Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 03.10.2003 р. шлюбу, в якому сторони мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через несумісність, суперечливість характерів, різні погляди на сімейне життя, втрати порозуміння між подружжям, внаслідок чого виникали в подружжя суперечки, шлюбні відносини між ними припинилися з червня 2016 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. Просила також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 18.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини, яка проживає разом з позивачем та утримання якої відповідач не здійснює. Разом з тим, матеріальний стан позивача не дозволяє у повному обсязі забезпечити дитину усім необхідним для її належного та гармонійного розвитку, оскільки на даний час вона не працює. Відповідач на своєму утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має, має задовільний стан здоров"я, працездатний, тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. До початку судового засіданні позивач звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутністю та розірвати шлюб. На позовних вимогах наполягає, вказавши в заяві, що шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2016 р., дитина мешкає з нею, спору про майно подружжя не має, проти надання судом строку для примирення позивачка категорично заперечує. Позовні вимоги про стягнення аліментів підтримала, та просила задовольнити позов. Відповідачем до початку судового засідання надана заяву, в якій просив вищевказану справу розглянути за його відсутності, з позовними вимогами позивача про стягнення аліментів та розірвання шлюбу згодний у повному обсязі, позовні вимоги визнає, вказавши про припинення шлюбних відносин з червня 2016 р., підтвердив відсутність спорів про майно подружжя та місце проживання дитини, проти надання строку для примирення категорично заперечує. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивач в позові. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України (2017 р.) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 2003 року Відділом реєстрації громадського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1476, що підтверджено оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03.10.2003р. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2016 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи малолітня дитина мешкає з позивачем, проти чого не заперечує відповідач. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже певний час, обидва подружжя наполягають на розірванні шлюбу та про надання строку на примирення суду не заявили. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є людиною працездатного віку, здоровий, мешкає окремо від позивача та сина, інших утриманців не має, документів про розмір свого офіційного щомісячного доходу не надав. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривні, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров`я, а також бере до уваги, що рівний обов`язок по утриманню дитини має нести і позивач у справі. З огляду на те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, приймаючи до уваги те, що відповідач позов визнав, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Визнання позову відповідачем в цій частині не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. В зв`язку з чим приходить суд до висновку, що позов і в цій частині підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, сторони мають можливість звернутись до суду у встановленому законом порядку при настанні таких обставин. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 18.07.2018 року, і до повноліття дитини. Таким чином, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 409,6 грн. (за 2 вимоги немайнового характеру по ставці 704, 8 грн., що діяла на час звернення позивача до суду), оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за вимоги про розірвання шлюбу - на підставі п.9 ч.1 Закону та за вимоги про стягнення аліментів - на підставі п.3 ч.1 Закону. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 03.10.2003 року № 1476, Відділом реєстрації громадського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. ст. ст. 3, 24, ч. 3 ст. 105, 112, 115, 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved