Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) через свого представника звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» (надалі за текстом - ПрАТ «СТ «Іллічівське»), про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що 21 жовтня 2016 року в м. Києві, по вул. Набережне шосе, відповідач, керуючи своїм транспортним засобом д.н.з. [NUMBER], не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем позивача д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON].), що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року у справі №758/13404/16-п відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача-власника транспортного засобу з д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ "СТ "Іллічівське" згідно договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК256652. В результаті вказаного ДТП автомобіль позивача було пошкоджено. Вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля, складає 9319,98 грн, що підтверджується Звітом №772 з визначення вартості матеріального збитку, власнику колісного транспортного засобу від 03 січня 2017 року. Крім того, позивачем сплачено за рахунком-фактурою №СФ-0000562 від 29 грудня 2016 року за складання Звіту № 772 кошти в розмірі 2000 грн. (квитанція №0.0.679436937.2. від 29.12.2016 р.). З метою відшкодування завданих збитків ДТП, позивачем подано до ПрАТ «СТ «Іллічівське» заяву на виплату страхового відшкодування, а також понесених затрат на проведення звіту в сумі 2000 грн. ПрАТ «СТ «Іллічівське» чи відповідачем вказані збитки не відшкодовано. За даними відомостей Моторно-транспортного страхового бюро України ПрАТ «СТ «Іллічівське» має статус страховика позбавленого права укладати договори страхування ОСЦПВВ з 06.12.2016 р., яке позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ з 06.12.2016 р. (код 119). Таким чином, позивач просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 9319 (дев'ять тисяч триста дев'ятнадцять) грн. 98 коп. та понесені судові витрати, попередній (орієнтовний) розрахунок яких складав 7704 (сім тисяч сімсот чотири) грн. 80 коп. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, представник позивача направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, при цьому, позивач належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, про що в графі про отримання судової повістки на рекомендованому повідомленні проставлено особистий підпис позивача. Відповідач у судове засідання не з'явився, направив відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, адже на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність перед третіми особами була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК256652. Представник відповідача [PERSON] у підготовчому судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, з підстав, викладених у відзиві. ПрАТ «СТ «Іллічівське» у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про що свідчить повідомлення в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з таких підстав. У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до Постанови Подільського районного суду м. Києва від 17.11.2016 року у справі № 758/13404/16-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 340 грн за порушення вимог п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України (а.с.7). Позивач звернулася до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою на виплату страхового відшкодування від 05.12.2016 р. в справі № 504767 (а.с. 9). Цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами була застрахована відповідно до полісу № АК256652 був застрахований у ПрАТ «СТ «Іллічівське» (а.с. 12). Згідно звіту № 772 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.01.2017 р., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача складає 9319, 98 грн. (а.с. 14-25) Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 Цивільного кодексу України). Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України). Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування з відповідача у розмірі 9319, 98 грн. Учасники справи, згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань: деліктне зобов'язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП, договірне зобов'язання між відповідачем та третьою особою - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача, на дату ДТП, була застрахована, згідно з полісом № АК256652. У разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Законом №1961-IV). Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов'язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Законом України № 1961-IV. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), якою відступлено від позиції висловленої Верховним Судом України у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Частиною четвертою статті 988 ЦК України також визначено, що страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Тобто, уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. Також суд звертає увагу на те, що як наголошувалось вище, учасники справи зобов'язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Представником позивача 09.11.2018 р. електронною поштою надіслано клопотання про заміну належного відповідача, втім таке клопотання не може судом бути прийнято до увагу з підстав недотримання вимог ЦПК України в частині надіслання документів в електронній формі. Так, абзацом 1 ч. 8 ст. 43 ЦПК України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Натомість, клопотання представника позивача було направлено на електронну пошту суду та не містить електронного цифрового підпису, у відповідності до згаданих норм ЦПК України та ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», де визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч. ч. 1 - 2 ст. 6 зазначеного Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі, з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Згідно ст. 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Представником позивача надіслане клопотання, складене й відправлене без накладення електронного цифрового підпису, його матеріали не дають можливості ідентифікувати автора. Крім того, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що на момент ДТП, яке сталося 21.10.2016 р., страховик не був обмежений у здійсненні своїх повноважень, договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК256652 між третьою особою та відповідачем діяв та не був розірваний. А відтак, на підставі вищевикладеного, враховуючи встановлені судом обставини, позов до винної у дорожньо-транспортній пригоди особи, не підлягає задоволенню. У частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує наступне. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові, на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed