Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви від 27.10.2017 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 6 000 гривень, щомісячно, починаючи з 01.01.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 23 серпня 2000 р. до 22 травня 2015 р. перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], 2004 р.народження, та доньку [PERSON], 2005 р.народження, які на даний час проживають з матір'ю. Всі обов'язки по утриманню та вихованню дітей покладені на позивача. Батько дітей, починаючи з 01 січня 2017 року, не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, в зв'язку з чим позивач просить стягнути аліменти у судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд позов задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей у розмірі 6 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення 01.01.2017 р. і до досягнення дітьми повноліття. Позвач зазначила, що не має можливості самостійно належним чином забезпечити утримання дітей. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. Судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст.128, 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду. На підставі ст.280 ЦПК України та за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 23 серпня 2000 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськвиконкому Київської області, про що складено актовий запис №154. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 22 травня 2015 р. шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. На час розгляду судом справи неповнолітні діти проживають з матір»ю. Суду не надано доказів, що відповідач надає постійну, регулярну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. В силу положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки у позивача при зверненні до суду були відсутні дані про розмір доходів відповідача, вона наполягає на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів у даній справі суд враховує матеріальне становище позивача та розмір витрат, які необхідно здійснити на неповнолітню дитину відповідного віку щомісяця, а також те, що відповідач є особою працездатного віку. Матеріали справи не містять доказів про стан здоров»я сторін, дітей, наявність у них нерухомого або рухомого майна, на утримання якого вони несуть витрати, наявність зобов»язань, інших утриманців, а тому зазначені обставини не можуть бути оцінені судом. Відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює даний вид правовідносин, утримання неповнолітніх дітей є обов»язком обох батьків, і він не може бути покладений лише на батька або матір в частині повного забезпечення життєдіяльності неповнолітньої дитини. Беручи до уваги викладені обставини, аналізуючи всі зібрані у справі докази, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1 500 гривень щомісячно, оскільки позивач не надала суду докази, які б обгрунтовували вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 3 000 гривень щомісячно. Не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо стягнення аліментів за попередній період, з 01 січня 2017 року по день звернення до суду, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. В силу положень ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв»язку з ухиленням останнього від їх оплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таких доказів з боку позивача суду не надано, а тому дана вимога не може бути задоволена. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в доход держави. На підставі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Outcome: partial