Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь: - 34 700,00 грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві відповідача 08.12.2007 року; - 20 700,00 грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю відповідача при розслідування нещасного випадку, що стався на виробництві відповідача 08.12.2007 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що, 08.12.2007 року на виробництві відповідача мав місце нещасний випадок за участю позивача, внаслідок якого ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках складає 30%. Враховуючи, що, через вказаний нещасний випадок, що стався з вини відповідача, позивач переніс хірургічне втручання, зазнав сильного болю та страху, тривалий час перебував у депресивному стані, просить суд, на підставі ст. 237-1 КЗпП України стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 34 700,00 грн. Крім того, бездіяльністю відповідача, яка полягає у непроведенні останнім відповідного розслідування нещасного випадку, позивачу також було завдано моральної шкоди, яку він, у розмірі 20 700,00 грн., також просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що підтримує позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Поплавський А.В. позов не визнав, посилаючись на те, що, розмір моральної шкоди зазначено позивачем без врахування ступеня втрати позивачем професійної працездатності; без врахування висновку спеціальної комісії про те, що, позивачем було порушено вимоги ст.14 ЗУ «Про охорону праці» та норми Посадової інструкції. Крім того, позивачем не доведено факт бездіяльності відповідача при розслідуванні відповідачем нещасного випадку. Вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, та дослідивши наявні у справі докази - суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, згідно Акту спеціального розслідування нещасного випадку з тяжким наслідком, що стався 08.12.2007р. з машиністом електрообладнання земснаряду ВАТ «Енергогідромеханізація» [PERSON], складеного 26.11.2008р. відповідною комісією за наказом територіального управління Держгірпромнагляду по Дніпропетровській області (а.с.9-13), 08.12.2007 року мав місце нещасний випадок з тяжким наслідком за участю позивача, працюючого машиністом електрообладнання ВАТ «Енергогідромеханізація». Як зазначено у вищевказаному Акті, причинами нещасного випадку є: незадовільний технічний стан засобів виробництва; невиконання посадових обов'язків начальником Енергодарської дільниці [PERSON]; невиконання вимог інструкції з охорони праці. Згідно висновку вищевказаної комісії, нещасний випадок, що стався 08.12.2007р. за участю позивача, пов'язаний із виробництвом та підлягає обліку. Крім того, як зазначено у вищевказаному Акті, комісія із спеціального розслідування прийшла до висновку, що, у даному нещасному випадку порушення допустили: начальник дільниці ВАТ «Енергогідромеханізація» [PERSON]; машиніст земснаряду ВАТ «Енергогідромеханізація» [PERSON]; машиніст електрообладнання земснаряду ВАТ «Енергогідромеханізація» [PERSON] За результатами проведення вищевказаного розслідування, комісія запропонувала керівництву відповідача направити повідомлення про даний нещасний випадок у відділення виконавчої дирекції ФССНВВ у м. Дніпропетровську для реєстрації та взяття на облік нещасного випадку, та, водночас, рекомендувала притягнути до дисциплінарної відповідальності начальника дільниці [PERSON] та машиніста земснаряду [PERSON] Згідно довідки, наданої міжрайонною травматологічною МСЕК №1 Обласної державної адміністрації Управління охорони здоров'я Дніпропетровської області (а.с.14), позивачу встановлено третю групу інвалідності, та визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, що складає 30% з 23.03.2009р. Згідно ст.237-1 КЗпП України, на яку, як на правову підставу своїх позовних вимог посилається позивач, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно довідки МСЕК, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникає з дати 23.03.2009р., під час якої Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" внесені зміни до абзацу 4 статті 1, підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28, а також виключено частину третю статті 34 вказаного Закону, та скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. При цьому, згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З вищенаведених обставин суд вбачає, що, саме з вини відповідача, яка полягає у незадовільному технічному стані засобів виробництва відповідача; невиконанні посадових обов'язків начальником Енергодарської дільниці [PERSON]; невиконанні працівниками відповідача вимог інструкції з охорони праці, стався нещасний випадок з позивачем, який мав тяжкі наслідки для позивача, та спричинив втрату працездатності позивача, що, в свою чергу, призвело до того, що позивач змушений був прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. З вищенаведеного суд також вбачає, що, дійсно мали місце обставини, яким позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві відповідача 08.12.2007 року, на підставі чого суд приходить до висновку, що, вказані позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Разом з цим, приймаючи до уваги роз'яснення, надані у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про часткове обґрунтування позивачем вищевказаних позовних вимог, на підставі чого вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві відповідача 08.12.2007 року, у розмірі 4 000 грн. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача - суд дійшов наступного висновку. Як вбачається зі змісту Акту спеціального розслідування нещасного випадку з тяжким наслідком, що стався 08.12.2007р. з машиністом електрообладнання земснаряду ВАТ «Енергогідромеханізація» [PERSON], складеного 26.11.2008р. відповідною комісією за наказом територіального управління Держгірпромнагляду по Дніпропетровській області (а.с.9-13), стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 9-ть днів. При цьому, як зазначено у вищезазначеному Акті, вищевказаною комісією встановлено, що, в даному нещасному випадку також допустив порушення і позивач, який не подбав про особисту безпеку, та, отримавши травму на виробництві, не доповів безпосередньому керівнику про те що трапилось, чим порушив ст.14 ЗУ «Про охорону праці». З вищенаведеного суд вбачає, що, у трудових відносинах з відповідачем позивач перебував протягом 9-ти днів, під час яких, зазнавши травму на виробництві, позивач не повідомив відповідача про вищевказаний нещасний випадок, що, в свою чергу, спростовує ствердження позивача про навмисне невиконання відповідачем відповідних дій, направлених на розслідування нещасного випадку, та дає підстави суду дійти висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача при розслідуванні нещасного випадку. Враховуючи положення ст.ст.79, 88 ЦПК України, суд, приймаючи до уваги, що, позивача звільнено від сплати судового збору, приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial