Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користу вання житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені, відповідач з вересня 2013 року не проживає в квартирі. Так як він не проживає на вказаній житловій площі без поважних причин більше трьох місяців, позивачка вважає, що він втратив право на користування квартирою, відповідно до ст. 71 ЖК України, і просить визнати це в судовому порядку. Позивач просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач надав заяву, просить справу розглянути без його участі, з позовом погоджується. Треті особи подали заяви про розгляд справи без їх участі та участі їх представників, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримують, КП "Комунальник" щодо винесення рішення покладається на погляд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе прийняти заяву відповідача, оскільки вона не порушує інтереси сторін чи інших осіб і не суперечить вимогам закону. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Комунальник» від 14 квітня 2014 року, наймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], наразі в спірній квартирі зареєстровані позивачка - [PERSON], відповідач -[PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та онуки [PERSON] і [PERSON]. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч.2 ст.65 та ч.2 ст. 161 ЖК особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, що проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування житловим приміщенням. Статтею 64 ЖК передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Шлюб між сторонами розірваний 20 березня 2014 року, Овруцьким районним судом Житомирської області(а.с.3). Згідно з актами, складеними представником КП «Комунальник» № 13 від 21.02.2014, № 16 від 14.03.2014 року відповідач у спірній квартирі не проживає з вересня 2013 року та фактично проживає в с. В. Фосня Овруцького району Житомирської області. Відповідно до ст.71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з довідкою Великофоснянської сільської ради Овруцького району Житомирської області №309 від 2014 року вбачається, що [PERSON] проживає в с. В. Фосня без реєстрації в господарстві [PERSON] (а.с.6). Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням немає. При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985 року у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. Оцінюючи зазначені докази, суд вважає доведеним те, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причини, втратив право на користування квартирою. Тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місце проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 10 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому згідно ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved