Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеною заявою і вказала, що [INFO] року померла [PERSON] , яка 07.11.2014 року заповіла їй земельну ділянку [ADDRESS] ( Державний акт серії [NUMBER]). 10.08.2016 року приватний нотаріус Захаренко В.В. видав їй свідоцтво про право власності за заповітом , згідно якого вона є власником даної земельної ділянки . 01.03.2005 року [PERSON] уклала договір оренди землі № 201 з СТОВ «Урожай» строком на 10 років . 05.05.2011 року [PERSON] уклала з СТОВ «Урожай» додаткову угоду № 201. Згідно з п. 8 договору договір укладено на 10 років з моменту державної реєстрації додаткової угоди . В п. 40 договору оренди вказано , що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору . Додаткова угода № 201 до договору оренди землі від 05.05.2011 року не містить будь-яких змін до п. 40 договору оренди землі № 201 від 01.03.2005 року . На підставі договору № 201 вона бажає розірвати вказаний договір . Вона зверталася до керівників відповідача з пропозицією вирішувати дане питання за спільною згодою , передавала копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом , витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно , витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі , але керівник відповідача не погодилась на розірвання договору . 21.09.2015 року та в березні 2016 року вона зверталась до керівників відповідача з письмовою заявою про розірвання договору , але отримувала відмову . Просить розірвати договір оренди землі № 201 від 01 березня 2005 року та додаткову угоду до договору оренди землі від 05.05.2011 року, укладені між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Урожай». Зобов»язати відповідача СТОВ «Урожай» передати йому земельну ділянку № [NUMBER], площею 5,5421 га , яка знаходиться на території Молдовської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача та позивач позов підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та в судовому засіданні вказали , що договором оренди передбачена умова його розірвання у разі у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, та ця умова є підставою для розірвання спірного договору оренди, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що заперечує проти позову повністю. [PERSON] дійсно є власником земельної ділянки, претензій до договору у неї не було. [PERSON] має такі самі обов"язки, як і попередній власник землі - [PERSON] Вказав, що у разі зміни власника права переходять орендодавцю. Припинення договору оренди в односторонньому порядку не передбачено. Підприємство понесло значних витрат - виготовлення документів, удобрення земельної ділянки. Претензій до виконання умов договору у орендодаця не було. Позивач не навела доказової бази щодо розірвання договору оренди. Підстав для розірвання договору землі немає, адже відповідач не порушив жодних умов договору, просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши позивача , представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.08.2015 року, серія бланку НАР № 180043, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області, позивач [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала земельну ділянку розміром 5,5421 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована на території Молдовської сільської ради Голованівського району кіровоградської області. З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2005 року між [PERSON] та СТОВ «Урожай» був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 5,54 га, яка розташована на території Молдовської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області. Зазначений договір зареєстрований Голованівським відділом КРФ ДП ЦДЗК 17.07.2006 року в книзі № 4 за № 151. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту серія [NUMBER] від 18 березня 2002 року, виданого Голованівською районною державною адміністрацією 14 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 377. 05.05.2011 року між [PERSON] та СТОВ «Урожай» була укладена додаткова угода до договору оренди, якою продовжено термін дії договору на 10 років. [INFO] року [PERSON] померла. Земельну ділянку, яка належала покійній успадкувала за заповітом позивач [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 148-1 Земельного Кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Відповідності до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п. 40 договору оренди від 01 березня 2005 року «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. 21 вересня 2015 року та 24.03.2016 року позивачем було подано до відповідача заяви про розірвання договору на підставі п. 40 договору оренди, але листами від 02.10.2015 року № 224 та від 29.03.2016 року № 16/03/29-1 відповідно , відповідачем було відмовлено у розірвані такого договору оренди. ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» окрім інших підстав цієї статті передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Цивільним кодексом України, а саме ч. 1 ст. 781 фактично дублюється норма ч. 4. ст. 32 Закону України «Про оренду землі», та зазначається, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти будь-які дії щодо свого майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначені положення Цивільного кодексу України повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини, які національні суди ,відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», повинні застосовувати як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначив, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушені. Як зазначалося вище договором оренди від 01.03.2005 року, а саме п. 40 передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни, або розірвання договору оренди. Виходячи з наведеного суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову в повному об'ємі. Викладене підтверджується копією Договору оренди землі від 01.03.2005 року , а/с- 7-13 , копією додаткової угоди до договору оренди землі від 05.05.2011 року , а/с- 14 , копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом , а/с- 15, копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , а\\с- 16, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі , а\\с-17 , копіями листів СТОВ «Урожай» від 02.10.2015 року № 224 та від 29.03.2016 року № 16/03/29-1 , а/с- 19,22-23, копіями конвертів та повідомленнями про відправлення заяв , а/с- 20,21,24,25, довідкою СТОВ «Урожай» № 129 від 13.06.2016 р , а/с- 51 , копіями відомостей на видачу орендної плати за оренду земельних паїв продукцією в с. Молдовка , а/с- 52, 5354,55-136, не викликає сумніву ,є достовірним. Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України стороні ,на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати по справі необхідно покласти на відповідача .

Outcome: approved