Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з відповідним позовом, зазначивши, що їй на праві приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.07.2013 р. В зазначеній квартирі відповідач зареєстрований як член сімї, проте не проживає з 1989 р., комунальних послуг не сплачує, особистих речей в квартирі немає. Через реєстрацію відповідача в спірному житловому приміщенні, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися квартирою, змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, у звязку з чим просить суд, позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням. Соторони у судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе у звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК УРСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців З урахуванням ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» від 11.12.2003 року №1382 IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлової квартири №41, що розташована по вул. Піонерській в будинку №36, м. Н.Каховка, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.07.2013 р. Згідно довідки ЖБК «Дружба» від 20.11.2015 р. відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] але не проживає за вказаною адресою з 1989 р. Відповідно п.34 до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Оскільки відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні як член сімї позивача але понад встановлені законом строки не проживає, є громадянином іншої держави, особистих речей в квартир не має, фактично мешкає за іншої адресою, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст..71.72 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved