Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 02.10.2012 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області, актовий запис № 10. В даний час в провадженні Літинського районного суду перебуває судова справа про розірвання шлюбу за поданою нею позовною заявою. За час спільного проживання мають неповнолітніх дітей, батьком яких є відповідач: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В даний час позивачка разом з дітьми проживає в [ADDRESS] . Пояснює, що разом з дітьми вимушена була змінити місце проживання по тій причині, що відповідач зловживає спиртними напоями та регулярно вчиняв домашнє насильство. Із відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини і їм не вдалось його врегулювати, тому з метою захисту своїх прав як матері, а також з метою захисту прав дітей, вимушена була звернутись до суду з даним позовом. Вважає, що має переважне право на визначення місця проживання дітей саме з мамою, з тих підстав, що з самого народження діти більш прихильні саме до матері, в неї з дітьми встановився міцний психологічний зв`язок, діти самі виявили бажання переїхати зі мною на інше місце проживання. Позивачка пояснює, що відповідач фактично самоусунувся від участі у їх вихованні та утриманні, тому вона вимушена звернутись з заявою про стягнення аліментів. Згідно судового наказу виданого Літинським районним судом від 01.04.2021 по справі № 137/269/21 з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх доходів відповідача. Позивачка має стабільний дохід, офіційно працевлаштована продавцем-консультантом у ФОП [PERSON] , а до цього працювала у ФОП [PERSON] . Згідно наданої ФОП [PERSON] характеристики позитивно характеризується, являється дисциплінованим, відповідальним та порядним працівником. Просить суд визначити місце проживання неповнолітнії дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з мамою [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позові. Просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Через канцелярію суду подав заяву, зі змісту якої [PERSON] не заперечує проти задоволення позову, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила та пояснила, що до матеріалів справи надано розпорядження № 54 від 01.06.2021 про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно із\~ч.\~3,\~4\~ст.\~200\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. За таких обставин та у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даному судовому засіданні за наявними у справі доказами. Згідно із ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з таких підстав. Судом встановлено, що 02.10.2012 Виконавчим комітетом Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] », що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 02.10.12. (а.с. 22). Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей (а.с. 12,13). Судовим наказом № 137/269/21 від 01.04.21 виданим Літинським районним судом Вінницької області, з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від усіх доходів відповідача (а.с. 14). Відповідно до довідки № 193 від 06.05.21, виданої Виконавчим комітетом Літинської селищної ради, [PERSON] [INFO] разом із своїми малолітніми синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації місця проживання (а.с. 15). Відповідно до характеристики, виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] працює продавцем-консультантом з 01.03.2021 по трудовому договору №1 від 01.03.21. За час роботи виявила себе дисциплінованою, відповідальною, пунктуальною, порядною людиною. Претензій до роботи не має (а.с. 16). Зі змісту довідки № 1 від 30.04.21 виданої ФОП [PERSON] вбачається, що [PERSON] працюючи продавцем-консультантом, отримала зарплату в розмірі 9660 грн за 2 місяці з урахуванням податків (а.с. 18). У довідці №1 від 30.04.21 виданій ФОП [PERSON] вказано, що [PERSON] , працювала продавцем консультантом з 01.08.2020 по трудовому договору № 33 від 01.08.20 та її зарплата склала: 12454,60 грн за 4 місяці з урахуванням податків (а.с. 17). Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу визначення місця проживання дітей. Відповідно до розпорядження Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області "Про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] " № 54 від 01.06.2021, прийнятого на підставі висновку служби у справах дітей та сім"ї Літинської селищної ради від 28.05.2021 № 46 "Про визначення місця проживання дітей" та рішення комісії з питань захисту прав дитини від 28.05.2021 № 3, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,\~біля матері\~ [PERSON] за\~адресою [ADDRESS] .\~ Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно із ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 1\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частин першої, другої\~статті 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Наявні у справі докази не дозволяють встановити, що батько малолітніх дітей має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, що він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Із доданих доказів про майновий стан та місце проживання матері з дітьми, вбачається що остання має змогу сворити всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. \~ \~ \~ \~ Враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, а також те, що в даному випадку відповідач визнає позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] вимог про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.

Outcome: approved