Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] бабусі належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після чого з'ясувалось, що в успадкованій квартирі з 25 грудня 2007 року зареєстрована відповідачка [PERSON], з якою вона як власник житлового приміщення договору найму житлового приміщення не укладала та згоди на її реєстрацію в зазначеній житловій квартирі не давала. Після виникнення у неї права власності на квартиру відповідачка 14 липня 2012 року залишила житлове приміщення, забрала свої речі і з цього часу в ньому не проживає без поважних причин. На даний час вона як власник має намір розпорядитись житловою квартирою, але реєстрація місця проживання відповідачки в належному їй на праві власності житловому приміщенні перешкоджає їй це зробити та обмежує її права як власника на здійснення володіння, користування та розпорядження належним їй майном, в зв'язку з чим відповідно до ст.391 ЦК України змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в належній їй на праві власності квартирі, оскільки реєстрація останньої перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. У судове засідання позивачка та її представник, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.26), не з'явились. Від представника позивача надійшла письмова заява, за якою прохали розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали їх задовольнити, а разі неявки відповідачки не заперечували проти розгляду справи за її відсутності в порядку заочного провадження (а.с.30). Відповідачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.27-29), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не надала і будь-яких заперечень на позов та доказів, які їх обґрунтовують. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою представника позивача у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно виданого Солонянською державною нотаріальною конторою Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим №4871 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 вересня 2008 року та витягу реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 жовтня 2008 року, технічного паспорта (а.с.5 - 7) позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій відповідно до викопіювання з домової книги Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.9) та довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області (а.с.16) з 25 грудня 2007 року зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO], яка за вказаною адресою згідно складених за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області актів обстеження помешкання від 05 травня, 03 липня, 10 вересня та 03 листопада 2013 року не проживає з 14 липня 2012 року (а.с.11-14). З зазначеного вбачається, що реєстрація відповідача, яка не є членом сім'ї нового власника житлового будинку та не перебуває з ним в договірних відносинах щодо оренди житла, виникла до набуття права власності на вказане нерухоме майно позивачки [PERSON], яке виникає з моменту державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та яке було зареєстроване 15 жовтня 2008 року ТОВ «Абріс» Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.6), що свідчить про те, що реєстрація відповідачки в належній позивачеві житловій квартирі здійснена без згоди нового власника житлового приміщення, а відповідно порушує його права на користування, володіння та розпорядження належним йому майном. Згідно ст.150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачку [PERSON], [INFO], було зареєстровано в житловому приміщенні, яке належить позивачці на праві власності, при попередніх власниках житлового приміщення та без згоди нового власника, що дає право останньому вимагати усунення перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належному їй на праві приватної власності житлового будинку шляхом визнання відповідачки втратившою право на проживання в житловому приміщенні, оскільки вона не є членом сім'ї нового власника житлового приміщення, де зареєстрована без згоди цього власника на його реєстрацію, та між ними відсутні будь-які інші правовідносини з приводу користування відповідачкою житловим приміщенням, що належать позивачеві на праві приватної власності. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved