Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що згідно наказу №7 від 03.07.2014р. вона була прийнята на роботу та призначена головним бухгалтером Комунального підприємства «Аптека №89». В подальшому, на виконання рішення Білоцерківської міської ради № 488-26-VII від 23.02.2017 «Про ліквідацію комунального підприємства «Аптека №89» позивач була звільнена із займаної посади наказом №8 §1 від 31.05.017р. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство «АПТЕКА № 89» 02.03.2017 знаходиться в стані припинення, строк пред'явлення вимог кредиторів визначено у 2 місяці та закінчився 13.05.2017р. Оскільки при звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку, то [PERSON] подала додатково заяву про визнання вимог кредитора на адресу ліквідатора/голови комісії з припинення Комунального підприємства «АПТЕКА № 89», до [PERSON] та боржника - Комунального підприємства «АПТЕКА № 89». Позивач вказує, що підприємство їй заборгувало заробітну плату за період з серпня 2015року по 31.12.2015 року в сумі - 5 952 грн.05 коп., з 01.01.2016 р.по 31.12.2016 року в сумі - 7 728грн.00 коп., з 1 січня по 31.05.2017 року в сумі - 6 223грн.88коп. Загальна сума заборгованості по виплаті заробітної плати за вищевказані періоди складає: 19 903грн. 93коп. Крім того, позивачем в період роботи надавалася не одноразово поворотна фінансова допомога підприємству "Аптека №89», яка станом на 31.05.2017р., тобто на момент звільнення позивача, не була повернута у повному обсязі, і загальна сума цієї фінансової допомоги становить 10 730 грн.00 коп., що підтверджено відповідними договорами і квитанціями. А тому позивач просить суд визнати вимоги [PERSON] до Ліквідаційної комісії по припиненню КП "Аптека №89"щодо стягнення невиплаченої заробітної плати та повернення суми позики на загальну суму 30373 грн. 93 коп. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі. Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні не визнали позов, суду надано відзив на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом №7 від 03.06.2014 року була призначена головним бухгалтером щодо виконання функцій головного бухгалтера Комунального підприємства «Аптека №89». Також, встановлено, що позивач була звільнена із займаної посади наказом №8 §1 від 31.05.017року за ст. 38 КЗпП України. Наведене підтверджено копією трудової книжки (а.с.38-39). Встановлено, що на виконання рішення Білоцерківської міської ради № 488-26-VII від 23.02.2017року «Про ліквідацію комунального підприємства «Аптека №89» була створена ліквідаційна комісія по припиненню комунального підприємства «Аптека №89», вся документація підприємства де працювала позивач була передана до ліквідаційної комісії, в тому числі й бухгалтерські звіти, відомості по нарахуванням, договори підприємства (а.с.36,37). Встановлено, що Ліквідаційній комісії по припиненню КП «Аптека №89» було надано фінансовий звіт підприємства, який містить чіткий перелік активів, баланс, перелік капіталу та зобов'язання. Тобто, на час інвентаризації кредиторської заборгованості відповідачу було достовірно відомо про борги підприємства, зокрема, заборгованість по заробітній платі, по наданій підприємству фінансовій допомозі (а.с.153). Встановлено, що завідувач КП «Аптека №89» направляла листи-звернення від 26.05.2017 р. та від 19.06.2017року до міського голови, Білоцерківської міської ради, голови Ліквідаційної комісії [PERSON] де викладено повну інформацію про несплачені підприємством через відсутність коштів, податки, суми кредиторської заборгованості з переліком боргів, зокрема, вказано розмір заборгованості по заробітній платі та поворотній фінансові допомозі (а.с.151). Встановлено, що позивач [PERSON] надавала неодноразово поворотну фінансову допомогу підприємству де працювала. Так, позивачем з КП «Аптека №89» було укладено: договір №б/н від 27.02.2015р. про надання поворотної фінансової допомоги в 1500 грн. Про перерахунок коштів свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 61 від 27.02.2015р.; договір №б/н від 19.06.2015р. про позику підприємству суми 1200 грн. /квитанція до прибуткового касового ордеру № 178 від 19.06.2015р на суму 1200 грн./; договір №б/н від 22.06.2015 р. про позику 4500 грн. /квитанція до прибуткового касового ордеру № 181 від 22.06.2015р. на суму 4500 грн./; договір №б/н від 05.08.2015р. в сумі - 4000 грн. / квитанція до прибуткового касового ордеру № 227 від 05.08.2015р. на суму 4000 грн. Наведене підтверджується копіями чотирьох Договорів позики та квитанціями до них (а.с.15-30). Встановлено, що позивач зверталася до ліквідаційної комісії з заявою про визнання вимоги кредитора [PERSON] (а.с. 11-12). Позивач суду пояснила, що підприємство «Аптека №89» тривалий час було збитковим, що призвело до рішення про ліквідацію підприємства. Так як [PERSON], в силу своїх прямих службових обов'язків мала вести бухгалтерію, звітувати перед податковими органами, ПФУ, та через відсутність коштів у підприємства, позивач власним коштом надавала позику підприємству для оплати податків. Вказані позики були погоджені із завідувачем КП «Аптека №89» Благосмисловою О.Д., належно оформлені, шляхом укладення Договорів позики (поворотної фінансової допомоги). Також, позивач вказала що підприємство не мало коштів на виплату заробітної плати, яка була визначена не вище мінімального розміру зарплати та нараховувалася згідно штатного розпису, по відомостям нарахування і саме з вказаних у відомостях сум були сплачені податки та здійснені належні відрахування до Пенсійного фонду України. Позивач в судовому засіданні пояснила, що заборгованість по зарплаті вона розрахувала, починаючи з серпня 2015 року і на день звільнення, хоча борг виник ще раніше. Позивач надала власний розрахунок нарахувань та виплат (а.с.149). Представник відповідача, заперечуючи позов, суду пояснила, що позивач пропустила строки на заявлення кредиторських вимог. Крім того, підприємство не має майна для реалізації та задоволення вимог кредиторів, а тому в силу положень ст. 112 ЦК України вимоги кредиторів вважаються погашеними. Представник відповідача неодноразово в судовому засіданні звертала увагу на той факт, що засновником підприємства «Аптека №89», тобто органом управління є Білоцерківська міська рада та майно цього підприємства перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Біла Церква, а позивач без отримання згоди засновника, тобто Білоцерківської міської ради, та вийшовши за межі наданих повноважень, з власної ініціативи і на власний ризик, надала підприємству фінансову допомогу. Доказів того, що кошти по вказаних позивачем договорах були зараховані на зазначений розрахунковий рахунок не надано. Також, сторона відповідача звертала увагу на те, що в наказі керівника КП «Аптека №89» посадовий оклад позивача визначений в розмірі 0,25 % від мінімальної заробітної плати (а.с.100-103), а згідно штатного розпису посада головного бухгалтера визначено в 0,5 ставки, при цьому змін до штатного розпису не приймалося та виплата заробітної плати в 2015 році в розмірі 625 грн., з травня - 1218грн., з вересня -1378 грн. є значено завищеною і заборгованості перед позивачем, фактично, не має. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала заперечення представника відповідача. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник, або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В судовому засіданні встановлено, що в порушення приписів ст.116 КЗпП України при звільненні позивача з роботи відповідач не виплатив їй всіх належних грошових сум, а саме: заробітну плату та кошти згідно Договорів позики поворотної фінансової допомоги. Стороною відповідача не спростовано факт наявності заборгованості по заробітній платі, а також, є безпідставними заперечення щодо розміру заробітної плати, оскільки заробітна плата позивача була затверджена керівником підприємства, передбачена штатним розписом, відображена у відомостях нарахування заробітної плати. Саме із зазначених сум були сплачені податки, всі необхідні відрахування до Фонду соціального страхування і, в даному випадку, не є фундаментальним Наказ керівника підприємства (з виправленнями і дописами) щодо розміру посадового окладу (а.с.100). Як було зазначено вище, за рішенням Білоцерківської міської ради від 23.02.2017 року було затверджено Склад ліквідаційної комісії по припиненню КП «Аптека №89». А отже, з дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять усі повноваження щодо управління справами юридичної особи. Дії комісії розглядаються як дії самої юридичної особи. Комісія здійснює дії, у тому числі виступає в суді від імені юридичної особи і набуває безпосередньо для неї права і обов'язки. Так, відповідно до ч.1,3 ст. 111 ЦК України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки. Під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи. Також, згідно ч.4 ст.111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. У випадках, установлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється. Відповідно до ч. 7, ч. 8 ст.111 ЦК України, для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам державної податкової служби та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. На підставі складеного проміжного балансу ліквідатор (ліквідаційна комісія) визначає, за якою процедурою буде здійснюватися ліквідація юридичної особи - у загальному порядку або, у разі недостатності у неї майна, у порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Згідно ст. 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Суд вважає безпідставним посилання відповідача при розгляді даного спору на положення ст.112 ЦК України, оскільки ліквідаційній комісії по припиненню КП «Аптека №89» була передана в розпорядження вся документація підприємства. Зокрема, було передано і Фінансовий звіт, що підтверджує обізнаність ліквідатора про борги підприємства по заробітній платі та по іншим зобов'язанням підприємства. Представник відповідача підтвердила, що була проведена інвентаризація кредиторської заборгованості та не заперечила факту укладення договорів позики за якими позивач в 2015 році надавала фінансову допомогу підприємству власним коштом. Також, суд вважає безпідставним посилання сторони відповідача на ч.5 ст. 112 ЦК України, оскільки саме протягом місячного строку після отримання позивачем відмови у визнанні її вимог від 13.03.2018р., [PERSON] звернулася до суду з даним позовом . Крім того, стороною відповідача не надано належних доказів в підтвердження відсутності у підприємства «Аптека №89» майна яким можливо погасити борги, перелік пред'явлених кредиторами вимог їх черговість та результат їх розгляду. Законом України від 14.05.1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, яка діяла на час існування спірних правовідносин, передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати. Отже, суд вважає, що позов в частині стягнення з КП «Аптеки №89» заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення. Однак, суд не погоджується з розрахунком цієї заборгованості, що був наданий позивачем. В позовній заяві [PERSON] вказує, що заборгованість по її зарплаті виникла з серпня 2015 року та одночасно вказує, що станом на 01.08.2015р. був вже борг в сумі 4671,04 грн., який в подальшому частково виплачувався, однак з наданих суду доказів (Книга нарахування заробітної плати) вбачається тільки нарахування коштів і поточні виплати, а не виплати заборгованості по заробітній платі за минулий період, а тому борг по заробітній платі з 01.08.2015 року станом на день звільнення позивача становить 12506 грн. 89 коп., а не 19903,93грн. Отже, суду не надано доказів наявності заборгованості по заробітній платі позивача за інші періоди, так само і не надано доказів щодо погашення заборгованості по зарплаті за минулий період, з серпня 2015 року. Наведені висновки підтверджуються Книгою нарахування заробітної плати, яка містить відомості нарахувань та виплат (а.с.69-99). Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона відповідача, заперечуючи позов в частині стягнення з підприємства коштів за договорами позики, посилалася на відсутність повноважень у завідуючої КП «Аптека №89» укладати такі договори без погодження з Білоцерківською міською радою, як засновником підприємства. Однак, відсутність повноважень за Статутом підприємства, чи відсутність погодження Білоцерківської міської ради ніяким чином не спростовують факт передачі позивачем коштів та факт отримання цих коштів юридичною особою на потреби підприємства. Отже, судом встановлено, що між позивачем та КП «Аптека №89» були укладені договори безпроцентної позики, відповідно до п.4 Договорів, позичальник зобов'язався повернути кошти протягом року. Суду не надано доказів повернення коштів за вказаними договорами. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, відповідачем не надано суду підтвердження та доказів своїх заперечень. Крім зауважень щодо відсутності у КП «Аптека №89» повноважень на укладення Договору позики без погодження з Білоцерківською міськрадою, всі інші сумніви базуються, лише на поясненнях та припущеннях представника відповідача, який виявляє недовіру керівництву підприємства. З огляду на встановлені судом факти, даючи оцінку доказам, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та підлягає стягненню з КП «Аптеки №89», яка перебуває в стадії ліквідації, на користь позивача 23236 грн. 89 коп. з яких 12506 грн. 89 коп. - заборгованість по заробітній платі з серпня 2015 року по травень 2017 року, включно, та 10730 грн. поворотна фінансова допомога. На підставі викладеного,

Outcome: partial