Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 26.04.2010 року Зарічним районним судом м. Суми було винесено рішення згідно якого на користь ВАТ «ВіЕйБв Банк» з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку було стягнуто заборгованість в розмірі 14195 грн. 87 коп. та в дольовому порядку судові витрати по справі по 130 грн. 98 коп. з кожного. Оскільки між [PERSON] та ВАТ «ВіЕЙБі банк» було укладено договір поруки., згідно з яким поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. На підставі виконавчого листа № 2-2066/2010 року від 11.05.2010 року ВДВС СМУЮ було відкрито виконавче провадження за реєстровим номером № 19422849. 15.10.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС СМУЮ Колоос Р.В. було закінчено виконавче провадження у зв'язку з фактичним його виконанням, тобто сплатою [PERSON] боргу в повному обсязі, а саме в сумі 14195 грн. 87 коп. Після повного виконання солідарного зобов'язання звернувся до відповідача з пропозицією повернути зазначені кошти, однак кошти відшкодовані не були, в зв'язку з чим просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача кошти в порядку регресу в сумі 14195 грн. 87 коп. та а також витрати пов'язані з розглядом справи в сумі 3153 грн. 36 коп., що складаються з судового збору - 243 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2910 грн. Відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, але до суду не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. За згоди представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що 19.06.2008 року між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі- Банк» було укладено кредитний договір на поточні потреби в розмірі 11200 грн. (а.с.6-8). З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі- Банк» було укладено договір поруки (а.с. 9). В зв'язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов'язань згідно рішення суду від 26.04.2010 року з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ВАТ «ВіЕйБі- Банк» було стягнуто кошти в розмірі 14195 грн. 87 коп. та в дольовому порядку судові витрати у справі в розмірі 261 грн. 96 коп. тобто з кожного по 130 грн. 98 коп. (а.с. 13). На підставі даного рішення було відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання рішення суду. 15.10.2013 року Старшим державним виконавцем ВДВС СМУЮ Колос Р.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку зі сплатою [PERSON] коштів на користь ВАТ «ВіЕйБі- Банк» в сумі 14195 грн. 87 коп. (а.с.14). Позивач звернувся до відповідачки з регресною вимогу з проханням повернути сплачені ним кошти, однак відповідачка вказану вимогу не виконує. Суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Отже з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню кошти у розмірі 14195 грн. 87 коп. Судові витрати суд вважає необхідним стягнути відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Відносно витрат на правову допомогу суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно зі ст.ст.79, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України при задоволенні позову суд стягує понесені позивачем судові витрати з відповідачів. Максимальний розмір відшкодування витрат на правову допомогу визначено Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" і він не може перевищувати 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Як вбачається з матеріалів даної справи, на виконання договору із позивачем адвокат отримав від позивача коти в розмірі 2910 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 5, 32). За таких обставин, суд, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий адвокатом обсяг правової допомоги, час витрачений на це та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача 500 грн. витрат на правову допомогу. Посилання позивача на договір про надання правової допомоги є безпідставними, оскільки договірні правовідносини, передбачені ст.903 ЦК України виникли між позивачем та адвокатом і ці норми не можуть застосовуватись до відшкодування судових витрат, яке врегульоване ЦПК України та зазначеним законом. Крім того, відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved