Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду Тернопільської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що відповідач являється колишнім співмешканцем її покійної доньки - [PERSON] та він проживав і був зареєстрований в належному їй, на праві власності житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Однак, відповідач ще в червні 2010 року поїхав на заробітки в Португалію, і з того часу в належному їй будинку не проживає і жодних його речей в ньому не має. Фактично реєстрація відповідача носить формальний характер, та вона через реєстрацію останнього в вищезгаданому будинку, не може на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, що порушує її законні права та інтереси, за захистом яких, вона вимушена звернутися до суду і просить суд визнати відповідача, особою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв"язку з відсутністю по місцю проживання понад один рік без поважних причин. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з мотивів наведених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити - визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення про виклик до суду, що дає суду підстави визнати його неявку без поважних причин та можливість слухання справи у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідків: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] розглянувши та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав: Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, члени сім"ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом . У відповідності із п.2 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , належить, на праві власності позивачці, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 6837349 від 25.03.2005 року Бережанського БТІ. Крім цього, судом встановлено, що відповідач являється колишнім співмешканцем покійної доньки позивачки - [PERSON] і він був зареєстрований в належному їй будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , з 28.05.2010 року, що вбачається з довідки за № 823/ІІ-07 виданої 13 жовтня 2020 року Шибалинською сільською радою, Бережанського району, Тернопільської області, а також із довідки за № 2849/2020 виданої 30 жовтня 2020 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач проживав у належному позивачці вищезазначеному будинку , однак ще в червня 2010 року виїхав із нього і з того часу він жодного дня в належному позивачці будинку не проживав, участі в оплаті комунальних послуг не берав, жодних його речей в ньому не має. Вказана обставина підтверджується як показаннями позивачки, так і показами свідків : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних в судовому засіданні. Так, допитані в судовому засіданні в якості свідків : [PERSON] та [PERSON] пояснила, що вони являються сусідами позивачки, і вони можуть підтвердити той факт, що відповідач будучи колишнім співмешканцем доньки позивачки проживав і значиться зареєстрованим в належному на праві власності позивачці будинку, за адресою: [ADDRESS] , однак він ще з червня 2010 року за даною адресою не проживає і жодних його речей в будинку позивачки не має. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона являється рідною донькою позивачки і вона може підтвердити той факт, що [PERSON] вже понад 10 років в належному позивачці будинку не проживає і жодних його речей в ньому не має. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач будучи колишнім співмешканцем доньки позивачки проживав та значиться зареєстрованим в житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності належить позивачці, проте вже понад 10 років відповідач не проживає в будинку позивачки і жодних його особистих речей в ньому не має, що підтверджується актом опитування свідків-сусідів від 13.10.2020 року, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки, щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS] є підставними і підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved