Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , третя особа ПАТ з газопостачання та газифікації «Маріупольгаз» про встановлення порядку користування жилим будинком та усунення перешкод у встановленні додаткового газового обладнання. В ході слухання справи позивачка уточнила позовні вимоги, в обґрунтування заявленого позову посилалися на те, що вони зареєстровані та постійно проживають у жилому будинку [ADDRESS] , який належить відповідачці на підставі укладеного з [PERSON] договору дарування. У спірному будинку вони постійно проживають та зареєстровані, як члени сім`ї колишнього власника [PERSON] , який був рідним батьком померлого чоловіка [PERSON] Відповідачка зареєстрована за іншою адресою, а у спірний будинок вселилася лише у 2001 році. З того часу відповідачка встановила власний порядок користування будинку, який їх не влаштовує та перешкоджає користуватися в повному обсязі комунальними послугами, а також обладнати частину будинку, де вони проживають, додатковим опалювальним пристроєм, що порушує їх права та законні інтереси. У зв`язку з чим вони вимушені звернутися до суду і просять встановити порядок користування жилим будинком [ADDRESS] , виділивши їм в користування жилі кімнати літ. 1-3, площею 6,3 кв.м, кімнату літ. 1-2, площею 14,3 кв.м та кім. літ. 1, площею 8,75 кв.м, а інші залишити в користуванні відповідачки та зобов`язати [PERSON] не перешкоджати їм обладнати виділену площу додатковим газовим опалювальним пристроєм. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком та виселення, який ухвалою суду від 29.01.2015р. об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилалась на те, що вона є власником спірного домоволодіння, будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 01.08.1995 року, укладеного її рідним батьком [PERSON] , який у 1999 році помер. Після його смерті, без її згоди, у домоволодіння вселився її рідний брат [PERSON] , разом з дружиною та дітьми, позивачами за первісним позовом. [INFO] її брат [PERSON] помер. На її вимогу члени його родини відмовились виселитися з будинку та продовжують проживати в ньому до теперішнього часу, посилаючись на свою реєстрацію у домоволодінні. Оскільки вона є власником домоволодіння, а позивачі за первісним позовом не є членами її родини, просила суд в порядку захисту її права власності усунути перешкоди у користуванні спірним будинком, зобов`язати відповідачів [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства [PERSON] та [PERSON] звільнити житловий будинок [ADDRESS] від належного їм майна, передавши їм ключі, виселити останніх із домоволодіння та визнати такими, що втратили право користування ним. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах інваліда дитинства [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити, зауважила, що ключа від будинку в неї ніколи не було, її чоловік був 10 років у черзі на отримання житла, але його було знято з черги. [PERSON] власноруч віддала домову книгу для їх реєстрації у спірному будинку, в якому вони тривалий період час проживали однією родиною з колишнім власником, як члени сім`ї, про що відповідачці було відомо, а тому право власності з їх боку ніяким чином не порушується. [PERSON] заповів спірний будинок [PERSON] , а у 1999 році помер. [PERSON] не заперечувала проти мешкання їх сімї у спірному будинку, надала дозвіл на користування кімнатами у будинку. Після смерті її чоловіка [PERSON] у них погіршилися стосунки з відповідачкою і в січні 2015 року вони отримали телеграму з вимогою виселитися з будинку, однак іншого житла вони не мають, а її дитина [PERSON] є інвалідом І групи безстроково, вони спільно несуть витрати по сплаті комунальних послуг, підтримують свою частину будинку у належному стані. Вони стали колишніми членами сімї [PERSON] після смерті її чоловіка, а до цього були членами її сімї, оскільки у них було сумісне мешкання у будинку, сумісний бюджет, вони разом робили ремонт, до жовтня 2011 року сумісно сплачували комунальні послуги, а тому позовні вимоги [PERSON] вважають необґрунтованими. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, підтримала позицію своєї матері [PERSON] . Представник позивача [PERSON] , що діє на підставі довіреності, у судовому засідання позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях, зазначила, що позивачі самовільно не вселялися до спірного будинку, були зареєстровані у будинку, що можливо лише за згодою його власника, а зустрічний позов безпідставний і не підтверджений ніякими доказами, тому первісний позов просила задовольнити, а у задоволенні зустрічного відмовити. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] просила у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на його безпідставність, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зустрічний позов просила задовольнити, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, пояснила, що позивачі не набули самостійного права користування житловим будинком, між сторонами відсутній будь-який договір, згоду на вселення та проживання до спірного будинку [PERSON] позивачам не надавала, сама почала мешкати у будинку у 2001 році. Відповідачка [PERSON] первісний позов не визнала, свої заявлені позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що будинок [ADDRESS] у 1976р., її батько у ньому жив. Вона вийшла заміж, мешкала у «времянці», вона з чоловіком отримали квартиру і переїхали. ЇЇ брат [PERSON] одружився, мав конфлікт з батьком. Батько говорив, щоб вони шукали інше житло. Ігор стояв у черзі на квартиру, як « [PERSON] ». Весь час Ігор з сім`єю жив у «времянці». Батько до своєю смерті у 1999р. мешкав у будинку. В 1995р. батько зробив договір дарування на неї, оскільки вона доглядала за ним, допомагала, про це знали всі, і позивачі, і всі сусіди. [PERSON] були зареєстровані у будинку після весілля, за життя батька. Після смерті батька [PERSON] [PERSON] самовільно перейшли мешкати в будинок, тоді і вони вирішили переїхати в будинок. Нижниковські поставили собі лічильник на воду, і в них був лічильник на електроенергію. Вони зробили стіну у будинку, її брат говорив, що вони підуть мешкати в квартиру, коли її дадуть, вона чекала. Вони домовилися платити за газ навпіл. Вона пільгами брата за комунальні послуги не користувалася. Ігор звільнився з заводу, захворів і помер у 2011р., а через 40 днів, у листопаді 2011р. [PERSON] прийшла до неї та сказала, щоб вона переоформила на неї спірний будинок. Вона ходила на консультацію до юриста, який їй сказав, що виселити [PERSON] вона не може, оскільки в неї дитина-інвалід неповнолітня, тому їй прийшлося миритися з сім`єю [PERSON] в своєму будинку. У них почалися конфлікти за комунальні послуги, оскільки [PERSON] за них не сплачували. Представник третьої особи за первісним позовом ПАТ з газопостачання та газифікації «Маріупольгаз» Сивоконь О.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні пояснила, що у спірному будинку за згодою власника встановлений газовий опалювальний прилад, є один особистий рахунок, комунальні послуги сплачуються, а правові підстави для встановлення додаткового обладнання та лічильника відсутні, тому зазначені вимоги є безпідставними. Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, до суду не з`явився, надав заяву, якою зазначив, що жодна зі сторін у справі на обліку органу опіки не перебуває, даний спір до їх компетенції не відноситься, а тому просив справу розглянути за його відсутності, з урахуванням вимог діючого законодавства. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] він працював на заводі і декілька разів на місяць приходив до нього в гості, в будинок де мешкають [PERSON] і [PERSON] , вони разом ходили на рибалку. Ще працюючі на одній роботі Ігор брав займ, під великий процент, про що вони розмовляли та Ігор пояснював, що в них безвихідне положення, на роботі вугілля не дають, і тому він взяв кредит біля 20000,00 грн. для встановлення газового котла. Нижниковський звільнився та працевлаштувався на іншу роботу, а він займав йому гроші для погашення кредиту. [PERSON] він побачив вперше на похованні [PERSON] . Спільного господарства з Вороніною, наприклад птиці, у [PERSON] він не бачив. Згідно пояснень допитаного судом свідка [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] її рідна мати, а [PERSON] дружина її дядька. Спочатку в спірному будинку мешкав її дідусь [PERSON] , потім влітку 1999 він помер, та вона на той час мешкала у будинку і через 40 днів в цей будинок заселився її дядько зі своєю родиною. Оскільки у 1995 році цей будинок подарував дідусь її матері, то її мати - [PERSON] , заперечувала проти вселення брата з сім`єю, оскільки вони бажали там мешкати. У 2001 році вони заселилися, але не в цілий будинок, а лише у половину будинку, оскільки у іншій мешкали [PERSON] . Як проконсультував їх юрист, до повноліття дитини-інваліда вони не можуть їх виселити, у зв`язку з чим вони були вимушені і поставили перегородку в будинку та на вулиці. Після смерті батька у 2001 році вона переїхала мешкати у спірний будинок до матері, де мешкала з нею разом до 2012 року. До суду вони звернулися після смерті дядька [PERSON] . Сім`я [PERSON] зайняла більші по площі кімнати. Її мати сплачувала комунальні рахунки, і просила віддавати половину, але [PERSON] грошей не давали. Сім`я [PERSON] не була їх родиною, вони не мали спільних витрат і доходів. Вона працювала, а мати трохи працювала, потім її скоротили. Земельна ділянка була і є відокремлена парканом з сітки. Її мати [PERSON] не повідомляла про заміну вікон у будинку, що дуже здивувало [PERSON] . Газ провели десь у 2008р. за їх кошт, а почали займатися оформленням документів за 2-3 роки до того, [PERSON] грошей на проведення газового обладнання не давали. Дядько брав кредит, оскільки йому були потрібні гроші погасити борг доньки, яка працювала у крамниці, оскільки в неї виявили недостачу. Дядько особисто у неї грошей не позичав. [PERSON] ніколи не платили за комунальні послуги, пільгою дядька вони ніколи при сплаті комунальних послуг не користувались, і платили завжди 100%. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що власником спірного будинку був батько [PERSON] - [PERSON] , після смерті якого в будинку ніхто не мешкав. Сім`я [PERSON] мешкала у тимчасовій споруді, а на 40 день після поховання вони заселилися у будинок, проти чого [PERSON] заперечувала, але потім [PERSON] вимушено погодилась, і просила зайняти меншу частину будинку, однак [PERSON] стали мешкати у великій. Вороніна заперечувала і не бажала їх пускати. Вона мешкала у квартирі, приїздила, доглядала батька хворого на цукровий діабет. Нижниковські не доглядали за ним. [PERSON] у 2001 році сама переїхала до будинку. Нижниковські самі зробили цегляну перегородку, [PERSON] заперечувала. І після смерті свого чоловіка вона вселилася до меншої частини будинку. Нижиниковський, дідусь сам мешкав у будинку. Вороніна зробила сама собі вхід до будинку з іншого боку, [PERSON] обіцяли виїхати, а свою доньку вона бажала поселити у свою половину. Вона часто бувала у гостях у [PERSON] , яка добудувала собі кухню, прибудову під газове обладнання, яке було проведено за власний кошт [PERSON] . З 2001 року у складі сім`ї [PERSON] була донька, яка мешкала у спірному будинку, а [PERSON] не були її родиною, вони не мали спільного бюджету, витрат. [PERSON] ображалася, що [PERSON] не платили за комунальні послуги, а після смерті [PERSON] , [PERSON] почала вислати через пошту їй копійки за комунальні послуги. [PERSON] за власний кошт проводила газ. На стороні [PERSON] є літня кухня, в будівництві якої Нижниковські участі не приймали. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що її чоловік був другом [PERSON] , Вороніну вона не знає особисто. У спірному будинку [ADDRESS] вона ніколи не була, проте часто бував її чоловік. Нижниковський брав кредит на газ, розповідав на роботі, що дуже тяжко без газу, [PERSON] не працює, гроші взяти не має звідки. Нижниковський розповідав, що він єдиний чоловік у сім`ї, робить все сам по господарству. [PERSON] десь намагалася працювати, але не мала достатніх коштів. Брат з сестрою один одному допомагали, всі ці обставини відомі їй зі слів [PERSON] Гоші, він приходив до них в гості. Нижниковський для проведення газу взяв кредит, і приходів до них займати кошти, та провів газ на весь будинок. [PERSON] не заперечувала проти вселення у будинок сім`ї [PERSON] , це також їй відомо зі слів її чоловіка. Згідно пояснень допитаного судом свідка [PERSON] судом встановлено, що вона із [PERSON] вчилися разом, [PERSON] вона також знає. Їй відомо, що [PERSON] брав кредит 20000 грн. для проведення газу у будинок де вони мешкали. Вороніна і [PERSON] вели сумісне господарство, тримали поросят, потім торгували м`ясом. Вороніна запропонувала переїхати до будинку сім`ї [PERSON] . Мешкали добре разом, а потім [PERSON] зателефонувала і сказала, що їх виселяють, виселенню вона здивувалася. Один раз вона особисто бачила як [PERSON] віддавав гроші за комунальні послуги, та розповідав їй, що грошей [PERSON] вистачає лише на їжу, а за комунальні послуги сплачує він. Ніяких скандалів за життя [PERSON] не було. При першому допиті у суді вона мала на увазі, що у [PERSON] були власні кошти. Їй не відомо, чи віддавала [PERSON] свої кошти [PERSON] , разом вони не їли, вони тільки тримали свиней. Суд, заслухавши пояснення осіб, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши обставини і визначені до них правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини 1\~статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 319 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Глава 28 ЦК України\~визначає житло об`єктом права приватної власності. За змістом ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~статтею 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім`ї власника житлового будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сімї на користування цим будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно зі\~статтею 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору дарування, укладеного 01 серпня 1995 року між нею та [PERSON] ,\~що посвідчений державним нотаріусом другої Маріупольської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 3-2405 (том 1, а.с. 24-26). Право особистої власності [PERSON] на вказане домоволодіння зареєстроване на підставі договору у Жданівському бюро технічної інвентаризації 17.03.1998 року\~(том 1, а.с. 26). З копії облікової книги для прописки громадян вбачається, що у спірному домоволодінні на час розгляду справи проживають та зареєстровані [PERSON] з 04.09.1993 року постійно, її донька [PERSON] та син [PERSON] , і відповідачка за первісним позовом [PERSON] , що також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні (том 1, а.с. 14-17). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого Приморським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , запис зроблено 06.10.2005 року (том 3, а.с. 109-112). Також з записів у обліковій книзі для прописки громадян вбачається, що в будинку з 23.07.1986 року був зареєстрований [PERSON] , з яким відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб 09.01.1988 року, та який згідно свідоцтва про смерть [INFO] помер (а.с. 15, 28). З матеріалів справи встановлено, що на час реєстрації [PERSON] , та його дружини [PERSON] власником домоволодіння був його батько - [PERSON] , який [INFO] помер (том 1, а.с. 24-25, 27). З постанови про закриття кримінального провадження слідчого СВ Приморського РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області від 26.04.2013 року та з повідомлення про виселення та зняття з реєстрації від 18.12.2014р., надісланого позивачам за первісним позовом, судом встановлено, що з боку позивачів дійсно завдаються перешкоди у користуванні належним відповідачці [PERSON] житлом та на її вимогу виселитися з будинку останні добровільно відмовились. Опитана під час досудового розслідування [PERSON] показала, що з 1999 року між нею та братом [PERSON] існувала домовленість про умовний розподіл будинку, порядок проживання у ньому та оплату комунальних послуг. (том 1, а.с. 29-30, 76-77). Згідно кредитного договору за №1065 від 02.04.2008 року, [PERSON] отримав кредит у сумі 25000грн. (т.1, а.с.171) З відповіді Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства вбачається, що за адресою: [ADDRESS] буд [ADDRESS] , відкрито два особистих рахунка, за №071-133, відкритий 01 лютого 2001 року на [PERSON] , за №071-441, відкритий 01 травня 2009 року на [PERSON] , який в березні 2013 року був переоформлений на [PERSON] (том 2, а.с. 42). Згідно договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення від 26.02.2013р., між КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» і [PERSON] укладений договір надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (а.с. 99). Відповідно до квитанцій [PERSON] сплачувала за комунальні послуги за користування спірним будинком у травні-серпні 2010 року, січні 2011 року, лютому 2011 року, серпні 2012р. (том 3, а.с. 103-104). Судом встановлено, що [PERSON] набула право власності на спірний будинок на підставі договору дарування та після зміни власника спірного будинку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренді вселення наймачем чи на підставі ордера тощо, ст. 810 ЦК України ст. ст. 61, 64 ЖК України). Також, судом, згідно пояснень сторін та допитаних свідків у їх сукупності встановлено, що у спірному будинку мешкають дві окремі родини\~родина [PERSON] та родина [PERSON] , які не пов`язані між собою спільним побутом та не ведуть разом спільне господарство, кожна з родин має свій окремий бюджет і самостійно веде своє господарство. Як вбачається із матеріалів справи, угоди між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] щодо порядку користування спірним жилим будинком не було. Разом з тим до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Ураховуючи зазначені норми матеріального права, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим житлом. Таким чином, права [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на проживання у спірному жилому будинку похідні від прав померлого [INFO] [PERSON] , членами сім`ї якого вони були. Проте вбачається, що [PERSON] власником жилого будинку по [ADDRESS] не був. Тому, враховуючи вищевикладене, положення\~ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України, позивачі за основним позовом не відносяться до членів сім`ї власника будинку [PERSON] . Разом з тим новим власником будинку з 1995 року є [PERSON] , яка відповідно до ст. 391 ЦК України має право вимагати від відповідачів усунути перешкоди в користуванні своєю власністю. Також суд не бере до уваги посилання позивачки про те, що право користування спірним житлом позивачів підтверджується їх реєстрацією у спірному будинку в установленому законом порядку, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, т.я. таке право виникає і може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін. Посилання позивачів за основним позовом на положення\~ст.156 ЖК України\~в частині того, що припинення сімейних відносин із власником житла не припиняє право користування жилим приміщенням членами його родини, є в даному випадку неспроможним, оскільки вимоги ч.4\~ст.156 ЖК\~встановлюють правовідносини між власником житла та членом його сімї, та не регламентують житлові правовідносини між новим власником та членом сім`ї попереднього власника. При цьому, під час судового розгляду справи встановлено, що проживання сім"ї Нжниковських в спірному будинку та користування належною [PERSON] на праві власності земельною ділянкою створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй будинком та земельною ділянкою. Судом, на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016р. було запропоновано представнику відповідачки [PERSON] уточнити зміст позовних вимог, оскільки визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення є різними способами захисту житлових прав, що не можуть бути застосовані одночасно, однак представник відповідача не уточнила позовні вимоги, посилалася на те, що ці вимоги можуть бути заявлені одночасно. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що у позивачів за первісним позовом виникло право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом та застосовує до правовідносин, які склалися частину 2\~статті 406 ЦК України. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Позивачі за\~первісним позовом\~вселились у\~спірний будинок\~\~в\~якості члена\~сім`ї\~попереднього власника[PERSON] , який помер і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником спірного житлового будинку. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спільним побутом із [PERSON] не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Тому суд\~вважає, що обраний власником спосіб захисту відповідає об`єму його прав відповідно до\~ст. 321 ЦК України, а відповідачі за зустрічним позовом жодних правомочностей щодо спірного будинку не мають. Аналізуючи вищевикладене\~та враховуючі\~встановлені судом\~обставини,\~а саме,\~що з\~1995\~року власником\~спірного домоволодіння\~є відповідачка\~ [PERSON] ,\~а позивачі\~запервісним позовом не є членами її сім`ї та вселилися до спірного домоволодіння і були зареєстровані як члени сім`ї колишнього власника\~ [PERSON] , який був рідним батьком [PERSON] та [PERSON] , тобто, як дружина та діти рідного сина власника, який на час розгляду справи помер, суд приходить до висновку про відсутність прав користування будинком позивачами за первісним позовом та відсутність законних підстав для задоволення заявлених до [PERSON] позовних вимог. При цьому суд вважає, що та наявність у [PERSON] статусу недієздатної особи, що обумовлено інвалідністю не є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову. Наведені обставини є також підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки матеріли справи свідчать, що [PERSON] , як власнику, з боку позивачів дійсно завдаються перешкоди у користуванні належним їй житлом та на її вимогу виселитися з будинку останні добровільно відмовились, і спільним побутом із [PERSON] не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої\~статті 406 ЦК України, а тому суд вважає, що її права на належне на праві власності житло потребують захисту та приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог в частині припинення права [PERSON] користування спірним будинком, їх виселення та зобов`язання останніх звільнити жилий будинок від належного їй майна та передати ключі власнику.

Outcome: partial