Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальних збитків спричинених дорожньо-транспотною пригодою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 9 липня 2018 року о 13.30 по вулиці Заболотного в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Ман» д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілем «Мерседес» н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Цивільна-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу застрахована у ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» відповідно до полісу №АМ1602903 від 09.07.2018 року. В зв`язку з тим, що зазначена страхова компанія з 13.06.2019 року знаходиться в стані припинення, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальні збитки у розмірі 84104,04 грн., 15000 грн. моральної шкоди, вартість висновку складеного експертною організацією про розмір матеріальних збитків у сумі 1500 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. та судовий збір. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.04.2019 відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Установлено сторонам строки для подачі заяв по суті та для вчинення процесуальних дій. В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов. Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю сторін та/або їх представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило. На підставі ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 9 липня 2018 року о 13.30 по вулиці Заболотного в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Ман» д.н. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілем «Мерседес» н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вина [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09.07.2018 року, не підлягає доказуванню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Мерседес» н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач Литовське закрите акціонерне товариство «Alkanas vilkas». Відповідно до Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу №423/07-18 від 03.08.2018 року вартість відновлювального ремонту, завданого позивачу у результаті ДТП, склала 84140,04 гривень. Статтею ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.22 Правил дорожнього руху України). Як закріплено у ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Страховим товариством «Домінанта». Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Однак, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «СТ «Домінанта» з 13.06.2019 р. знаходиться в стані припинення. Відповідно до позиції ВС, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/15214/16-ц від 09.01.2020 р., у разі, якщо страхова компанія побавлена ліцензії, виключена з МТСБУ, перебуває в стані припинення, фактично не здійснює діяльність, висновки Великої Палати ВС, викладені в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц не застосовуються, та потерпілий може звернутись з позовом про стягнення шкоди безпосередньо до особи, яка її завдала. З огляду на викладене, в даному випадку позивач набув право на отримання відшкодування шкоди від відповідача, як особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Також підлягає задоволенню вимога щодо стягнення вартості Висновку щодо розміру матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу №423/07-18 від 03.08.2018 року. Звертаючись до суду позивач зазначив, що представнику позивача [PERSON] була завдана моральна шкода, яка виразилася, в тому що він зазнав душевних страждань та переживань, нервовий стрес, який відбувся під час зіткнення автомобілів, не міг тривалий час використовувати пошкоджений транспортний засіб в господарській діяльності при представництві інтересів Товариства. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В даному випадку, позивачем у справі є юридична особа, а при обґрунтуванні вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилається на порушення прав представника позивача [PERSON] , не обґрунтовуючи в чому полягає шкода, завдана юридичній особі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в зв`язку з необґрунтованістю даних вимог. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, з огляду на наступне. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати послуг адвоката, їх переліку, витраченого часу, а також відсутній акт прийняття позивачем таких послуг. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та, з огляду на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з судового збору, покладаються на відповідача.

Outcome: partial