Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Вказує, що з 02 березня 2012 року перебуває в шлюбі з відповідачем, та від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими, відносини значно погіршились, примирення неможливе, відповідач проживає окремо, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, так як відповідач не надає добровільно допомоги на утримання сина. Позивач подала заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення аліментів, просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити. Додатково вказала, що за час наданий судом для примирення відповідач не вчинив жодних дій, а лише намагається із незрозумілих причин затягнути розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідач подав заяву про перенесення судового засідання, оскільки в силу своєї роботи, буде перебувати на іншому судовому засіданні, за межами міста. Суд, ухвалою, відмовив в задоволенні клопотання відповідача про перенесення судового засідання, так як причини неприбуття в судове засідання не є поважними. Відповідачем не надано суду докази, що він працює і 27 травня 2015 року має відрядження (не подано наказу про відрядження, звіту по відряжєнню чи судової повістки). Позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справі. Крім того, судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про ознайомлення із матеріалами справи, так як строни добросовісно зобов"язані використовувати надані їм права. Про наявність даної справи відповідачу було відомо з 12 квітня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім того, відповідач двічі - 22 квітня 2015 року та 26 травня 2015 року перебував безпосередньо в суді, так як подавав клопотання та заяви по даній справі і не звертався до суду з проханням надання матеріалів справи для ознайомлення. Все зазначене свідчить про недобросовістність використання відповідачем наданих йому прав. Суд, заслухавши поясненя позивача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає до повного задоволення. Судом встановлено, що 02 березня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 155 що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи. Так, твердження позивача, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітків, підтверджується випискою із картрахунку відповідача та наявністю постійної роботи. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved