23 січня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2013 року. Так, рішенням суду встановлено постійний земельний сервітут для неї, її сім»ї та родини щодо проходу, проїзду на велосипеді та транспортному засобі через існуючий на подвір»ї [PERSON] заїзд, шириною 3 метра та довжиною 60 метрів, що в [ADDRESS]. Однак, з моменту винесення рішення, так і до цього часу відповідачка жодного разу її не пустила, закрила на замок ворота і категорично відмовляється їх відчиняти. Своїми неправомірними діями відповідачка завдала їй і моральної шкоди, яка виразилась в тому, що створюючи перешкоди в користуванні спірним заїздом, вона завдає їй тяжких моральних страждань та душевних хвилювань, відповідачка погрожує їй фізичною розправою у випадку намагання користуватись сервітутною дорогою, що змушує їх звертатися до органів влади та суду за захистом своїх прав та інтересів. У судове засідання позивачка не прибула, її представник [PERSON], направив до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, просить справу заслухати у його відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з»явилася, хоч про час розгляду справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, тому суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у їх відсутності з винесенням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов'язки сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Згідно ч. ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК У країни, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на користування чужою земельною ділянкою. Відповідно до вимог ст. 96 Земельного Кодексу України землекористувач зобов'язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, та дотримуватися правил добросусідства. Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно вимог ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Матеріалами справи, зокрема копією рішення Рожнятівського районного суду від 23 січня 2013 року (а.с.9-10) яке за змістом ст.61 ЦПК України має преюдиційне значення для вирішення даної справи, підтверджено, що судом встановлено постійний земельний сервітут для [PERSON], її сім"ї та родини щодо проходу, проїзду на велосипеді та транспортному засобі через існуючий на подвір"ї [PERSON] заїзд, шириною 3 м. та довжиною 60 м., що в [ADDRESS]. Довідкою Вербівської сільської ради № 759 від 06 грудня 2013 року (а.с.8) підтверджено, що відповідачкою не виконується рішення Рожнятівського районного суду про встановлення для позивачки земельного сервітуту щодо проходу, проїзду на велосипеді та транспортному засобі через існуючий на подвір»ї заїзд по [ADDRESS]. Копіями постанов державного виконавця (а.с.14-18), підтверджено, що рішення Рожнятівського районного суду від 23 січня 2013 року реально не виконується. Аналізуючи представлені позивачкою на підтвердження позову докази суд приходить до висновку, що відповідачка не виконує рішення суду про встановлення для позивачки земельного сервітуту щодо проходу, проїзду на велосипеді та транспортному засобі через існуючий на подвір»ї заїзд, чим створила для неї перешкоди. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із пошкодженням її майна. Позивачка висуває вимоги про стягнення на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 гривень посилаючись на ті обставини, що поведінка відповідачки завдає їй тяжких моральних страждань. Суд приймає таке обґрунтування моральної шкоди, однак з урахуванням вищенаведеного, зважаючи на глибину її моральних страждань суд вважає за необхідне в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути меншу суму ніж це просить позивачка. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачку. На підставі викладеного, ст.ст. 96,98,103,152, 158 ЗК України, ст.ст. 23,1167 ЦК України,

Outcome: approved