Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона з 28 вересня 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який є батьком їхнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею і відповідачем розірвано 28 травня 2010 року. Майже протягом всього їхнього сумісного проживання відповідач [PERSON] вживав спиртні напої, ніде не працював, сім'ю не забезпечував, жорстоко поводився з нею та їхнім сином, що стало причиною розірвання шлюбу. З моменту розірвання їхніх стосунків відповідач жодного разу не виявив бажання побачити свого сина. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, із сином не спілкувався, про його фізичний і духовний розвиток не піклувався, здоров'ям не цікавився, чим ухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню дитини. Їхній син народився дуже хворобливою дитиною, страждає анемією, має логопедичні проблеми. Вона неодноразово зверталась до відповідача за допомогою, проте він ніколи не реагував на її прохання. Вихованням та матеріальним забезпеченням їхнього сина [PERSON] займається лише вона, його мати. На даний час вона знаходиться у шлюбі з іншим чоловіком, який виховує сина та піклується про нього, дитина називає його своїм батьком. Згідно із п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоке поводження з дитиною є підставою для позбавлення батьківських прав. Просила позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно його сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному також додатково пояснила, що після народження сина [PERSON] відповідач їй не допомагав, залишав її з дитиною без грошей, займався лише своїми справами. Погрожував їй зброєю, яка знаходилась у них вдома, вона боялася відповідача. У січні 2010 року вони розійшлися. Після цього деякий час [PERSON] часто приходив до дитини. Останній раз він бачив сина у грудні 2011 року. До лікарів дитину відповідач ніколи не відводив, сином не цікавився. У березні 2012 року вона стала проживати з [PERSON], з яким 25 квітня 2013 року зареєструвала шлюб, останнього син називає своїм батьком. [PERSON] взяв на себе усі обов'язки батька та виявив бажання усиновити сина [PERSON]. У травні 2013 року вона зустрічалася з цього приводу з відповідачем та просила його надати дозвіл на усиновлення, сина [PERSON], щоб у них не було різних прізвищ, проте останній відмовився. Під час зустрічі з нею [PERSON] повідомив, що йому важливіше прізвище, а не здоров'я дитини. У липні 2013 року вона подала заяву про стягнення з відповідача аліментів на сина. Оскільки відповідачу [PERSON] дитина не потрібна, вона вирішила подати також позов про позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON]. Просила суд задовольнити позов. Представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у суді позов підтримали, просили суд задовольнити його. Також у судовому засіданні вони уточнили, що єдиною підставою позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] є його ухилення від виконання батьківських обов'язків щодо дитини. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнав та пояснив, що викладене у позовній заяві є неправдою, оскільки він піклувався про сина, фізичну силу до нього не застосовував, жорстоко з ним не поводився. Купував дитині речі, іграшки, продукти харчування. Після розірвання шлюбу приходив до сина, разом з ним вони їздили на прогулянки. На утримання сина він добровільно перераховував кошти, поки позивач не закрила рахунок. Останній раз сина [PERSON] він бачив у серпні 2012 року. Коли він хотів привітати сина [INFO] із днем народження, позивач повідомила його, що вони знаходяться в іншому місті, після повернення обіцяла передзвонити йому, однак цього не зробила. З осені 2012 року позивач стала чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином, місце їхнього проживання приховувала. Весною 2013 року він надавав [PERSON] дозвіл на виїзд їхнього сина за кордон. Оскільки відповідач стала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, у червні 2013 року він звернувся в міліцію про розшук дитини. Після цього звернувся до Служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради із заявою щодо його участі у вихованні дитини та визначення часу спілкування із сином. На засіданні опікунської комісії у місті Києві його пояснення враховані не були. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у суді проти задоволення позову заперечував, так як підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні. Третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника та висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 28 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON]. 28 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами. 25 квітня 2013 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON]. Заявляючи вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його сина [PERSON], [INFO], у зв'язку із ухиленням відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позивач [PERSON] посилалася на психологічну характеристику вихованця дошкільного навчального закладу "Червоні вітрила" [PERSON] від 24 вересня 2013 року; акт обстеження житлових умов від 03 жовтня 2013 року; довідку Броварської центральної районної лікарні від 26 вересня 2013 року; довідку Київського міського дитячого діагностичного центру" від 30 вересня 2013 року, з яких вбачається, що доглядом і вихованням дитини займається мати [PERSON] Малолітній [PERSON] проживає разом із нею та [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Заперечуючи проти позову, [PERSON] вказував на те, що після розірвання шлюбу у 2010 році він цікавився сином, купував йому речі, іграшки, продукти харчування. Зазначені вище обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які показали, що відповідач [PERSON] характеризується позитивно, спиртних напоїв не вживає, після розірвання шлюбу з позивачем надавав матеріальну допомогу синові [PERSON], купляв продукти, іграшки, речі, відвідував сина. Даний факт підтверджується також і наданою суду великою кількістю чеків і квитанцій про придбання відповідачем у 2010-2012 роках продуктів харчування, іграшок, перерахування коштів на рахунок позивача [PERSON] Підтвердила у суді факт відвідування відповідачем сина [PERSON] до грудня 2011 року і свідок [PERSON], мати позивача. Із заяви відповідача [PERSON] від 26 квітня 2013 року вбачається, що він надавав свою згоду на виїзд його сина [PERSON] за кордон до Республіки Туреччина у супроводі матері [PERSON] у період з 01 травня по 30 жовтня 2013 року. У судовому засіданні встановлено, що після відмови [PERSON] у травні 2013 року надати свою згоду на усиновлення його сина [PERSON] новим чоловіком позивача [PERSON], між сторонами склалися дуже напружені та неприязні стосунки. З метою усунення перешкод у спілкуванні із сином у червні 2013 року відповідач [PERSON] звертався до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, де йому було рекомендовано звернутися до органів опіки та піклування для визначення порядку його участі у вихованні малолітнього сина. У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] аліментів на сина [PERSON] в сумі 1000 грн., які відповідач сплачує регулярно, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Із висновку Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 09 грудня 2013 року видно, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За змістом ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З даного висновку вбачається, що орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, виходячи з того, що відповідач не бачив сина з літа 2012 року та зробив висновок про те, що він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Із зазначеним вище висновком органу опіки та піклування суд не погоджується, вважає його необґрунтованим та прийнятим без з'ясування усіх обставин справи. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У п. 2 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недостатність підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO], оскільки матеріальну допомогу синові він надає, сплачує аліменти на дитину, у спілкуванні із сином відповідачу чинилися перешкоди з боку позивача. Доводи позивача [PERSON] про те, що син [PERSON] на даний час проживає в іншій сім'ї, а також те, що відповідач [PERSON] не піклувався про сина у 2012-2013 роках та участі у його вихованні не приймав, чим ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed