Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

У березні 2018 року представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 29.11.2012 року належить квартира № 10, що розташована у будинку № 6 по вулиці Озерського (колишня назва Соцгородок) в смт. Новгородське міста Торецьк Донецької області. За вказаною адресою також зареєстрований [PERSON], колишній чоловік позивача. З 2010 року відповідач не проживає у квартирі, однак з реєстрації не знятий, особистих речей його в квартирі не має, місце його знаходження позивачу не відомо. Позивач має намір на власний розсуд розпоряджатися належним їй майном. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності та у відсутності позивача, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, був повідомлений належно про місце та час розгляду справи. \~ \~ \~ \~Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 \~ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі договору дарування від 29.11.2012 року на праві приватної власності [PERSON] належить квартира № 10, що розташована у будинку № 6 по вулиці Озерського (колишня назва Соцгородок) в смт. Новгородське міста Торецьк Донецької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 12196835 від 29.11.2012 року. Разом з тим, згідно довідки ТОВ «Новгородський комбінат комунального господарства» від 05.03.2018 року за вищевказаною адресою крім позивача [PERSON] також зареєстрований [PERSON], родинних звязків не мають. З акту вуличного комітету від 02.02.2018 року, засвідченого Виконавчим органом Новгородської селищної ради вбачається, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації Донецька область, м. Торецьк, смт. Новгородське, вул. Озерського, буд. 6, кв. 10 не проживає з 2010 року. У звязку з чим, суд зазначає. Конституцією України\~(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року , закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавлення володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.\~379,382 ЦК України). Права власника квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Згідно з положеннямист.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення,ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що відповідач не мешкає в спірній квартирі, але зареєстрований, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставним, ґрунтується на законі, а відтак підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.\~\~319,321,391 ЦК України,

Outcome: approved