Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та подальшими змінами до нього ( т.1 а.с.1-3; т.3 а.с. 8-10,215 ; т.4 а.с.7,131-132 ; т.5 а.с.199) , згідно якого просить , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року в розмірі 141\~077 грн. 20 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 61015 гривень 54 копійки, за відсотками 42 917 гривень 44 копійки , комісії - 2191 гривні 68 копійок, з пені 27 996 гривень 48 копійок, штраф (фіксована частина) - 250 гривень 00 копійок, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 6706 гривень 06 копійок : 1).Звернути стягнення на будинок загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42,6 кв. м., який розташований за адресою: Кіровоградська область, сел. Олександрівка, вул. Набережна, буд. 22, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки , посвідченого 17.07.2007 року нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] за реєстром №803) ПАТ КБ Приват Банк з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі продажу будинку будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приват Банк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною договором між сторонами , а у випадку недосягнення такої згоди за ціною,визначеною в експертному звіті субєкта оціночної діяльності. 2).Виселити [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) , розташованому за адресою: Кіровоградська область, сел. Олександрівка, вул. Набережна, буд.22, зі зняттям з реєстраційного обліку . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що позивач 17.07.2007 року уклав з [PERSON] кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 75750 гривень 00 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 17 липня 2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань вказаних у кредитному договорі між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки від 17.07.2007 року , згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме - будинок, розташований в сел. Олександрівка ,Кіровоградська область, вул. Набережна, 22. Вона була повідомлена про наслідки невиконання умов кредитного договору. Зобов'язання ,передбачені кредитним договором , не виконує з 2010 року. Внаслідок невиконання умов договору виникла заборгованість, яка становить 141\~077 грн. 20 коп. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладення від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у будинку за вищенаведеною адресою. Також , представник позивача уточнив , що при зверненні до суду з позовом ще 24.09.2012 року вже було враховано рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2010 року про здійснення перерахунку коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п.7.1., де визначена черговість розподілу коштів. Позивачем були враховані квитанції ,надані відповідачем [PERSON] до суду , внаслідок чого значно зменшена ціна позову з 159\~274 грн. 26 коп. на 141\~077 грн.20 коп. Доповнив , що кредитний договір позивач не розривав ,що було вказано у повідомленні банку. Сталася технічна помилка при направленні листа про заборгованість некомпетентним у цьому питанні працівником банку. Відповідачі та представники Олександрівського районного сектору УДМС в Кіровоградській області і служби у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином . Так , оскільки відповідачі зняті з реєстрації по місцю проживання 19.06.2015 року ( т.5 а.с. 58-61,80-83,154-156 ) , на даний час по Кіровоградській області вони не зареєстровані , то їх виклик , відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України , здійснювався шляхом опублікування оголошення у газетах «Урядовий курєр» та «Народне слово» (т.5 а.с. 186-189, 245-252 ). Повістки , що направлялися рекомендованим листом з повідомленням за колишнім місцем реєстрації та адресою вказаною у заяві [PERSON], повернулися до суду у звязку з відсутністю адресатів . [PERSON] також викликався у судове засідання за повідомленою суду адресою (т.5а.с.226). Представники Олександрівського районного сектору УДМС в Кіровоградській області і служби у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації були повідомлені про виклик у судове засідання , шляхом вручення повістки , що підтверджують їх розписки. Від вказаних осіб заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило . А тому , згідно ст.224 ЦПК України ,суд, зі згоди представника позивача , проводить заочний розгляд справи за відсутності відповідачів та представників третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Відповідачем [PERSON] подано пояснення по справі ( том 5 а.с.97-99 ), згідно яких він не визнає позов з наступних підстав. Так , згідно правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 01.07.2015 року у справі №6-875цс15, особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. А у даному випадку спочатку було придбане житло ( 14.07.2007 року ) , а вже потім укладено кредитний договір( 17.07.2007 року) . А тому , оскільки будинок придбаний за власні кошти відповідачем [PERSON] до підписання з позивачем кредитного та іпотечного договорів, відповідачі не можуть бути виселені із житлового будинку, який є предметом іпотеки, без надання іншого постійного житла. Відповідачем [PERSON] подано узагальнюючі пояснення по справі ( том 5 а.с.229-239), згідно яких вона не визнає позов з наступних підстав. В постанові ВСУ від 24.09.2014 року у справі №6-106цс14 зазначено , що «банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та п. 5.2.4. основного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобовязання.». В ухвалі ВССУ від 15.07.2015 року у справі №6-15565св15 зазначено , що «нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено ». [PERSON], на підставі повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» за вих. №812 від 06.05.2010 року правовідносини сторін кредитного договору припинилися. У такому разі нарахування відсотків за користування кредитом та пені поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, тоді як позивачем нараховано відсотки та комісію до 23.04.2011 року , а поточну заборгованість до 17.04.2011 року. Також позивачем не було враховано, що рішенням Ленінського районної суду м. Кіровограда від 13.04.2010 року його зобовязано здійснити перерахунок коштів, внесених відповідачем [PERSON] до каси банку, тоді як ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахував їх на погашення неправомірно підвищеної відсоткові ставки. Разом з тим, в наданому позивачем розрахунку заборгованості відсутні відомості про те , коли і яким чином сума коштів була перерахована на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 року. Вище викладені обставині можуть бути підтверджені виключно первинними бухгалтерськими документами. Сума заборгованості, нарахована позивачем у розмірі 141\~077 грн. 20 коп. викликає сумнів, оскільки вона спростовується наданими відповідачем [PERSON] копіями квитанцій про погашення кредитної заборгованості. Розрахунок заборгованості та довідка щодо розподілу коштів за кредитним договором виконані у вигляді інформаційної довідки, з яких неможливо прослідкувати рух коштів відповідно до погодженого сторонами графіку платежів, наявність заборгованості, і, відповідно, обґрунтованість проведених банком нарахувань. Будь-яких інших розрахунків заборгованості та доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять. Таким чином, позивачу слід відмовити в задоволенні позову через його недоведеність. Слід також звернути увагу на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором по видачі кредиту. Обовязковим для предявлення під час примусового стягнення заборгованості з боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки та/або докази на підтвердження відкриття відповідного рахунку. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 08.10.2015 року у справі №6-22805св15, в якій зазначено, що «одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника та який є обовязковим для предявленні під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки чи відкриття відповідного рахунку». Разом з тим, на підтвердження видачі кредиту з каси банку, в матеріалах справи відсутні бухгалтерські касові документи, перелік яких наведений в Главі 3 Інструкції «Про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року за №337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Натомість, видача кредиту з каси Банку може бути підтверджена лише такими документами. Окрім вище викладеного, позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів та суперечать вимогам ст. 38, ст.39 Закону України «Про іпотеку». Так , не передбачено права іпотекодержателя укладати договори купівлі-продажу майна, переданого в іпотеку, від імені іпотекодавця. Більше того, не передбачено право позивача на отримання витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, та отримання дублікатів правовстановлюючих документів. Аналогічна правова позиція закріплена в ухвалі ВССУ від 20.11.2014 року у справі №6-34528св14, в якій зазначено , що « вимоги позивача про надання йому права від імені відповідача укласти договір купівлі-продажу майна, переданого в іпотеку, суперечить вимогам ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Окрім того , необґрунтованими є позовні вимоги про виселення відповідачів з житлового будинку у звязку з тим, що позивач на момент розгляду справи у суді не набув права власності на спірний житловий будинок з відповідною реєстрацією права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, як того вимагає закон. Такі вимоги є передчасними та не ґрунтуються на нормах матеріального права. Такої ж правової позиції ВССУ дійшов в ухвалі від 10.04.2013 року у справі №6-53291св12, де зазначив , що «відмовляючи в задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та членів його сімї і зняття їх з реєстрації місця проживання, суд виходив з вимог ст. 391 ЦК України, що позивач не є власником житлового будинку». Більше того, окремою самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів із житлового будинку, є та обставина, що спірний будинок придбаний відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2007 року за власні грошові кошти до підписання з позивачем кредитного договору від 17.07.2007 року , тому відповідачів не може бути виселено із житлового будинку, що є предметом іпотеки без надання іншого житла. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР - громадянам, яких виселяють з жилі приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселені громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Саме такої правової позиції дійшов ВСУ в постанові від 24.06.2015 року у справі №6-447цс15, в якій зазначено, що « при виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення». З огляду на вище викладені обставини позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними у встановленому законом порядку, побудовані виключно на припущеннях, є такими, що не узгоджуються з нормами чинного законодавства України, а отже в задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі. Заслухавши представника позивача , вивчивши матеріали справи ,суд вважає ,що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно кредитного договору від 17 липня 2007 року № KGLWG101580014 , укладеного між ЗАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] ( том 1 а.с. 8-11) остання отримала кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 60600 гривень на придбання житла в кредит, а також у розмірі 13635 гривень на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 17 липня 2027 року. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором відповідач [PERSON] і позивач 17.07.2007 року уклали договір іпотеки ( том 1 а.с. 13-17 ) за яким вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий загальною площею 68,7 кв. м., який розташований за адресою: Кіровоградська область, сел. Олександрівка, вул. Набережна, буд. 22, належний їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №780 . Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.04.2010 року(том1 а.с. 82-86) підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року, що укладені між ЗАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] визнано незаконними та зобовязано ПАТ КБ ПриватБанк здійснити перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п.7.1. кредитних договорів № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року, що укладені між ЗАТ КБ ПриватБанк та [PERSON]. Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2012 року (том1 а.с. 223-225) визнано недійсним Іпотечний договір від 17 липня 2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком Приватбанк та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 804 ,в частині внесених змін в п.2 Договору: дописка номеру договору KGLWG №101580014, виправлення суму кредиту з 6000 гривень 00 копійок на 75750 гривень 00 копійок, виправлення розміру щомісячного платежу з 978 гривень 12 копійок на 1222 гривні 65 копійок. Згідно довідки ОКП "Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" ( том 4 а.с.97 ) право власності на житловий будинок за адресою смт. Олександрівка вул. Набережна,22 ,станом на 01.01.2013 року, належалить [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2007 року за №780, посвідченого нотаріусом Олександрівського нотаріального округу. Відповідно до довідок Олександрівського РС УДМС України в Кіровоградській області (т.5 а.с. 58-61,80-83,154-156 ) 19.06.2015 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зняті з реєстрації за адресою: сел. Олександрівка Кіровоградської області, вул. Набережна, буд. 22. Згідно довідки Олександрівської селищної ради (том 1 а.с.162) по вул. Набережній в сел. Олександрівка Кіровоградської області ніхто не проживає, газопостачання до будинку відключене. Згідно акту комісії Олександрівської селищної ради від 30.10.2014 року було проведено обстеження домоволодіння №22 по вул. Набережна в смт. Олександрівка під час якого встановлено, що в даному будинку фактично ніхто не проживає, зі слів сусідів власники домоволодіння проживають в [INFO] ( том 4 а.с. 80 ). Службою у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації 05.11.2014 року та 23.09.2015 року було проведено перевірку проживання [PERSON], 10.09.2013 року по вул. Набережна,22 в смт. Олександрівка, в ході якої було встановлено, що в будинку ніхто не проживає, власники мешкають у м.Кіровограді (том 4 а.с. 96, том 5 а.с.103 ). Згідно розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року станом на 30.05.2012 року становить 141\~077 грн. 20 коп., що складається з : заборгованість за кредитом - 61015 гривень 54 копійки, за відсотками 42 917 гривень 44 копійки , комісії - 2191 гривні 68 копійок, з пені 27 996 гривень 48 копійок, штраф (фіксована частина) - 250 гривень 00 копійок, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 6706 гривень 06 копійок. Банк виконуючи вимоги передбачені ст.ст.33,35 Закону України "Про іпотеку" неодноразово надсилав відповідачу письмові вимоги про усунення порушень, в яких вказував суму заборгованості за кредитним договором, попередивши про примусовий порядок виконання договору, а також попередив про намір звернення стягнення на предмет іпотеки та про звільнення житлового приміщення ( том 1а.с. 7, 90, 96, 102, 104, 122). Згідно витягу з статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» ,Банківської ліцензії , довідки ЄДРПОУ (том 1 а.с.19-21) ПАТ є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» , створений з метою здійснення банківської діяльності, має право по наданню банківських послуг. Відносини , що склалися між сторонами суд відносить до правовідносин щодо укладання правочинів - договорів, зокрема кредитного договору та договору іпотеки та вважає за необхідне керуватися главами 48,49, 71 ЦК України, Законом України «Про іпотеку». Згідно ст.526 ЦК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу , інших актів цивільного законодавства . Згідно ст. 530 ЦК України - якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк . Згідно ст.549 ч.1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно , які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором ,а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.571, 575 ч.1 ЦК України - в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ; іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ч.1 ст.585 ЦК України - право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом. Згідно ч.1 ст.589 ЦК України - у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.4 ст.590 ЦК України - у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Згідно ст. 35 Закону України Про іпотеку - у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Зазначене положення не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно ст. 39 вказаного Закону - одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ст. 40 вказаного Закону - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Суд приймаючи до уваги викладене приходить до наступного висновку. З приводу заперечень відповідачів [PERSON] та [PERSON], викладених у письмових поясненнях , то суд вважає слідуюче. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідачі посилаються як на правові позиції ВСУ , так і на ухвали ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, тоді як правова позиція ВССУ не є обов»язкова для застосування судами загальної юрисдикції, а тому суд не може взяти їх до уваги при винесенні рішення. Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-447цс15 від 24.06.2015 року - за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Суд не погоджується з доводами відповідачів про неможливість виселення без надання іншого постійного житла , оскільки предмет іпотеки був придбаний не за рахунок кредиту , що було встановлено у судовому засіданні. Так , у п.7.1. кредитного договору від 17.07.2007 року (т.1 а.с.11) зазначено , що позичальнику надаються кредитні кошти у розмірі 60\~600 грн. на наступні цілі - житловий кредит. Цієї ж дати відповідач [PERSON] отримала 60\~600 грн.(т.1 а.с.12) У п.6 договору купівлі-продажу житлового будинку (т.1 а.с.17) зазначено , що продаж житлового будинку вчиняється за 75750 грн., які покупець [PERSON] зобов»язується сплатити продавцю до 18.07.2007 року. А тому ,суд приходить до висновку ,що житловий будинок було придбано відповідачем за рахунок кредиту. До того ж у справі № 6-447цс15 від 24.06.2015 року, на правову позицію якої посилаються відповідачі , будинок,що є предметом іпотеки , було придбано за 3 роки до укладення кредитного та іпотечних договорів, тобто мали місце інші обставини , ніж у даній справі. Оскільки в матеріалах справи є видатковий касовий ордер №2 від 17.07.2015 року з підписом [PERSON] про отримання нею 60\~600 грн. (том 1 а.с.12), то посилання відповідачки щодо неотримання нею коштів та відсутності доказів зазначеного , спростовуються наведеним документом. Як зазначив представник позивача , при зверненні до суду з даним позовом 24.09.2012 року вже було враховано рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2010 року про здійснення перерахунку коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п.7.1., де визначена черговість розподілу коштів. Згідно рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2010 року (том1 а.с. 82-86) підвищення банком в односторонньому порядку відсоткової ставки до 27,42 % за кредитним договором визнано незаконними , тобто відсоткова ставка була відновлена у розмірі 16,8, як було початково передбачено договором ; зобовязано позивача здійснити перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки за кредитними договорами № KGLWG101580014 та KGLWG201580014 від 17.07.2007 року із зарахуванням таких коштів на погашення кредиту згідно п.п.7.1. Вказаний пункт передбачає погашення заборгованості у наступному порядку - щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти у сумі 978,12 грн. для погашення заборгованості , що складається з заборгованості по кредиту , відсоткам, винагороди комісії. Згідно листа позивача від 08.01.2013 року ( том 3 а.с.78 ) [PERSON] було проінформовано про здійснення перерахунку коштів 07.04.2011 року за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2010 року. У графіках розрахунку кредитної заборгованості ( т.4 а.с.104-107 ,109-112 ; том 5 а.с.200-204 ) за весь період вказаний % ставки поточної 16,8. А тому , суд приходить до висновку про виконання позивачем рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.04.2010 року. Відповідач [PERSON] зазначає , що позивачем не були враховані квитанції про сплату кредитних платежів ,які були надані суду ( том 3 а.с.97-183 ). Однак , суд з зазначеним погодитися не може , оскільки з пояснень представника позивача , довідки розрахунку заборгованості та зменшення ціни позову з 159\~274 грн. 26 коп. до 141\~077 грн. 20 коп. ( т.5 а.с.199-204) , слідує , що позивачем були враховані вказані квитанції. Слід відмітити , що відповідач [PERSON] проігнорувала рекомендацію суду( том 5 а.с.77) щодо надання оригіналів квитанцій (оскільки нею були подані лише їх копії ) , наведення власного обрахунку у разі незгоди з розрахунком позивача та заявлення клопотання про призначення судово-економічної експертизи ( у разі неможливості виконати власний розрахунок). Згідно ч.ч.1,3 ст.10 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які повинні довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також відповідач [PERSON] у поясненні заявляє про безпідставне нарахування позивачем поточної заборгованості , відсотків за користування кредитом та пені поза строком дії кредитного договору, так як після повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» за вих. №812 від 06.05.2010 року ( том 1 а.с.90) про дострокове виконання нею умов кредитного договору правовідносини сторін припинилися. При цьому посилається на правову позицію ВСУ від 24.09.2014 року у справі №6-106цс14 , яку суд не може взяти до уваги при винесенні рішення , оскільки по справі , що переглядав ВСУ , розглядався позов про припинення договору поруки, а не звернення стягнення на іпотечне майно (як у даному випадку). Відповідно до ст.ст.598,599 ЦК України - зобовязання припиняється на підставах , встановлених договором або законом , у тому числі виконанням, проведеним належним чином. А тому , оскільки відповідачем [PERSON] заборгованість по тілу кредиту не була сплачена , то нарахування відсотків , пені та комісії є обґрунтованим. Що стосується нарахування заборгованості по тілу кредиту , то її загальна сума відповідає загальному розміру заборгованості по тілу кредиту, тобто позивач не нарахував додаткових коштів. Також відповідач [PERSON] зазначає, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які не відповідають способам захисту цивільних прав та інтересів та суперечать вимогам ст. 38, ст.39 Закону України «Про іпотеку». Так , не передбачено права іпотекодержателя укладати договори купівлі-продажу майна, переданого в іпотеку, від імені іпотекодавця. Більше того, не передбачено право позивача на отримання витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, та отримання дублікатів правовстановлюючих документів. А оскільки позивач не є власником предмету іпотеки , то не може вимагати виселення відповідачів зі зняттям їх з реєстрації. Однак , суд не може погодитися з зазначеним , оскільки вказаними статтями передбачений загальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки . Що стосується отримання необхідних документів та укладання договору купівлі-продажу від імені власника , як того просить позивач , то це є уточнюючими обставинами , спрямовані на виконання рішення суду. Суд вважає , що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Так, у судовому засіданні було встановлено , що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року . В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки від 17.07.2007 року. Відповідач отримала кредитні кошти, що підтверджує видатковий касовий ордер №2 від 17.07.2015 року з її підписом . Вчасно , з 2010 року, грошові зобовязання за договором не виконувала , тому утворилася заборгованість за кредитом 61 015 гривень 54 копійки, за відсотками 42 917 гривень 44 копійки , комісії - 2191 гривні 68 копійок, з пені 27 996 гривень 48 копійок, штрафу (фіксована частина) - 250 гривень 00 копійок, штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 6706 гривень 06 копійок . Суд повністю погоджується з наведеними вище обрахунками заборгованості позивача . Заперечення позивача [PERSON] щодо розрахунків до уваги не бере , враховуючи вищенаведені обґрунтування на її пояснення. Однак , позивачем при додаванні була допущена арифметична помилка загальний розмір заборгованості становить 135\~077 грн. 20 коп.,яку суд вважає доведеною заборгованістю , а не 141077 грн. 10 коп.,як зазначено у розрахунку. Суд погоджується з вимогою позивача про дострокове виконання умов договору , у тому числі звернення на заставлене майно ,у звязку з неналежним його виконання відповідачем [PERSON] , що передбачено п.2.3.7. кредитного договору. У задоволенні вимоги щодо виселення відповідачів необхідно відмовити , так як вказані особи не проживають у іпотечному будинку за адресою : Кіровоградська область , смт. Олександрівка, вул. Набережна, буд. 22. Право на звернення до суду за захистом, згідно ст.3 ЦПК України , передбачено лише у разі порушення, невизнання або оспорювання прав,свобод чи інтересів. А тому , у задоволенні вимоги щодо виселення слід відмовити. Так як відповідачі зняті з реєстрації по місцю проживання у іпотечному будинку, тому вимога про зняття їх з реєстрації також не підлягає задоволенню. Таким чином , позовна заява підлягає задоволенню лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.88 ЦПК України - судові витрати , понесені позивачем ,необхідно стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved