Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка 11.04.2017 року звернулась до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за яким просила: - скасувати арешт на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]; 48/100 частин житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку 0,2500 га, яка відповідно кадастрового номеру [NUMBER], знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна: запис №9217344 від 25.07.2007 року підстава «не вказано, серія та номер: б/н, виданий 07.07.1988 року, видавник С/к №8774»; запис №218293 від 25.07.2007 року підстава «не вказано, серія та номер: б/н, виданий 07.07.1988 року, видавник С/к №8774»; запис №5365035 від 25.07.2007 року підстава «не вказано, серія та номер: б/н, виданий 07.07.1988 року, видавник С/к №8774»; В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.2014 року вона, [PERSON], придбала з [PERSON] у рівних частках кожний ізольовану квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності від 06.10.2008 року позивачці на праві власності належить 48/100 частин житлового будинку, розташований за адресою: [ADDRESS]. також, позивачка є власником земельної ділянки 0,2500 га, яка відповідно кадастрового номеру [NUMBER], знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте, нещодавно їй стало відомо про наявність обтяжень вказаного майна. Підставою виникнення такого обтяження вказаного: «не вказано, серія та номер: б/н, виданий 07.07.1988 року, видавник С/к №8774». Вказане обтяження було зареєстровано Іллінецькою державною нотаріальною конторою. Такі обтяження позивачка вважає незаконними та такими, що порушують її права та законні інтереси. Посилалась на те, що жодного разу не була відповідачкою по цивільним, адміністративним та кримінальним справам, жодного майна на території Вінницької області не має, жодного разу не була в тих краях. Вважає, що обтяження на її майно було накладено помилково, за відсутності ідентифікаційного коду особи обтяження було накладено виходячи з існуючих даних - прізвища, ім'я та по батькові. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що вона з братом отримала спадщину від родичів та під час його поділу виявили наявність арештів майна. Обтяження були накладені на все її майно, проте вона ніколи не була в Вінницькій області; ніякого займу не брала та ніколи там будинок не будувала; працювала в Одесі з 1964 року та з 2000 року є пенсіонером. Вважає, що арешт помилково накладено, як на особу, яка є однофамільцем. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. До суду були надані письмові ГТУЮ в Одеській області, згідно яких зазначено, що в отриманих матеріалах позову відсутні докази накладення обтяження саме відділом ДВС; також на дату накладення арешту (07.07.1988 року) органів ДВС взагалі не існувало. При цьому, проведеною перевіркою обліку виконавчих документів відділу ДВС виконавчих проваджень, де боржником значиться [PERSON], не виявлено, арешт на майно вказаної особи ДВС не накладався. Просили відмовити у задоволенні позову та справу розглянути за їх відсутності. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача згідно з положеннями ч.4 ст. 169 ЦПК України та в порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу не здійснюється. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) є власником наступного нерухомого майна: - 48/100 частин житлового будинку, загальною площею 73, 90 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (на підставі свідоцтва про право власності від 06.10.2008 року, видане на підставі рішення комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27.02.2008 року №55; витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №766435 від 26.02.2013 року); - 1/2 частини квартири [ADDRESS], придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2004 року, зареєстровано в реєстрі за №4425 (витяг КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності від 03.07.2004 року); - земельної ділянки, 0,2500 га, яка відповідно кадастрового номеру [NUMBER], знаходиться за адресою: [ADDRESS] (на підставі свідоцтва про право власності серії та номер: 35621471, виданий 30.03.2015 року, видавник: Реєстраційна служба Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серії та номер: НВ-5101648132014, виданий 14.12.2014, видавник: Управління Держземагентства у Біляївському районі Одеської області). Також судом встановлено, що на вказане нерухоме майно [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) Іллінецькою державною нотаріальною конторою 25.07.2007 року накладено обтяження та до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна внесено відповідні записи: запис №9217344 від 25.07.2007 року підстава «не вказано, серія та номер: б/н, виданий 07.07.1988 року, видавник С/к №8774»; запис №218293 від 25.07.2007 року підстава «не вказано, серія та номер: б/н, виданий 07.07.1988 року, видавник С/к №8774»; запис №5365035 від 25.07.2007 року підстава «не вказано, серія та номер: б/н, виданий 07.07.1988 року, видавник С/к №8774». На виконання вимог ухвали суду від 19.06.2017 року щодо витребування з нотаріальної контори відомостей стосовно підстав накладення обтяжень, до суду було надано з архіву заборону державного нотаріуса Оратовської державної нотаріальної контори Вінницької області Щерби В.А. від 07.07.1988 року, згідно якої зазначено, що у зв'язку з наданням [PERSON] (без коду та дати народження) позики на будівництво житлового будинку в сумі 3000 рублів, накладається заборона відчуження житлового будинку до повного погашення позики. Зареєстровано в реєстрі за №33/88. При цьому судом встановлено, [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]) ніколи не бувала в Вінницькій області, позику на будівництво будинку не брала. Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 13 квітня 2016 р. у справі № 6-2981цс15; від 1 червня 2016 р. у справах № 6-929цс16, № 6-1044цс16). Вивчивши матеріали справи, суд вбачає, що позивачка позбавлена можливості захистити свої права в будь-який інший спосіб, окрім судового. Згідно ч.3-5 ст.59 Закону України „Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Приймаючи до уваги усе вищевикладене, суд вважає, що Іллінецькою державною нотаріальною конторою помилково було накладено обтяження на майно [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]), яка є однофамільцем особи, вказаної у забороні від 07.07.1988 року. Отже, суд вбачає, що існуючі обтяження нерухомого майна порушують законні права та інтереси позивачки, у зв'язку з чим арешти на нерухоме майно повинні бути скасовані як накладені помилково. За ст.6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. І це є також порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до частини третьої ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Outcome: approved