Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина, зазначивши, що 02.09.2006 року сторони уклали шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON]. 21.09.2011 року шлюб було розірвано. З моменту розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні сина, за місцем проживання та навчання дитини не з'являється, матеріальної допомоги не надає. Також відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, заборгованість по аліментам станом на 01.11.2016 року становить 20 554 гривні. У зв'язку з викладеним позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON]. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, пояснивши, крім викладеного в позові, що відповідач не приймає у часті у вихованні дитини, зовсім не цікавиться життям сина, матеріальну допомогу надає лише за її вимогою, дуже рідко відвідує сина. Крім того, на думку позивача, відповідач агресивно поводиться по відношенню до неї, у зв'язку з чим вона непокоїться з приводу його поводження з сином. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов'язками. Відповідач у судовому засіданні проти позову категорично заперечував та пояснив, що він дуже любить свого сина, періодично йому телефонує, коли відвідує дитину або забирає до себе додому, то ні в чому йому не відмовляє: купує солодощі, іграшки, відвідує парк, організовує дозвілля, на останній день народження сина подарував на його прохання мобільний телефон. На вимогу позивача він купує сину необхідні речі або надає кошти на їх придбання. Зі спілкування з сином йому відомо, що [PERSON] відвідує гуртки карате та танців, танці йому не подобаються. Вказані відповідачем доводи не заперечувалися та не спростовувалися позивачем. Крім того, відповідач вважає, що позивач навмисне створює перешкоди у спілкуванні з сином, не дозволяє залишатися йому вдома у відповідача з ночівлею, контролює телефонні розмови, внаслідок чого хлопчик не відповідає на телефонні дзвінки, коли він пропонує забрати сина на вихідні позивач відмовляє під різними приводами, натомість, коли він перебуває у відрядженні, остання телефонує з вимогою відвідати сина. До служби у справах дітей з вказаного приводу відповідач не звертався оскільки не бажав псувати стосунки з позивачем та вважав, що всі суперечності можливо вирішити мирним шляхом. Також відповідач повідомив, що працює у шляхобудівній організації, має ненормований робочий графік, відрядження, тому не має змоги часто бачитися з сином, відвідувати школу та батьківські збори. З приводу заборгованості з аліментів відповідач пояснив, що тривалий час не міг працевлаштуватися, жив за рахунок тимчасових заробітків, має на утриманні ще двох малолітніх дітей, але ніколи не відмовляв позивачу у придбанні необхідних речей для сина. З приводу підписаної ним заяви про згоду з позовними вимогами відповідач пояснив, що отримавши судову повістку про виклик до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, з'явився у зазначений час до суду, де до нього підійшов адвокат позивача та попросив швиденько поставити підпис під заявою, оскільки він цілком довіряв позивачу, то поставив підпис під заявою не ознайомившись з надрукованим у ній текстом. Але після цього звернувся до служби у справах дітей за роз'ясненнями, де йому повідомили, що свої батьківські права він повинен доводити у суді. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги, які викладені в позовній заяві, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або є хронічними алкоголіками. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, встановлені ст. 166 СК України, як для матері (батька), так і для дитини. З вищезазначеного випливає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Запоріжжі. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 вересня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7). Малолітній [PERSON] проживає та зареєстрований разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). За місцем проживання сім»я позивача характеризується як доброзичлива, привітлива, не порушує громадського порядку, підтримує гарні стосунки з сусідами, мати приймає активну участь у вихованні дитини (а.с.11). За характеристикою [PERSON], учня 2-в класу, наданою НВК №16, мати [PERSON] - [PERSON] приділяє увагу вихованню сина, підтримує зв'язок зі школою, співпрацює з класним керівником, батько - [PERSON] весь період навчання зі школою не співпрацює: батьківські збори не відвідував, у школі не з'являвся (а.с.12). Заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання сина [PERSON] станом на 01.11.2016 року становила 20 554 гривні (а.с.9). Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 23 лютого 2017 року, виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON]. Але, вказаний висновок, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки вищезазначене рішення не містить обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів малолітнього [PERSON], як наслідок належним чином не обґрунтовано необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, який не викликався на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради. Зазначений висновок був зроблений без спілкування із малолітнім [PERSON], що можливо зробити у присутності дитячого психолога. На думку суду, під час засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] не достатньо з'ясовані обставини відносин між батьком та дитиною, а також ставлення дитини до батька, як і не з'ясовано відношення самого відповідача до малолітнього сина, участь у його вихованні, а тому вказаний вище висновок не може бути достатнім доказом для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Крім цього, у висновку не наведено обґрунтування з посиланням на докази необхідності застосування такого крайнього заходу до відповідача. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок Органу опіки та піклування суд вважає передчасним та таким, що не відповідає інтересам малолітньої дитини, що позбавляється права на піклування з боку батька, який до того ж висловлює бажання брати участь у вихованні свого сина. Судом не вислухана думка дитини в судовому засіданні у відповідності до ст. 171 СК України, оскільки позивач пояснила, що в силу вікових особливостей малолітній [PERSON] не може самостійно приймати рішення та висловити своє ставлення до батька. Тому на запит суду практичним психологом НВК № 16 надано інформацію за результатами виконаних проективних методик [PERSON], згідно з якою на непрямі питання про сім»ю хлопець жодного разу не згадав батька, по результатам проективних методик образ батька відсутній, при обговоренні малюнків [PERSON] також не згадував про батька, що може бути зумовлено або мінімізацією спілкування батька із сином, або може являтися захисною реакцією внаслідок психотравмуючих обставин. Разом з тим, зазначена інформація не містить переконливих доказів умисного нехтування відповідачем своїми обов'язками, оскільки, дійсно, малолітня дитина з двох років мешкає разом з матір'ю, яка є найзначнішою та авторитетною людиною для дитини, і з якою наявна висока емоційна близькість. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статтей ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі „Савіни проти України" (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. Докази винної поведінки [PERSON] та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, які б свідчили про ухилення від виховання сина [PERSON], і як наслідок необхідності застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, в матеріалах цивільної справи відсутні. Тому суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів наявності достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітнього сина [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Однак, суд наголошує відповідачу, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому відповідачу необхідно у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки у випадку ухилення ним від їх виконання у майбутньому він може бути позбавленим батьківських прав.

Outcome: dismissed