Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовною заявою про визнання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно незаконною та спонукання до вчинення нотаріальної дії . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який призначив своїм єдиним спадкоємцем її рідну сестру [PERSON]. 10 липня 2013 року нею було подано до нотаріуса Михайлової О.В. заяву про прийняття спадщини з доданими документами. На день смерті її батька залишилось спадкове майно, що складалось з: 1/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS]; 1/18 ідеальної частки квартири [ADDRESS], яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] Іншими співвласниками цієї квартири є [PERSON]та [PERSON] 10 вересня 2015 року приватним нотаріусом Михайловою О.В. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину з причин того, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті учасника спільної сумісної власності, необхідно визначити належну йому частку, про що 15 вересня 2015 року була винесена відповідна постанова. Вважає, що такі дії нотаріуса є незаконними та неправомірними, оскільки відповідно до ст.ст. 357, 370 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності є рівними. Крім того, вважає, що нотаріус діяв всупереч ст.ст. 49, 50, 69 Закону України " Про нотаріат" та Глави 10, 13,14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року. Свої вимоги мотивував тим, що розмір спадкового майна та особи, які мають на нього право є чітко визначеми у спадковій справі , а відтак просить визнати незаконними дії приватного нотаріуса Михайлової О.В., щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а також зобов"язати її вчинити нотаріальну дію, а саме видати їй свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача пояснення дав аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач - приватний нотаріус Михайлова О.В. у судове засідання не прибула, подала до суду письмові заперечення, відповідно до яких, вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими, оскільки розмір частки в праві спільної сумісної власності на квартиру не є визначеним, як це передбачено ст.ст. 355, 370 ЦК України. З метою непорушення прав інших співвласників, виходячи з презумпції рівності часток, шляхом подачі ними відповідних заяв із згодою. Однак, такі подані не були, відтак вона не мала можливості встановити склад спадкового майна, оскільки частка спадкодавця у спільній сумісній власності не є визначеною. Вважає, що її дії відповідали нормам чинного законодавства, оскільки нотаріус не уповноважений визначати частки у спільній власності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що його особисте право нотаріусом порушене не було. При видачі свідоцтва на право на спадщину позивачу, теж його права не порушуються. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не прибули , хоч повідомлялися належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у їх відсутності та постановити рішення . Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд, приходить до висновку , що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON], помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис за № 64. 10 липня 2013 року позивачем подано заяву про прийняття спадщини із доданими документами. Спадкове майно по смерті [PERSON] складається із: 1/3 ідеальної частки квартири [ADDRESS]; 1/18 ідеальної частки квартири [ADDRESS], яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON], однак оформити не встиг. Згідно свідоцтва про право власності від 19.06.1996 року, квартира [ADDRESS] - належить [PERSON] та членам його сім"ї - [PERSON] та [PERSON]. Частки у зазначеному свідоцтві не визначені. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 34772118 від 10.02.2012 року, [PERSON] належить 5/18 частки квартири [ADDRESS]. Позивач, будучи відповідно до вимог ст.. 1261 ЦК України спадкоємицею першої черги за законом , у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернулася до відповідача із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 15.09.2015 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, з причин не визначення частки померлого у спільному майні. Відповідно до вимог ст.ст. 370, 372 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності,вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дій, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не було надано правовстановлюючий документ про частку померлого у спільному майні, що і буде об"єктом спадкування. Крім того, як стверджує в своїх запереченнях відповідач, з метою непорушення прав інших співвласників у праві спільної сумісної власності, виходячи з презумції рівності часток, нею було запропоновано позивачу визначити за померлим 1/3 частку в праві спільної сумісної власності, шляхом подачі заяви іншими співвласниками, яка б підтверджувала їх згоду на визначення частки за померлим та відсутність спору між ними, однак такі заяви нею надані не були. Відтак нею, як нотаріусом, не було можливості визначити склад спадкового майна, оскільки не визначено частку померлого співвласника у спільній сумісній власності. Оцінюючи правильність та законність дій державного нотаріуса, суд виходить з наступного. Відповідно п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року N 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. У відповідності до п. 4.14. зазначеної глави, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно п. 4.15. вказаної глави видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 4.18. передбачено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п. 4.12 глави 10 Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, перелік яких досить широкий і тільки при їх наявності можливе вчинення тих чи інших нотаріальних дій. Вказане знаходить своє відображення і в ст. 1 глави 13 Порядку, де чітко зазначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене, суд вважає правомірною відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не надано до нотаріальної контори необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме документів,що підтверджують частку померлого у спільній сумісній власності та не виконання інших передбачених законом вимог нотаріуса. Таким чином, суд приходить до висновку, що відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві, нотаріус діяла у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 296/5 від 22 лютого 2012 року та була позбавлена можливості вийти за межі вимог норм чинного законодавства, якими користується нотаріус при вчиненні нотаріальних дій при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно. За таких умов вимоги позивача про визнання дій нотаріуса незаконними та застосування наслідків до таких дій задоволенню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed