Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду 11 листопада 2014 року з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони з 16 березня 2013 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 132. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. На даний час відносини погіршилися, спільне життя не склалося, а тому позивач вимушена звернутися до суду, оскільки подальше збереження сім»ї неможливе та суперечить її інтересам. Від імені позивача, до суду, подано письмову заяву вх.26433 від 11.12.2014 року про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги вона підтримує повністю та прохає суд не надавати їм строк для примирення, оскільки вони з відповідачем не проживають однією сім"єю з квітня місяця 2014 року. Між ними відсутній спір щодо розподілу суміснонажитого майна подружжя. Від імені відповідача, 11.12.2014 року, до суду направлено телефонограму про розгляд справи за його відсутності, так як він позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 16 березня 2013 року року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 132, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.№ 4). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем, що підтверджується ксерокопією актового запису про народження (а.с.№ 8). Судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався у квітні місяці 2014 року, подружні стосунки припинились, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом було з»ясовано, що між сторонами не має спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини, якщо шлюб буде розірвано. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Згідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved