Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визначити його участь у вихованні дитини та встановити дні і години побачень із малолітньою донькою [PERSON] за таким графіком: суботу та неділю почергово з 13.00 до 15.00 год., щосереди з 13.00 год. до 15.00 год. до досягнення дитиною двохрічного віку та усунути перешкоди у спілкуванні із дитиною сином. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON]. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.11.2014 р. шлюб між ними розірвано та дитину залишено проживати з відповідачкою. Проте, після розірвання шлюбу відповідачка не дозволяє йому бачитись із донькою, перешкоджаючи йрого участі у її вихованні та спілкуванні із нею. У зв»язку із цим він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про встановлення днів та годин побачень із дитиною. Відповідним розпорядженням такі було встановлено, однак, відповідачка продовжує забороняти йому бачитись із донькою, не відчиняє квартири, не відповідає на дзвінки, таким чином створюючи йому перешкоди у реалізації права на виховання та спілкування із дитиною. В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що не дозволяє відповідачу бачитись із донькою, оскільки відповідач при зустрічах створює конфлікти та застосовує насильство до неї, у зв»язку із чим вона зверталась у правоохоронні органи. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації в судове засідання повторно не з»явився….. Заслухавши пояснення сторін, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2013р., який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.11.2014р. розірвано (а.с.5). Від даного шлюбу у них народилась - донька [PERSON], [INFO] (а.с.6). Після розірвання шлюбу малолітню [PERSON] залишено проживати із відповідачкою. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Стаття 153 Сімейного кодексу України передбачає право матері, батька та дитини на безперервне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За заявою батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні із нею того з батьків, хто проживає окремо. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для виконання (ст.158 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч.2 ст.159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Конвенція про права дитини від 2 листопада 1989 року , виходячи з рівності прав матері і батька, у пункті 1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. І саме в цій статті проголошено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Розпорядженням Сихівської районної адміністрації № 346 від 16.09.2014 р. визначено час зустрічей позивача із донькою [PERSON], [INFO] за наступним графіком: субота-неділя почергово з 13.00 год. до 15.00 год., середа з 13.00 год. до 15.00 год. в присутності матері (а.с.7). З огляду на те, що відповідачка фактично визнала ту обставину, що створює перешкоди позивачу у його участі у вихованні дитини, оскільки пояснила, що не дозволяє йому бачитись із донькою, враховуючи рішення органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що спосіб участі позивача у вихованні малолітньої [PERSON] слід визначити у вигляді їх систематичних побачень у присутності матері: щосереди з 13.00 год. до 15.00 год., почергово щосуботи та щонеділі з 13.00 год. до 15.00 год. часу . При цьому, суд враховує, що такий спосіб участі у вихованні найбільш відповідатиме інтересам дитини, яка має право на спілкування із обома батьками та потребу у цьому. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки щодо протиправної поведінки позивача, оскільки така жодними доказами не підтверджена. Надані відповідачкою повідомлення Сихівського РВ ЛМУ УМВСУ у Л/о від 10.01.2014р. та 21.08.2014р. про те, що її повідомлення щодо протиправної поведінки позивача розглянуті та з ним проведено профілактичні бесіди не свідчать про доведеність вини позивача у вчиненні насильства. Щодо позовної вимоги про встановлення вказаного способу участі у вихованні дитини лише до досягнення нею дворічного віку, то в цій частині позову слід відмовити з огляду на те, що таке обмеження способу участі у вихованні не ґрунтується на нормах чинного законодавства. На підставі ст.ст. 141, 151, 153, 157, 158, 159, 171 Сімейного кодексу України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: dismissed