Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що 01 жовтня 2014 року розірвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області присуджено з відповідача стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач вказує, що у неї погіршилось матеріальне становище. Просить суд змінити розмір аліментів на утримання дітей, та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1500 гривень на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та підтримав, подане заперечення, вказав, що згідний сплачувати по 900 гривень аліментів. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав. Між сторонами виник спір з приводу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], сторони по справі є матір'ю та батьком дітей ( а.с.2-3). Рішенням Коломийського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано. Також рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 серпня 2014 року стягнено з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі п 500 гривень. Ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положеньст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержуача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 1.12.2016 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2017 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 років до 18 років : з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривні. Враховуючи вищенаведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, та щомісячно стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 ( одна тисяча) гривень, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки сплата відповідачем аліментів на неповнолітніх дітей в розмірі 500 грн. щомісячно є значно нижчою сумою від встановленого мінімуму, однак у судовому засіданні не встановлено даних, які б надали можливість стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1500 гривень. Стягнення аліментів слід розпочати з дня набрання цим рішенням законної сили, оскільки аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що дано роз'яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Судові витрати необхідно розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Тобто з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: partial