Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У квітні 2020 [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом, в якому просив: - доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 25000 грн.; - доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] кошти на відшкодування коштів витрачених на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1022 грн.; - зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які неналежно розглянули звернення позивача від 04.03.2019р., заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди в сумі 26022 грн. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] зазначає, що відповідач Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, допустивши протиправну бездіяльність щодо нерозгляду його звернення, спричинив немайнову шкоду, яка полягає у порушенні стосунків з оточуючими людьми, порушенні нормальних життєвих зав`язків, необхідності повторного звернення для встановлення істини у справі, доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачення особистого часу та значних коштів для відновлення свого порушеного права. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінив на власний розсуд в 25000 грн та вважає, що дана сума буде достатньою для відновлення душевної рівноваги. В обгрунтування відшкодування державними службовцями шкоди в сумі 26022 грн., заподіяної державному органу під час виконання трудових обов"язків, [PERSON] послався на ч.ч.1,2 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VІІІ, якими визначено, що державний службовець зобов"язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок невиконання ним посадових обов"язків. У відзиві на позов відповідач ГУ Держгеокадастру у Житомирській області заперечив проти задоволення позову. Зазначає, що сама лише наявність судового рішення, яким визнано противоправною відмову відповідача у наданні [PERSON] додатку на 3 арк. до листа Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 31.08.2017р., не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіянням позивачу моральної шкоди. В матеріалах позову відсутні докази негативного впливу дій/бездіяльності відповідача на психоемоційний стан позивача, страждання та приниження. На думку відповідача, необґрунтовано сам розмір моральної шкоди. Крім того, позивачем не повідомлено, що рішення суду було виконане Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області, а саме на адресу позивача було направлено лист Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 31.08.2017р. №4797/213/-2017. Позивач в судове засідання не з`явився. В клопотанні від 23.12.2020р. [PERSON] просив розгляд справи здійснювати у його відсутність як позивача та представника третьої особи - голови громадської організації. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.05.2019р. у справі №240/2257/19 позов [PERSON] задоволено частково. Визнано противоправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні [PERSON] додатку на 3 арк. до листа Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 31.08.2017р. №4797/213/-2017р. В решті позову відмовлено. Обгрунтовуючи зазначені висновки та здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, окружний адміністративний суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не надано [PERSON] додатки на 3 арк. до листа Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 31.08.2017р. №4797/213/-2017р. Разом з тим, вирішуючи спір в даній справі, суд першої інстанції вказав, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, листом від 27.03.2019р. №31-6-0.62-2001/2-19, з метою досудового врегулювання спору, направив на адресу позивача лист ГУНП в Житомирській області від 31.08.2017р. №4797/213/-2017р. Звертаючись до суду з даним позовом, правовою підставою своїх вимог [PERSON] зазначив ст.23 та 1167 ЦК України. Так, відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди. Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У ст.1173 ЦК України закріплене правило про те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частинами 3,5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Врахувавши ту обставину, що [PERSON] не надано доказів заподіяння відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру, слід дійти висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався на ту обставину, що несвоєчасне надання інформації сприяло позбавленню позивача права на користування належною земельною ділянкою. Однак, слід зазначити, що сам лише факт ухвалення рішення Житомирським окружним адміністративним судом від 10.05.2019р. у справі №240/2257/19, яким визнано протиправну відмову ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у наданні додатків до листа ГУНП в Житомирській області від 31.08.2018р., не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. При вирішенні адміністративного спору суд виходив з того, що відповідачем протиправно не надано [PERSON] повний перелік запитуваних документів. Вказаним судовим рішенням були відновлені порушені права позивача в частині визнання протиправної відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні [PERSON] додатку на 3 арк. до листа ГУНП в Житомирській області від 31.08.2017р. №4797/213/-2017р. Крім того, адміністративним судом встановлено, що Головним управління Держгеокадастру у Житомирській області після отримання ухвали про відкриття провадження у справі, листом від 27.03.2019р. №31-6-0.62-2001/2-19 з метою досудового врегулювання спору направлено на адресу позивача лист ГУНП в Житомирській області від 31.08.2017р. №4797/213/-2017. Встановлено факт отримання [PERSON] вказаного лста від відповідача 29.03.2019р. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача не встановлено. Підсумовуючи вищевикладене, суд, вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно відшкодування йому моральної шкоди в сумі 25000 грн. Позовна вимога про зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, які неналежно розглянули звернення позивача від 04.03.2019р., заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди в сумі 26022 грн. не є належним способом захисту у правовідносинах, які виникли між [PERSON] та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області. Суд зазначає, що відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, здійснюється в порядку, визначеному приписами ст.82 Закону України «Про державну службу». Закон України «Про державну службу» наділив правом керівника державного органу звертатися до суду із позовом про відшкодування шкоди, яка завдана державним службовцем. Отже, [PERSON] не наділений правом звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, яка завдана державному органу діями (бездіяльністю) державного службовця. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Зважаючи на те, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи приписи п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, в задоволенні виомг про відшкодування витрат в сумі 1022 грн., пов`язаних з розглядом справи, також слід відмовити.

Outcome: dismissed