overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання дитини [PERSON], 25.06.2010р.н. у твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що він ухиляється від батьківського обовязку утримувати сім"ю та не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подано суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.28.12.2016року подав суду заяву про слухання прави у його відсутності, погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі 700грн. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.10.2014 року. Від даного шлюбу у сторін є малолітня дитина: дочка [PERSON], 25.06.2010р.н. що стверджується свідоцтвом про народження І-ИД № 117708, виданим Буглівською сільською радою Лановецького району Тернопільської області, актовий запис № 5. Як встановлено судом, позивач [PERSON] проживає разом з малолітньою дитиною за адресою по вул.Лисака,2, с.Люленці, Лановецького району. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ст.181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обовязки по утриманню малолітньої дитини, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав малолітньої дочки, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоровя дитини, матеріальне становище відповідача та дитини, виходить з рівності обовязку батьків щодо утримання дітей, тому вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання дитини [PERSON], 26.06.2010р.н. у твердій грошовій сумі в розмірі 700грн. до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що він ухиляється від батьківського обовязку утримувати сім"ю та не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та просить його задоволити, зіславшись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання дочки в розмірі 400грн. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Сторони зареєстрували шлюб 20.05.2008року, про що свідчить свідоцтво про шлюб І-ИД № 039491, видане Грабовецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу у сторін є малолітня дитина: дочка [PERSON],26.06.2010р.н., що стверджується свідоцтвом про народження І-ИД № 112804, виданим Грабовецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 11. Як вбачається із довідки №99 від 31.08.2015року КЗ НВК «Грабовецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів дошкільного навчального закладу» Тернопільської районної ради Тернопільської області, [PERSON], 26.06.2010р.н., виховується у різновіковій групі дошкільного підрозділу НВК «Грабовецької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів дошкільного навчального закладу». Згідно довідки №638 від 09.09.2015року Грабовецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON], ніде не працювала і не працює. Відповідно до довідки ГУ ДФС у Тернопільській області ТОДПІ №30663/7/19-18-11-02-30 від 31.08.2015року [PERSON] була нарахована заробітня плата ФГ «Березовського» у січні 2014року. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ст.181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обовязки по утриманню малолітньої дитини, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав малолітньої дочки, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоровя дитини, матеріальне становище відповідача та дитини, виходить з рівності обовязку батьків щодо утримання дітей, тому вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. до досягнення нею повноліття, посилаючись на те, що він ухиляється від батьківського обов'язку утримувати сім"ю та не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про зменшення позовних вимог, просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 500грн., справу просить розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, уточненні позовні вимоги визнає. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 23.12.2013року розірвано Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Від даного шлюбу у сторін є малолітня дитина: дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом Білецькою сільською радою Тернопільського району, актовий запис № 8. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ст.181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обов'язки по утриманню малолітньої дитини, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав малолітньої дочки, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дитини, який слід вважати задовільним, матеріальне становище відповідача та дитини, виходить з рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей, тому вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн. до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що він ухиляється від батьківського обов'язку утримувати сім"ю та не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про зменшення позовних вимог, просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн., справу просить розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, уточненні позовні вимоги визнає. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який 10.01.2014року розірвано Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Від даного шлюбу у сторін є малолітні діти: син [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], син [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно ст.181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач [PERSON] має можливість виконувати батьківські обов'язки по утриманню малолітніх дітей, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав малолітніх синів, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дітей, який слід вважати задовільним, матеріальне становище відповідача та дітей, виходить з рівності обов'язку батьків щодо утримання дітей, тому вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання синів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. В підтвердження позовних вимог суду зазначила, що з 03 липня 2004 року перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Шлюб реєстрували в Сорокотязькій сільській раді Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 2. Від спільного проживання є дочка [PERSON], [INFO]. В період спільного проживання з відповідачем жили погано, часто в сімї виникали сварки, не було поступок та взаєморозуміння, відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного, не дбав про збереження і матеріальне забезпечення сімї, вважає, що подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. На даний час фактично проживає з іншим чоловіком від якого є дочка і має намір зареєструвати з ним шлюб. А тому, просить суд шлюб розірвати. Позивачка до судового засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, шлюб розірвати, термін для примирення не надавати, так як має іншу сім"ю та дитину від іншого чоловіка. Відповідач, також, до судового засідання, подав електронне повідомлення в якому проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України, а розгляд справи проводиться в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 03 липня 2004 року сторони зареєстрували шлюб в Сорокотязькій сільській раді Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-БВ №248980. Від спільного проживання є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія 1-БК №288394. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки, миритися не бажають, на розірванні шлюбу наполягають, вважаючи, що сімя розпалась остаточно, позивачка проживає з іншим чоловіком від якого є дочка, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше зберігання шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що має істотне значення і вимоги позову є обґрунтовані, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. В підтвердження позовних вимог суду зазначила, що з 25 жовтня 1998 року перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Шлюб реєстрували в Рахнівській сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис № 8. Від спільного проживання є двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. В період спільного проживання жили непогано, однак з часом шлюбні відносини почали погіршуватись, в сім'ї часто виникали суперечки, під час яких не могли досягти згоди та взаєморозуміння, відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків та збереження сім'ї. В 2005 році шлюбні відносини припинились, сім'я розпалась остаточно. А тому, просить суд шлюб розірвати. Позивачка до судового засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутноті, позов задовольнити, оскільки сім"я розпалась в 2005 році, на даний час має іншого чоловіка, з яким бажає зареєструвати шлюб. Відповідач, також до судового засідання подав заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутності, на розірванні шлюбу наполягає, термін для примирення просить не надавати, оскільки з 2005 року разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, сім'ю зберегти не можливо. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України, а розгляд справи проводиться в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 25 жовтня 1998 року сторони зареєстрували шлюб в Рахнівській сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER]. Від спільного проживання є двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серія [NUMBER], серія [NUMBER]. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки в 2005 році, миритися не бажають, на розірванні шлюбу наполягають, вважаючи, що сім'я розпалась остаточно, що підтвердили в поданих заявах. Подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше зберігання шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що має істотне значення і вимоги позову є обґрунтовані, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. В підтвердження позовних вимог суду зазначила, що з жовтня 2011 року проживала з [PERSON] у фактично шлюбних відносинах, а 07 серпня 2012 року перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі. Шлюб реєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 88. Від спільного проживання є син [PERSON], [INFO]. В період спільного проживання з відповідачем жили непогано, однак в вересні 2013 року чоловік поїхов на заробітки в Російську Федерацію, а в грудні повідомив, що зустрів іншу жінку і бажає створити з нею сім"ю. Все це призвело до того, що в грудні 2013 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, сім'я розпалась остаточно, а тому, просить суд шлюб розірвати. Позивачка в поданій заяві справу просить розглянути у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач в поданій нотаріально завіреній заяві, також просить справу розглянути без його участі, миритись не бажає, позов підтримує повністю і заяву просить задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України, а розгляд справи проводиться в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 07 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 88, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER]. Від спільного проживання є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки з грудні 2013 року, миритися не бажають, на розірванні шлюбу наполягають, вважаючи, що сім'я розпалась остаточно. Подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше зберігання шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що має істотне значення і вимоги позову є обґрунтовані, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем по справі. На підтвердження позовних вимог зазначила, що 13 серпня 2005 року вони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 111. Від спільного проживання є двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. В період спільного проживання з відповідачем жили не погано, проте часто в сім"ї виникали сварки та непорозуміння, склались різні погляди на життя, з цих підстав припинили сімейно-шлюбні відносини, миритись не бажає, вважаючи, що сім'я розпалась остаточно, а тому звернулась до суду. Справу просить розглянути у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення та телеграма, будь-яких заперечень суду не представив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України, справу розглянути в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони з 13 серпня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, який реєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 111, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання є двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки, миритися позивачка не бажає, на розірванні шлюбу наполягає і надані судом строки до примирення не призвели, сім'я розпалася і заперечень про це відповідач суду не подав. Подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, вважаючи, що збереження сім'ї суперечить її інтересам, а тому вимоги позову обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем по справі. На підтвердження позовних вимог зазначила, що 29 жовтня 2005 року вони зареєстрували шлюб у Томашівській сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис № 9. Від спільного проживання є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. В період спільного проживання з відповідачем жили погано, відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного, не дбав про збереження сім"ї, часто виникали суперечки і скандали, в сім'ї не було взаєморозуміння та уступок. У вересні 2013 року припинили сімейно-шлюбні відносини, миритись не бажає, вважаючи, що сім'я розпалась остаточно, а тому звернулась до суду. Справу просить розглянути у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення та телеграма, будь-яких заперечень суду не представив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України, справу розглянути в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони з 29 жовтня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, який реєстрували у Томашівській сільській раді Дунаєвецького району Хмельницької області, актовий запис № 9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. З вересня 2013 року сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки, миритися позивачка не бажає, на розірванні шлюбу наполягає і наданий судом строк до примирення не призвів, сім'я розпалася і заперечень про це відповідач суду не подав. Подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, вважаючи, що збереження сім'ї суперечить її інтересам, а тому вимоги позову обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved