Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнила, по якому просить суд зобов'язати відповідача, знести самовільно улаштовану дерев'яну конструкцію ( тамбуру) на сходовій клітині до квартири [ADDRESS]; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є співвласником 423/1000 частин квартири спільного заселення [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року. Поряд з квартирою позивача знаходиться кв. № 19, власником якої є відповідач. Позивач посилається на те, що з того часу, як вона почала мешкати в цій квартирі, вона не має можливості вільно користуватися дверима загального користування, що знаходяться на сходовій клітині будинку, у зв'язку із тим, що відповідач улаштувала дерев'яну конструкцію, в результаті чого, коли двері відповідача відкриті позивач фактично не може вийти зі своєї квартири. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду заперечення, в яких зазначив, що посилання позивача на те, що відповідач здійснила самозахват коридору загального користування, зробивши для себе тамбур за рахунок цього коридору площею приблизно 2,2 кв.м. не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] стала власником кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2000 року, відповідно до якого загальна площа її квартири становить- 40,2 кв.м., до складу якої входить і зазначений позивачем тамбур, площа якого становить 0,8 кв.м. Зазначає, що вона, як власник квартири, включаючи спірне приміщення має право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, тамбур до квартири не був відповідачем улаштований самовільно, а був нею придбаний на підставі договору купівлі-продажу, тому вважає вимоги відповідача безпідставними та просить суд в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, по якій просила суд справу розглядати за її відсутності, зазначила, що до [PERSON] не має ніяких претензій по справі, у них з її сім'єю добросусідські відносини. Ніяких спорів не було і не має. Представник третьої особи КП « ЖКС « Порто-Франківський» до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та ознайомившись з матеріалами справи та наданими доказами, вислухавши пояснення сторін, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач по справі - [PERSON] є співвласником 423/1000 частин квартири спільного заселення [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 316 та зареєстрованим 28.01.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 3,4). Відповідач по справі- [PERSON]. є власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право та їх обтяжень ( а.с. 27-30). Третя особа - [PERSON] є власником 568/1000 частин квартири спільного заселення [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 599 ( а.с.5). З довідки КП « БТІ» ОМР від 28.01.2014 року вбачається, що 423/1000 частини квартири спільного заселення [ADDRESS] та 568/1000 частин квартири спільного заселення [ADDRESS] є частками однієї квартири № 18,17 ( а.с.6). Позивачем до суду надано розпорядження ПРА ОМР від 03.07.2014 року № 385, що громадянкою [PERSON], яка є власником [ADDRESS] самовільно улаштована на сходовій клітині дерев'яна конструкція ( тамбур площею 2,2 кв.м.) до вказаної квартири, чим значно погіршено правила пожежної безпеки та житлово-побутові умови квартир № 17,18. Посилаючись на ст.. 376 ЦК України, [PERSON] зобов'язано демонтувати самовільно улаштовану прибудову ( а.с.7). Суд критично ставиться до наведеного вище доказу та посилань позивача на те, що відповідачем було самовільно захвачено частину коридору та без дозвільної документації улаштовано прибудову у вигляді дерев'яної контрукції ( тамбуру), оскільки представником відповідача надано до суду копію технічного паспорта від 11.12.2000 року, виданого КП " ОМБТІ та РОН», з якого вбачається, що [PERSON] придбала [ADDRESS] загальною площею 40, 2 кв.м. до складу якої входить тамбур, площею- 0,8 кв.м., а не 2,2 кв.м. як стверджує позивач ( а.с. 28-29), тобто тамбур площею 0,8 кв.м. не є самовільним. З наведеного вище вбачається, що твердження позивача з приводу самовільного захвату відповідачем приміщення та виконання прибудови не відповідають дійсності, а також слід зазначити те, що відповідач набула право власності на спірний тамбур на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України, встановлює принцип непорушності приватної власності. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому ст.. 391 ЦК України передбачено права власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Суд критично ставиться до посилань позивача на ч.2 ст. 376 ЦК України, яка говорить про те, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, оскільки спірна прибудова виконана не на земельній ділянці, а розташована на другому поверсі житлового будинку, тому в даному випадку норми ст.. 376 ЦК України застосовувати не можуть. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони є рівними учасниками судового розгляду та на підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що діями відповідача порушено її право, також враховуючи, що [PERSON] стала власником спірного тамбуру на підставі договору купівлі-продажу, та що право власності є непорушним, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Крім того, позивач придбала 432/1000 квартири [ADDRESS] 28.01.2014 року, тамбур в складі квартири №19 з'явився за довго до придбання, позивачем частки квартири, тобто право позивача не порушено. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги, необґрунтованими, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed