Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач\~ звернулась\~ до суду з\~ позовом в якому після зміни предмету та уточнення позовних вимог просила суд визнати недійсною додаткову угоду від 15 серпня 2012 року до договору оренди земельної ділянки від 4 квітня 2008 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "Верес" щодо земельної ділянки загальною площею 5, 33 гектарів передану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Вишнівцівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що 04.04.2008 року між нею та ТОВ «Верес» був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 5, 33 гектарів передану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Вишнівцівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, що був зареєстрований Світловодським міськрайонним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП «ЦДЗК» 15.09.2008 року за № 040838100031 п.8 якого визначений строк, на який укладається договір, що становить 6 (шість) років. Згідно п. 43 договору, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Тобто, строк дії договору закінчився 15 вересня 2014 року включно. 25.12.2015 року за вих. № 144 позивачем була отримана відповідь ТОВ «Верес» із якої позивачу стало відомо про існування додаткової угоди № 1, в звязку з чим, строк дії договору закінчується в 2024 року. Тобто, лише після отримання вищезазначеної відповіді, позивачу стало відомо, що вона уклала 15.08.2012 року із відповідачем додаткову угоду до договору від 04.04.2008 року, що була зареєстрована Світловодським міськрайонним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП «ЦДЗК» 13.10.2014 року. Позивач стверджує, що підпис на додатковій угоді від 15.08.2012 року їй не належить та те, що ніколи не підписувала жодних документів, які б продовжували дію договору оренди землі від 04.04.2008 року. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Пояснили, що додаткова угода до спірної земельної ділянки є недійсною, оскільки їх довірительниця її не підписувала та не знала про її існування до 2014 року. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити та надав пояснення, що відповідають поданому запереченню на позов. Крім того, просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність, оскільки позивач без поважних причин пропустила строк позовної давності, який почав спливати з 2012 року, бо вважає, що [PERSON] знала про наявність додаткової угоди ще в 2012 році. Третя особа в судове засідання не з"явивсь, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подавав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч. 3 ст. 203 ЦК України.\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що позивачу [PERSON]\~\~на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,33 га, що розташована на території Вишнівцівської сільської ради Онуфріївського району Кірово\-градської області. Право власності на спірну земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 30.03.2001 року І-КР № 026456, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 119 /т. 1, а.с. 6/. Згідно ст. 18 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. 04.04.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Верес» був укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, що був зареєстрований Світловодським міськрайонним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП «ЦДЗК» 15.09.2008 року за № 040838100031 строком на 6 років. Згідно п. 43 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Тобто, строк дії Договору закінчився 15 вересня 2014 року включно /т. 1, а.с. 4-5/. За умовами цього договору орендар, у випадку, якщо він бажає продовжити дію договору після закінчення строку дії договору має не пізніше ніж за тридцять днів до його закінчення письмово повідомити орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8) /т. 1, а.с. 5/. Відповідно до п. 37 договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а п. 38 договору передбачає, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, або з інших підстав /т. 1, а.с. 4/. Після закінчення 15 вересня 2014 року дії договору жодного повідомлення про намір продовжити дію договору позивачу не надходило, а тому [PERSON] вважає, що договір оренди земельної ділянки від 04.04.2008 року припинив свою дію в звязку зі спливом строку на який його було укладено. Про заборону використовувати земельну ділянку позивач протягом 2014 року неодноразово повідомляла відповідача заявами в яких зазначала, що у звязку із закінченням терміну договору оренди землі свою земельну ділянку вона оброблятиме самостійно /т. 1, а.с. 7-8/. Після звернення в 2014 році до ТОВ "Верес" позивачу стало відомо про існування додаткової угоди від 15.08.2012 року до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2008 року, що була зареєстрована Світловодським міськрайонним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП «ЦДЗК» 13.10.2014 року /т. 1 а.с. 36-37/. 25.12.2015 року за вих. №144 позивачем була отримана відповідь ТОВ «Верес» із якої їй стало відомо про існування додаткової угоди № 1, в звязку із чим, строк дії договору закінчується лише 2024 року /т. 1, а.с. 12/. Тобто, лише після отримання вищевказаних відповідей, позивачу стало відомо про існування додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2008 року. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ст. 627, ч.1 ст. 638 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~\~ Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону, є підставою для визнання договору недійсним (ч. 2 ст. 15 Закону). Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. За клопотанням представника позивача ухвалою суду була призначена та проведена Полтавським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судово-почеркознавча експертиза / т. 2, а.с. 96-98, 152-161/. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсного правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно висновку експерта Полтавського науково дослідного експертно - криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України №1493 від 19.09.2017 року підписи від імені [PERSON] на примірниках № 1, № 2 оригіналів додаткової угоди № 1 від 15 серпня 2012 року до договору оренди земельної ділянки від 04.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Верес», щодо земельної ділянки загальною площею 5,33 га, в графі: «Орендодавець» виконані не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням її підпису /т. 2, а.с. 152 - 161/. \~ Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Правильне визначення моменту початку перебігу строку позовної давності визначає наскільки правильно буде вирішено спір. Неправильне визначення цього моменту призводить до штучного скорочення або подовження строку позовної давності. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України особа, яка подає позов, (позивач) повинна довести в суді, що вона не мала можливості довідатися про порушення свого права раніше. Згідно матеріалів справи та пояснень представників позивача про порушення свого права, а саме про укладення додаткової угоди до договору оренди, [PERSON] дізналася лише у 2014 року з листа на її адресу голови ТОВ «Верес» /т. 1, а.с. 9/. Таким чином, лише ознайомившись зі спірною додатковою угодою позивач довідалась про порушення свого права, а тому з цього часу отримала можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, немає підстав вважати, що [PERSON] було чи могло бути відомо про існування додаткової угоди до договору оренди землі, яку вона не підписувала, а тому є всі підстави вважати, що строк позовної давності позивачем пропущено не було. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що додаткову угоду до договору оренди землі слід визнати недійсною, оскільки згідно висновку судової почеркознавчої експертизи [PERSON] як орендодавець не підписувала спірну додаткову угоду до договору оренди землі. При цьому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, оскільки про наявність спірної додаткової угоди позивач дізналась після звернення до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved