Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що з серпня 2006 року по липень 2012 року [PERSON] , [INFO] , перебувала в зареєстрованому щлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON] , 2008р.н. Під час шлюбу ними 13 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] , кожен , набули у власність за договором купівлі - продажу по 1/2 ідеальної частки три кімнатної квартири № 49 загальною площею 64, 4 кв.м. , житловою 35,80 кв.м. , за адресою : [ADDRESS] . Рішенням Сторожинецького районного суду від 12 липня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, донька залишилася проживати разом із матір`ю. Вказує, що [PERSON] фактично позбавив позивачку з донькою доступу до спільної квартири, можливості користуватись та проживати в ній, категорично відмовившись надати їй ключі від квартири № 49 , тамбуру та кодового замка під`їзду в будинку [ADDRESS] . Стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач уникає спілкування з позивачкою, її представниками, співробітниками правоохоронних органів. Відповідач користуючись положенням розпоряджається спільною квартирою всупереч волі позивачки на власний розсуд, зокрема: здає в оренду вільні кімнати у вищевказаній квартирі; не дає згоду на реєстрацію у даній квартирі їх спільній дочці; позбавив її з дочкою права користуватись та проживати у квартирі. Будь які спроби зв`язатися з відповідачем для вирішення питань доступу та проживання позивачки з донькою в спільній квартири, встановлення порядку користування приміщеннями, отримання дозволу від відповідача на реєстрацію їх доньки в квартирі, були і є невдалими. У зв`язку з вище викладеним остаточно просила усунути перешкоди в користуванні [PERSON] трикімнатною квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] до даної квартири; Зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] , в якому розташована квартира; Зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою № 49 шляхом заміні замків від квартири, тамбуру та під`їзду будинку в [ADDRESS] , в якому розташована квартира; Встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : [PERSON] , виділити в користування житлову кімнату площею 8,6 кв.м. та житлову кімнату площею 11,1 кв.м. разом із лоджією 2,8 кв.м., загальною площею 22,5 кв.м., житловою 19,7 кв.м; [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 16,1 кв.м разом з балконом площею 3,0 кв.м., загальною площею 19,1 кв.м., житловою площею 16,1 кв м; нежитлові приміщення: кухню 9,6 кв.м., туалет 1,0 кв.м., ванную 2,6 кв.м., коридор 11,1 кв.м., комори площею 0,6 кв.м. та 1,0 кв.м. залишити у загальному користуванні. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. [PERSON] , представник позивача, подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані з користуванням житловим приміщенням, яким на праві спільної часткової власності у рівних частках по Ѕ ідеальної частки три кімнатної квартири № 49 загальною площею 64, 4 кв.м. , житловою 35,80 кв.м. , за адресою : [ADDRESS] , посвідчено приватним нотаріусом Балан Р.Б., зареєстровано в реєстрі за № 3092 /а.с.20-21/. Згідно техпаспорту ( копія надається) трикімнатна квартира [ADDRESS] має загальну площу 68,9/ 64,40 кв.м. , житлову площу 35,80 кв.м. і складається з наступних приміщень: 49-1- коридор площею 11,1 кв.м, 49-2 - житлова кімната площею 16,1 кв.м; 49-5 - житлова кімната площею 8,6 кв.м, 49-9 - житлова кімната площею 11,1 кв.м; 49-3- кухня площею 9,6 кв.м, 49-6 - вбиральня площею 1,0 кв.м, 49-7 - ванна кімната площею 2,6 кв.м., 49-8 - комора площею 1,0 кв.м; 49-4 - комора площею 0,6 кв.м., квартира обладнана балконом площею т 3,0/1,4 кв.м. та лоджією площею 2,8 кв.м. /а.с.24-26/. За договором купівлі продажу від 13.09.2012 року частки співвласників [PERSON] та [PERSON] є рівними по 1/2 ідеальної частки квартири № 49 , і дорівнюють по 34,45/ 32,2 кв.м. від загальної площі квартири 68,9/64,40 кв.м. та по 17,9 кв.м. житлової площі квартири (35,80 кв.м.) відповідно. Виходячи з площі приміщень неможливо забезпечити точну відповідність реальних часток співвласників їх ідеальним частками. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1,2,3 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності на це майно , тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказаний правовий висновок зазначений у постановах Верховного суду України від 03 квітня 2013 року № 6-12цс13 , від 11.07.2019 року в справі № 266/4779/16-ц . Між позивачем та відповідачем відсутня згода у питанні користування належною їм на праві спільної часткової власності квартири. Відповідно дост.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації. З п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995 року (із наступними змінами) слідує, що у квартирі, яка є спільною частковою власністю може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Користування майном є однією із складових права власності (ст.ст.317,319 ЦК України), яке гарантованест.41 Конституції України. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Крім того, відповідно до статті 155 ЖК УРСР власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідач заперечень щодо встановлення порядку користування квартирою не надав. Встановлення порядку користування квартирою жодним чином не впливає на розмір часток сторін у праві власності на квартиру і не обмежує їх право власності. Допоміжні приміщення квартири (нежитлові приміщення): кухню, вбиральня (туалет), ванну, коридор, комори підлягають залишенню в спільному користуванні. Суд вважає необхідним встановити порядок користування квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту. Вказаний порядок відповідатиме інтересам всіх проживаючих у квартирі, крім того, виявляє право позивача на визначення порядку користування як власником майна. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved