Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У листопаді 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки від заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Після ознайомлення із запереченнями відповідача погодилася на стягнення з останнього аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач , зокрема його представник в судовому засіданні позов визнала частково та зазначила, що відповідач не заперечує про стягнення з нього аліментів на утримання сина, однак згоден сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в ромірі 2000 ,00 грн., щомісячно, так як офіційно він не працевлаштований та не має постійного стабільного заробітку, дохід його мінливий, тому в інтересах дитини пропонує саме тверду грошову суму. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, сторони із 2010 року по червень 2016 року перебували у фактичних шлюбних стосунках , від яких [INFO] року народився син [PERSON] ( а.с. 6), який після припинення шлюбних стосунків батьків проживає із матір»ю та знаходиться на її утриманні . Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. В судовому засіданні позивачка не довела наявність у відповідача стабільного доходу . При цьому , після заперечень відповідача погодилась на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Тому, суд знаходить її вимоги помилковими , оскільки положення ст. 181 СК України можливо застосувати у випадках , коли платник аліментів має постійний заробіток . Тобто, відповідач не має регулярного доходу, його заробітки є нестабільні. Таким чином, суд вважає за доцільне визначити аліменти саме у твердій грошовій сумі , так як платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід. Згідно статті 184 СК України , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника аліментів або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначені норми права свідчать про те, що правовою підставою для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є нерегулярний, мінливий дохід відповідача, отримання ним доходу в натурі, а також для визначення розміру аліментів суд зобов'язаний встановити матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим,ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів на утримання сина, суд враховує спроможність відповідача та його погодження сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн., його працездатність , а відтак , приходить до висновку щодо стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі - 2000,00 грн., щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 551,20 грн. та в порядку ст. 367 цього ж кодексу рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Outcome: partial