Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду про позбавлення [PERSON] [INFO]. батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO], збільшити розмір аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 30 % прожиткового мінімуму з усіх видів його доходів для дитини відповідного віку. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що з 27.03.2010 року, до липня 2012 року вона та [PERSON] [INFO], громадянин України, проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] в житловому будинку батьків співмешканця. Від сумісного проживання [INFO] вона народила сина [PERSON], в свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач у встановленому законом порядку. В зв'язку з роздільним проживанням та ненадання матеріальної допомоги вона звернулася в суд про стягнення аліментів на дитину. Судовим наказом Христинівського районного суду від 16.07.2013 року в справі № 706/959/13 ц з [PERSON] стягнуті аліменти на сина [PERSON] на її користь в розмірі 30% прожиткового мінімуму. З серпня 2013 року [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Будучи єдиним сином у свої батьків, проживаючи з ними, займаючись з ними заготівлею та продажею на ринках тваринницької продукції, [PERSON] достатньо матеріально забезпечений. Проте жодного платежу за Судовим наказом від 16.07.2013 року не провів. Вважає, що розмір стягнень 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, який визначений Судовим наказом від 16072013 року, є заниженим. Інтереси дитини вимагають поступлень аліментів у більшому розмірі. Матеріальний стан відповідача дозволяє провести стягнення в розмірі 30% з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Позивачка також зазначила, що вона змушена сама виховувати сина, користуючись допомогою бабусі та дідуся з її сторони. Батьки [PERSON] не проявляють також будь якої турботи щодо свого онука [PERSON], рівно як і їх син - відповідач. В судове засідання позивачка не з'явилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважної причини, про час і місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд вважає, що його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, поскільки на думку суду, у справі є достатньо доказів для слухання справи та прийняття рішення по суті. Поскільки у відповідності до ст.60 ЦПК України сторони мають одинакові права на надання суду доказів у справі, суд вважає, що неявка відповідача свідчить про його небажання захищати свої інтереси у суді і находить за можливе при розгляді справи по суті оцінювати докази надані суду позивачем. Суд вважає необхідним розглянути справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження. Представник третьої особи надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. З 27.03.2010 року, до липня 2012 року [PERSON] та [PERSON] [INFO], громадянин України, проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в [ADDRESS] в житловому будинку батьків співмешканця. Від сумісного проживання [INFO] позивачка народила сина [PERSON], в свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач у встановленому законом порядку. З серпня 2013 року [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач тривалий час не цікавиться дитиною, її фізичним та духовним розвитком. Відповідно до п. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть суперечити інтересам дитини. За ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до абз. 7 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судовим наказом Христинівського районного суду від 16.07.2013 року в справі № 706/959/13 ц з [PERSON] стягнуті аліменти на сина [PERSON] на її користь в розмірі 30% прожиткового мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Беручи до уваги той факт, що позивачка виховує та матеріально забезпечує сина сама, суд вважає доцільним збільшити розмір суми аліментів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON].

Outcome: approved