Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просять визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:66:148:0169, а також договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], які вчинені 26 квітня 2012 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], яка діяла від їхнього імені, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та стягнути із [PERSON] заподіяну їм моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. і судовий збір в сумі 3 441 грн. (а.с. 87-89). Вимоги мотивують тим, що позивачка [PERSON] 19.12.1990 року отримала в дар від свого сина [PERSON] 36/100 частин жилого будинку [ADDRESS], після смерті якого успадкувала решту 64/100 частин будинку. В подальшому вона 64/100 частин будинку 03.02.1993 року подарувала своєму сину - позивачу [PERSON] Також 20.11.2007 року вони отримали Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS]. У 2008 році вони вирішили продати будинок і земельну ділянку [ADDRESS] та на отримані кошти придбати кожному з них по однокімнатній квартирі. Про свої наміри розповіли сусідці [PERSON], яка вмовила їх оформити на її ім»я генеральне доручення на продаж спірної нерухомості терміном на три роки. Після закінчення дії доручень [PERSON] заявила, що потрібні нові доручення та оригінали правовстановлюючих документів, знову обіцяючи придбати їм дві однокімнатні квартири. Вони довіряли [PERSON], з якою поруч жили багато років, та не думали, що вона їх обдурить, тому надали їй доручення та документи на нерухомість. У березні 2012 року вони вирішили не продавати будинок і землю та звернулись до [PERSON] з проханням повернути довіреності та правовстановлюючі документи, проте остання повідомила про те, що віддасть за умови сплати їй 5 000 дол. США, які вона витратила на оформлення документів. 07.05.2012 року вони скасували видані довіреності на розпорядження їхнім майном з правом продажу та дізнались від нотаріуса, що 26.04.2012 року [PERSON] використала надані ними довіреності та оформила договори купівлі-продажу належних їм будинку та земельної ділянки на свою доньку [PERSON], яка проживає в сусідньому з ними будинку [ADDRESS] Своїх зобов»язань [PERSON] перед ними не виконала, оскільки однокімнатні квартири їм не купила та грошей за продане майно не передавала. Своїми діями [PERSON] заподіяла їм моральну шкоду та, мабуть, чекає їхньої смерті, щоб вступити в право власності на їхнє майно. Розмір моральної шкоди оцінюють на загальну суму 40 000 грн. Спірні договори купівлі-продажу просять визнати недійсними з тих підстав, що вони не відповідають їхній внутрішній волі, правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, так як перехід права власності на будинок та земельну ділянку до [PERSON] не проводився, акт прийому-передачі майна вони не підписували, всі платежі на підтримку технічного стану будинку виконують вони, [PERSON] у цьому ніякої участі не приймає. Договори купівлі-продажу, як визначено ст. 232 ЦК України, укладені в результаті зловмисної домовленості їхнього представника [PERSON] з другою стороною [PERSON], їхня воля не знаходить свого вираження та підмінюється волею представника, яка фактично у змові з контрагентом переслідуючи мету одержання власної, родинної вигоди, підписали оспорювані правочини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачів [PERSON] і [PERSON] підтримали позов та викладені у заяві обставини. При цьому позивач [PERSON] додатково пояснив, що він дав [PERSON] на її прохання документи на будинок та земельну ділянку, щоб їх ніхто не викрав, оскільки його матір [PERSON] перебувала у лікарні. Він інвалід 2 гр., хворий на рак, захворів на нервовому підґрунті, тому на даний час мешкає у квартирі, де проживає його колишня дружина з дітьми, раніше він з матір»ю жив у спірному будинку, його матір також хворіє та знаходиться в лікарні. [PERSON] постійно говорила, що їм шукає квартири, про продаж спірної нерухомості їх ніхто до відома не ставив, про це дізналися лише від нотаріуса. Покупець [PERSON] хотіла їм купити дві однокімнатні квартири або дати гроші для цього, проте всі перемовини вела [PERSON], яка піднімала ціну, пообіцяла ним знайти хороші варіанти, щоб відразу вселитися у квартири після продажу будинку; відповідачці вони з матір»ю довіряли. [PERSON] їм не говорила про те, що хоче купити їхній будинок, розмов про це ніколи не було, відповідачі грошей їм після продажу не давали, до них з того часу не приходили, питання щодо відчуження майна з ними не погоджували. [PERSON] говорила, що їх викинуть на вулицю, по телефону в присутності його брата вимагала за повернення документів сплатити їй 5 000 дол. США, брат тоді хотів позичити ці гроші, а після продажу будинку збільшила ціну і вимагала вже 20 000 дол. США, говорила, що багато грошей витратила на хабарі та зустрінеться з ними коли вони привезуть гроші. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на те, що вимоги є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Відносини між позивачами та [PERSON] склалися задовго до 2007 року, були доброзичливі і щирі, як у хороших сусідів. [PERSON] та [PERSON] за власним волевиявленням двічі надавали [PERSON] нотаріально посвідчені доручення та документи на право власності на будинок і земельну ділянку для їх відчуження. У 2008 році спірна нерухомість не продавалась через кризу. Ніяких повідомлень стосовно скасування доручення [PERSON] не отримувала. Позивачі за власною волею самі запропонували [PERSON] продати будинок та земельну ділянку її доньці [PERSON], з питання такого продажу сторони зустрічалися у грудні 2011 року у спірному будинку, при цьому обумовлювали вартість майна та витрати за реалізацію, а в грудні 2012 року [PERSON] поставила до відома позивачів про початок підготовки необхідних документів для оформлення договорів купівлі-продажу та про ринкову вартість майна. Після оформлення договорів купівлі-продажу відповідачі 26.04.2012 року поїхали до позивачів, яким надали квитанції стосовно розходів та гроші в сумі 720 000 грн. у їхньому будинку, про що свідчить розписка на ім»я [PERSON] Останню позивачі просили допомогти купити квартиру, а [PERSON] попросили дозволу пожити у будинку до моменту придбання ними житла. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, пояснила, що позивачі самі запропонували купити [PERSON] їхній будинок та земельну ділянку з приводу чого вони всі разом у грудні 2011 року зустрічалися та досягли щодо цього домовленості про відчуження майна за ринковою вартістю, яку встановлять незалежні експерти. Позивачі попросили до моменту придбання ними квартири проживати в будинку. Наданими дорученнями позивачі уповноважили [PERSON] розпоряджатися їх майном та продавати його на свій розсуд, отримувати кошти, застереження щодо заборони відчуження майна родичам, в тому числі [PERSON] відсутні. Остання на законних підставах придбала будинок та земельну ділянку позивачів. Продаж нерухомого майна здійснено за ціною 624 170 грн., які повністю сплачені [PERSON] представнику продавців до підписання договору, а потім ці кошти були передані позивачам. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилася, суду надала заяви з проханням розглянути справу у її відсутності та вирішити справу на розсуд суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року до участі у справі було залучено у якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві та Головне управління Держземагентства у м. Києві, представники яких в судове засідання не з»явились, треті особи суду надали заяви з проханням розглянути справу без участі їхніх представників. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представників позивачів, представників відповідачів, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 268, [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON], продала [PERSON] належну позивачам на праві спільної часткової власності земельну ділянку площею 0,1000 га., що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:66:148:0169 (а.с. 84). Також 26 квітня 2012 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON], було відчужено [PERSON] належний позивачам на праві спільної часткової власності житловий будинок [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 26.04.2012 року, зареєстрованого у реєстрі за № 272 (а.с. 85-86). Згідно свідоцтва про зміну імені від 02.11.2013 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 161). Вищевказані правочини відповідачка [PERSON] вчиняла на підставі виданих позивачами довіреностей, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованих у реєстрі за № 1338 від 26.10.2011 року (довіреність [PERSON]) та за реєстровим № 1354 від 28.10.2011 року (довіреність [PERSON]), строк дії яких визначався три роки (а.с. 82, 83). Вказаними довіреностями позивачі уповноважували [PERSON], серед іншого, бути їхнім представником по питанню укладення всіх дозволених законом угод, у тому числі купувати, продавати, приймати подароване майно та (або) частину, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, визначати у всіх випадках строки, ціни та інші умови на свій розсуд, проводити розрахунки по укладених угодах, розписуватися за них, отримувати належне майно, гроші, правоустановчі документи. З пояснень учасників судового засідання, попередньо позивачами також на ім»я відповідачки [PERSON] надавались довіреності строком на три роки з метою продажу будинку та земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. З пояснень позивачів, у березні 2012 року вони попросили [PERSON] повернути довіреності та правовстановлюючі документи, оскільки вирішили не продавати своє нерухоме майно, в чому відповідачка їм відмовила, при цьому вимагала 5 000 дол. США, пояснюючи, що таку суму витратила для оформлення документів. За заявленими вимогами позивачі просять визнати недійсними спірні договори купівлі-продажу з посиланням на ст. 203 ч. ч. 3, 5 та ст. 232 ЦК України, при цьому мотивують, що укладення договорів не відповідає їхній внутрішній волі, правочини не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та договори вчинені у результаті зловмисної домовленості між їхнім представником [PERSON] та донькою останньої [PERSON] Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою ст. 203 цього Кодексу. Перелік вказаних норм включає в себе вимоги про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України) та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Суд приймає до уваги пояснення позивачів про те, що з відповідачкою [PERSON] фактично у них була домовленість продажу спірних будинку та земельної ділянки за умови одночасного придбання двох однокімнатних квартир, про продаж нерухомого майна [PERSON] до відома [PERSON] та [PERSON] не поставила, на вимогу позивачів правовстановлюючих документів не повертала, а також не надала укладених між відповідачами договорів купівлі-продажу, про які позивачі дізналися від нотаріуса під час скасування дії довіреностей. Дані обставини підтверджуються показами свідків та письмовими доказами. Так, згідно Витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, 07 травня 2012 року за зверненням позивачів приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було внесено реєстраційні записи про припинення дії вищевказаних довіреності від 26.10.2011 року зареєстрованої у реєстрі за № 1338, та довіреності від 28.10.2011 року, зареєстрованої у реєстрі № 1354, які були видані на представництво інтересів позивачів [PERSON] (а. с. 21, 22, 57, 58). В той же день 07.05. 2012 року позивачами був отриманий Витяг з Державного реєстру правичинів із записами про відчуження [PERSON] та [PERSON] набувачу [PERSON] земельної ділянки та житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 20, 20 зв.). У зв»язку з цим позивачі 08 травня 2012 року звертались із заявами до начальника Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна з проханням не вносити ніяких змін до реєстру через неправомірні дії їхньої довіреної особи [PERSON], а також до директора КП УЖГ Дніпровського району м. Києва про не зняття з реєстрації [PERSON] зі спірного будинку (а.с. 17-19). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчила, що вона з чоловіком мали намір купити земельну ділянку на вул. М.Черемшини та за інформацією в газеті Авізо зателефонували брокеру через якого орієнтовно осінню 2011 року неодноразово зустрілися з [PERSON], яка продавала будинок з ділянкою [ADDRESS], проте при цьому вела себе неадекватно, за місяць піднімала ціни разів з п»ять, спочатку пропонувала за 105 000 дол. США, потім постійно підвищувала, коли вони домовлялися, знову ціну піднімала, врешті до 150 000 дол. США. [PERSON] пояснювала, що їй потрібно купити позивачам дві однокімнатні квартири та розселити їх, на що вони (сім»я свідка) також погоджувалися, проте в подальшому відповідачка їх повідомила, що з продажу знімає. Також вони зустрічалися з позивачкою, яка сказала, що довіряє [PERSON]. Її (свідка) чоловік давав гроші за які можна було придбати дві окремі однокімнатні квартири та обладнати їх, або пропонував сам ці квартири купити та хотів щоб при оформленні документів були власники, на що [PERSON] відмовилась, тому вони зрозуміли, що відповідачка нічого не хоче продавати. Після цього вони купили поруч іншу ділянку. Свідок [PERSON] пояснив, що він сусід позивачів та [PERSON] протягом двох років; з осені 2011 року до них приходила [PERSON]; взимку 2012 року вони бабусю [PERSON], яка була хвора, на її прохання взяли жити до себе, так як спірний будинок без належних умов для проживання, там залишився жити [PERSON]. Бабуся їм скаржилась на [PERSON], що та не виконала їхню домовленість, квартири їм не надала. [PERSON] двічі приходила перевідувати бабусю, між ними були взаємні образи, тоді [PERSON] сказала, що якщо [PERSON] буде багато розмовляти, то завтра залишиться на вулиці, оскільки на свій будинок ніяких прав не має. На його вимогу надати документи [PERSON] замкнулась в розмові та сказала, що їй треба порадитися із адвокатом, документів не дала. Свідок [PERSON] засвідчила, що влітку 2010 року вона на прохання [PERSON] давала рекламу в газету Авізо та в Інтернеті про продаж будинку [ADDRESS]. Такі оголошення вона подавала близько одного року. Коли їй по рекламі телефонували клієнти останнім вона давала [PERSON] телефон, спочатку ціна була 105 000, потім знизили. Із [PERSON] вона працювала до кінця весни 2011 року, в подальшому рекламою спірного майна не займалась. Як зазначено у договорах купівлі-продажу, земельна ділянка позивачів була відчужена за ціною 624 170 грн., а житловий будинок за ціною 105 689 грн. Суду відповідачами не доведено обставин надання вказаних коштів за відчуження спірної нерухомості позивачам. До розписки наданої представником [PERSON] [PERSON] на підтвердження передачі [PERSON] позивачці коштів за спірними правочинами (а.с. 152) суд відноситься критично, оскільки дата складання даної заяви відсутня, сума отриманих коштів також не зазначена, у зв»язку з чим факт грошового розрахунку між сторонами вказаною розпискою не підтверджується, до того ж заперечується позивачем [PERSON], який повідомив про те, що його мати [PERSON] на вимогу [PERSON] могла підписати заяву про повернення матері грошей, які остання надавала відповідачці [PERSON] для купівлі дров. Розписки [PERSON] про позику грошей та розписки про повернення останньою коштів своїм позичальникам також не є належними доказами щодо розрахунків між сторонами за укладеними договорами купівлі-продажу. Як роз»яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. З пояснень учасників судового засідання, [PERSON] є донькою [PERSON] Обставини щодо пропозиції позивачами відповідачці [PERSON] купити спірні будинок і земельну ділянку та зустрічей між сторонами з питання продажу нерухомості і домовленостей про проживання позивачів у будинку після його відчуження в судовому засіданні відповідачами також не доведено. У зв»язку з цим суд вважає, що волевиявлення [PERSON] та [PERSON] на відчуження їхньої нерухомості без придбання іншого житла у позивачів не було, відповідачка скористалася похилим віком і станом здоров»я [PERSON], яка [INFO], та [PERSON], [INFO], який являється інвалідом, а також використавши те, що позивачі довіряють, як добрій сусідці [PERSON], остання усвідомлюючи, що вчиняє договори купівлі-продажу всупереч інтересам довірителів, оскільки іншого житла придбано не було, за домовленістю із донькою [PERSON] уклала з нею спірні правочини за якими кошти позивачам не передавали, до відома про це позивачів не ставили, що спричинило негативні наслідки для [PERSON] та [PERSON], як довірителів, оскільки позивачів було позбавлено житла. При цьому позивачка [PERSON] будь-якого іншого житла не має, позивачу [PERSON] належить частка у квартирі з колишньою дружиною та дітьми. [PERSON], як власник, будь-яких дій щодо користування спірним майном не вичиняла та його не утримувала, до будинку і земельної ділянки не навідувалась, зустрічний позов до позивачів про усунення перешкод у користуванні майном та виселення подавався лише 14.02.2014 року в ході розгляду даної справи (а.с. 170, 171). Враховуючи вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивачів в частині визнання недійсними спірних правочинів підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Позивачі також просять стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню користь понесену ними моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. Згідно ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 232 ЦК України визначено, що довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що винними діями відповідачки [PERSON] позивачам, як власникам житла та земельної ділянки, була заподіяна моральна шкода, яка полягає в хвилюваннях та пережитому останніми психічному стресі, переживаннях через втрату свого житла та майна за яке не отримали коштів, що призвело до порушення життєвого укладу позивачів, істотних вимушених негативних змін у їхньому житті, що також порушило нормальні життєві зв"язки, змусило позивачів витрачати час на з»ясування обставин у нотаріуса щодо відчуження нерухомості, звернення до відповідних органів з метою відновлення своїх прав, оформлення документів, звернення до юристів за правовою допомогою, до суду, та, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачів моральну шкоду у розмірі по 1 500 грн. кожному. В решті вимог слід відмовити. За подачу позову підлягав сплаті судовий збір за загальну суму 229 грн. 40 коп., з яких 114,70 грн. в частині вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та 114,70 грн. щодо стягнення моральної шкоди. У зв»язку з цим з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь кожного з позивачів судовий збір по 28 грн. 67 коп. З відповідачки [PERSON] підлягає стягненню кожному з позивачів судовий збір по 86 грн. 03 коп. (28,68 грн. в частині вимог про визнання правочинів недійсними та 57,35 грн. в частині вимог моральної шкоди).

Outcome: partial