Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2002 року він із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін є донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть з вересня 2018 року. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім`ї з відповідачем. У відзиві на позовну заяву від 18 вересня 2019 року, відповідачка зазначає, що з вересня 2018 року між подружжям стали гостро виникати непорозуміння на побутовому підґрунті, але сторони продовжували підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Вважає, що сім"я може бути збережена, оскільки почуття любові та взаємної поваги остаточно ще не втрачені та це відповідає інтересам їх двох неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 29 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 18 вересня 2019 року. Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року, сторонам надано строк для примирення строком 6 місяців, провадження у справі припинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 18 березня 2020 року, відновлення провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, повно і всебічно дослідивши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 04 жовтня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Нахімовського районного управління юстиції в м. Севастополь, про що складено відповідний актовий запис № 529. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.05.2009 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.05.2008 року. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони сімейні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved