Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У грудні 2012 року [PERSON] заявила позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої її майну з вини відповідачів внаслідок неодноразового залиття квартири водою. Позивач просила стягнути на її користь витрати на усунення пошкоджень (ремонт) у сумі 1219 грн. Одночасно позивач просила стягнути на її користь 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй неправомірними діями відповідачів. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2015 року у позові відмовлено через недоведеність вини відповідачів у заподіяні шкоди позивачеві. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову. На думку позивача, рішення суду першої інстанції постановлене з порушеннями норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають встановленим обставинам, а наданим позивачем доказам суд належної оцінки не дав. У судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу. Представник відповідачів скаргу не визнав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким, суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони, посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на недоведеність позивачем вини відповідачів у заподіяні шкоди майну позивача та вказав, що акти про ушкодження квартири позивача відповідачами не підписані. Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права та на не вірно і не повно встановлених обставинах, що вплинуло на правильність вирішення спору по суті. По справі встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач мешкає у квартирі [ADDRESS], у квартирі № 11, яка знаходиться поверхом вище квартири позивачки мешкають відповідачі [PERSON], яка є власником квартири, і [PERSON] (а.с. 16, 27). Кілька разів в період 2004 по 2013 рік з квартири № 11 сталися залиття водою квартири позивачки, внаслідок яких пошкоджені стеля в кухні та санвузлі, що відображено в актах, складених працівниками житлово-експлуатаційної дільниці № 5 (а.с. 6 і зворот). Крім того, з листа на адресу позивача з підписом начальника КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради вбачається, що затікання у санвузлі квартири позивача сталося через переобладнання мешканцями квартири № 11 каналізаційної мережі. Отже, підстави для сумнівів щодо механізму виникнення характерних пошкоджень у квартирі позивача, а саме залиття її водою з квартири поверхом вище, відсутні. Невідповідність форми актів ЖЕК-5, в яких зафіксовано факти залиття квартири позивачки , вимогам, викладеним у Додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, не є підставою для звільнення відповідачів від обов'язку відшкодувати завдану шкоду. Усупереч приписам ст. 212 ЦПК України щодо правил оцінки доказів у їх сукупності та з врахуванням положень ст.ст. 57- 61, ст.ст. 64, 66 ЦПК України, суд першої інстанції не дав належної оцінки всім наявним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв'язку та дійшов помилкового висновку про недоведеність всіх позовних вимог. У сфері дії інституту відшкодування шкоди встановлена презумпція вини особи (осіб), яка завдала шкоди. Цій особі (особам) надається право спростовувати цю презумпцію. Однак, жодних доказів чи хоча б доводів на спростування самих фактів залиття квартири № 5 з квартири відповідачів останні суду не надали. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи неправомірними діями чи бездіяльністю особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов'язує, а власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, та здійснювати свої права щодо власності без шкоди для інших громадян. Для виконання ремонтних робіт позивач 05 лютого 2013 року уклала договір з фізичною особою -підприємцем (а.с. 9) і оплатила вартість ремонту (а.с. 10). Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування їй шкоди у вигляді витрат на ремонт пошкоджених залиттям кухні та санвузла знайшли свої підтвердження і підлягають задоволенню. Розмір таких витрат, виходячи з даних акту приймання-здачі виконаних робіт (а.с. 9 зворот) становить 590 грн. (350 +240). Також, на думку апеляційного суду, ґрунтуються на положеннях п.3 ч. 2 ст.23 ЦК України та ст. 1167 ЦК України доводи позивачки про спричинення їй моральної шкоди, завданої відповідачами залиттям її квартири тобто, пошкодженням її майна, в результаті чого, вона змушена змінити свій звичний спосіб життя, займатись питаннями ремонту квартири, відшуканням на це коштів. Проте, розмір відшкодування підлягає зменшенню і визначенню з врахуванням виду та обсягу її душевних страждань, перенесених у зв'язку з пошкодженням майна, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На думку апеляційного суду, адекватним розміром відшкодування моральної шкоди, у конкретному випадку, виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, тривалості вимушених змін у житті, та враховуючи роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3103.1995 року „ Про судову практику про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди " може бути сума у розмірі 250 грн. . Відповідачі, в силу приписів ч.1 ст. 1190 ЦК України, мають нести солідарну відповідальність перед позивачем, оскільки вони обидві користуються квартирою і, відповідно, її водогінним та каналізаційним обладнанням, за станом якого зобов'язані слідкувати. У той же час, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів вартості ремонту інших приміщень квартири позивача, оскільки належних доказів факту їх пошкоджень з вини відповідачів , позивачем не надано. В актах ЖЕК-2 є дані лише про залиття кухні та санвузла, а також відзначені дефекти, допущені при виконанні робіт (акт від 27.12.2013 р.), причинно-наслідковий зв'язок яких з діями відповідачів не встановлений. Підстави для застосування позовної давності у даному випадку відсутні, оскільки встановлена наявність триваючого порушення прав позивача до жовтня 2012 року включно, обсяг витрат на усунення пошкоджень встановлений позивачем у лютому 2013 року, а позов заявлений у грудні 2014 року. Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення, або зміни є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та/або порушення чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального прав.

Outcome: partial