Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернувся з даним позовом, в якому зазначив, що він перебував у трудових відносинах з 29.01.1976р. по 06.01.2013р. з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаська №1» на посаді електрослюсаря та помічника механіка дільниці підземного з повним робочім днем у шахті. 25 жовтня 1986 року при виконанні підземних робіт позивач був змушений на працюючому стрічковому конвеєрі включити підстанцію, стоячи на прогоні втратив рівновагу, права нога потрапила в наскрізний отвір в транспортерній стрічці. Комісією шахти складений акт про нещасний випадок на виробництві. При первинному огляді на МСЕК 23.03.1987 року позивач визнаний непрацездатним та встановлено 100% втрати професійної працездатності. Після отриманої травми тривалий час знаходився на лікуванні. 27 листопада 1990 року під час ремонту комбайна ГПК в забої трапилось падіння турелі, якою травмовано праву стопу позивача. Комісії з розслідування нещасного випадку складений акт про нещасний випадок на виробництві. При огляді на МСЕК 27.10.1999 року за наслідками двох травм позивачу встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю 45%, а саме: первинно 20% за травмою 1990р. та повторно 25% за травмою 1986 року. За наслідками двох трав має наступний діагноз: застарілий зрощений з кутовим зміщенням перелом с/3 правої гомілкової кістки з явищем склерозу і гіперостозу, недостатність 4х главою м'яза правого стегна, коксартроз праворуч 1ст. з больовим синдромом і порушенням функції правого тазостегнового суглоба 2ст., зрощений перелом в/3 малогомілкової кістки, постравматичний деформуючий артроз 1ст. правого колінного суглоба, порушення функції 2ст, постравматичний артроз 1п / ф суглоба правої стопи, вкорочення правої н/кінцівки на 3см. Згідно медичного висновку КЛП «Обласної клінічної лікарні профзахворювань» позивачу встановлено наступний діагноз: Пневмоконіоз: антракосилікоз, інтерстіційна форма (1/1,t/s) хронічний бронхіт, легенева недостатність 1-2 ст. В акті розслідування професійного захворювання від 26.09.2013 року, зазначено, що це захворювання професійне та встановлено первинно та виникло у зв'язку з недосконалістю технологічного процесу, неефективністю засобів боротьби з пилом. Причинами захворювання - пил с домішком діоксину кремнію більше 10%. 17.10.2013 року після проходження огляду на МСЕК встановлена III група інвалідності та втрата працездатності 65% за сукупністю, первинно 30% - профзахворювання, повторно: 25% по травмі 25.10.1986 року, та 10% по травмі 27.11.1990 року. На теперішній час травми та профзахворювання спричиняють йому моральну шкоду та фізичний біль, змінився нормальний спосіб життя, потребує періодичного лікування, постійно переслідує і турбує задишка при найменшій фізичному навантаженні, хрипи і свисти в грудній клітці, тяжкість, слабкість, кашель з гнійною мокротою, тягнучий біль правої ноги, стегна. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 65 000 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача на задоволені позову наполягав та надав пояснення аналогічні з позовною заявою. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надав заперечення в якому позов визнає частково у розмірі 10 000 гривень. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як зазначив Конституційний Суд України в п. 4.1 свого Рішення від 27 січня 2004 року по справі 1-9/2004 ушкодження здоров"я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно зі ст. 158 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій тощо. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3103.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров"я умовах , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що за висновками комісії з розслідування нещасного випадку, що стався 25.10.1986р. складений акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 за №199. Згідно протоколу комісії відповідача від 21.05.1987р. встановлено, що вина підприємства складає 90 %, вина позивача - 10 %. При первинному огляді на МСЕК 23.03.1987 року позивачу встановлено 100% втрати професійної працездатності. 27 листопада 1990 року під час ремонту комбайна ГПК в забої трапилось падіння турелі, якою травмовано праву стопу позивача. 29.11.1990 року за висновками комісії з розслідування нещасного випадку складений акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 за №513. Згідно протоколу комісії з охорони праці на шахті від 11.10.1999р. встановлено, що вина підприємства складає 100 %, вина позивача - 0 %. При огляді на МСЕК 27.10.1999 року за наслідками двох травм позивачу встановлена втрата професійної працездатності за сукупністю 45%, а саме: первинно 20% за травмою 1990р. та повторно 25% за травмою 1986 року. За наслідками двох трав позивач має наступний діагноз: застарілий зрощений з кутовим зміщенням перелом с/3 правої гомілкової кістки з явищем склерозу і гіперостозу, недостатність 4х главою м'яза правого стегна, коксартроз праворуч 1ст. з больовим синдромом і порушенням функції правого тазостегнового суглоба 2ст., зрощений перелом в/3 малогомілкової кістки, постравматичний деформуючий артроз 1ст. правого колінного суглоба, порушення функції 2ст, постравматичний артроз 1п / ф суглоба правої стопи, вкорочення правої н/кінцівки на 3см. Згідно медичного висновку КЛП «Обласної клінічної лікарні профзахворювань» № 1809/1045 від 04.09.2013 року встановлений наступний діагноз: Пневмоконіоз: антракосилікоз, інтерстіційна форма (1/1,t/s) хронічний бронхіт, легенева недостатність 1-2 ст. Позивачу протипоказана праця в підземних умовах, в контакті з пилом, токсичними газами, в несприятливих мікрокліматичних умовах, важка фізична праця. В акті розслідування професійного захворювання від 26.09.2013 року, комісія по розслідуванню прийшла до висновку, що професійне захворювання Пневмоконіоз: антракосилікоз, інтерстіційна форма (1/1,t/s) хронічний бронхіт, легенева недостатність 1-2 ступеня. ПЕРВИННО. Виникло при таких обставинах: недосконалість технологічного процесу, неефективність засобів боротьби з пилом. Причинами професійного захворювання стало: пил с домішком діоксину кремнію більше 10%. За висновком Міжрайонної медично-соціальної експертної комісії м.Донецька №3 від 17.10.2013 року встановлена стійка втрата працездатності 65% за сукупністю, III група інвалідності. Первинно 30% - профзахворювання, повторно 25% по травмі 25.10.1986 року, та 10% по травмі 27.11.1990 року, з повторним оглядом 17.10.2014 року. Таким чином, враховуючи те, що позивач отримав дві травми на виробництві та має профзахворювання, частково втратив працездатність, тривалий час знаходився на лікуванні, ще потребує медикаментозного лікування, йому заподіяна моральна шкода, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності та обставин справи необхідно стягнути з відповідача 24 тисячі гривень моральної шкоди. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 240 гривень. На підставі ст.ст. 158, 153 ч.2, 237-1 КЗпП України, п. 13 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 5 від 25.05.2001 року,

Outcome: partial