Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якому з урахуванням уточнюючих позовних вимог просили ухвалити рішення яким: 1) виділити [PERSON], 1/3 ідеальну частку квартири загальною площею 45.10 кв.м інвентаризаційною вартістю - 109 124 грн., що знаходиться за адресою [ADDRESS]; 2) виділити [PERSON], його частку квартири у спільній сумісній власності, а саме 1/3 ідеальну частку квартири загальною площею 45.10 кв.м інвентаризаційною вартістю - 109 124 грн., розташованої в м. Чернівці, за адресою [ADDRESS], іншу 1/3 частки квартири виділити [PERSON], померлого [INFO]; 3) визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/6 частку квартири загальною площею 45.10 кв.м інвентаризаційною вартістю - 109 124 грн., розташованої в м. Чернівці, за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] померлого [INFO]. 4) визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/6 частку квартири загальною площею 45.10 кв.м інвентаризаційною вартістю - 109 124 грн., розташованої в м. Чернівці, за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] померлого [INFO]. В судове засідання позивачі не з'явилися, від їхнього представника до суду поступила заява, в якій просив справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі В судове засідання представник відповідача не з'явилася, від неї до суду поступило клопотання в якому просила справу розглядати у її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» (надалі ППВСУ №7 від 30.05.08) «відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.» Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 1963 р., чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР від 1963 р., які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР від 1963 р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ст..1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст..1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст..1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.5 ст..1268 ЦК Українинезалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Стаття 370 ЦК України зазначає, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що [INFO] помер, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] видане Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис про смерть № 14. З довідки № 17 від 12.01.2017 виданої КЖРЕП № 4 встановлено, що на день смерті [PERSON] разом з ним в одній квартирі проживали: його дружина - [PERSON] [INFO] та син, [PERSON] [INFO]. Померлий [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований на день смерті в [ADDRESS] та знятий з реєстраційного обліку за місцем проживання у зв'язку з його смертю. На виконання вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, [PERSON] 12 січня 2017 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на 1/6 частки квартири [ADDRESS] З аналогічною заявою, звернувся син, [PERSON]. Проте нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, так як, відповідно до поданих документів, реєстрація права на зазначений об'єкт нерухомого майна не була проведена згідно чинного законодавства, яке діяло на момент виникнення цього права, тому вчинення такої нотаріальної дії суперечить діючому законодавству України, що підтверджується Постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій вих. № 10/02-31 та 11/02-31 від 16.01.2017 року. З копії технічного паспорту встановлено, що інвентеризаційна вартість квартири [ADDRESS] становить 109 124 гривні. З копії свідоцтва про право власності на житло встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка була набута ними на законних підставах, однак належним чином не зареєстрована, в зв'язку з чим, суд вважає, що слід вділити кожному по 1/3 ідеальної частки квартири. Оскільки позивачі є єдиними спадкоємцями першого черги, що підтверджується матеріалами спадкової справи, то вони мають право успадкувати 1/3 ідеальної частки квартири [PERSON], а тому слід визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку квартири загальною площею 45.10 кв.м інвентаризаційною вартістю - 109 124 грн., розташованої за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого [INFO]. Таким чином, оскільки за життя [PERSON] право власності на квартиру, розташованої за адресою [ADDRESS], яка була набута на законних підставах, не було належним чином зареєстроване, що унеможливлює оформлення його спадкоємцями своїх прав власності на спадкове майно, то позовні вимоги [PERSON], [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведенного, ст.ст.370, 372, 1216, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України та

Outcome: approved