Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «Саламандра - Україна» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації. На підставу своїх вимог посилається на те, що на підставі Заяви про страховий випадок, Страхового акту №10165.06.15 від 03.07.2015, Рахунку №ЄІ - 0000314 від 01.07.2015, Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 214222,75 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1521 від 03.07.2015 та №1526 від 06.07.2015 та Нарядом - Замовленням №ЄІ- 003161 від 31.07.2015. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу VOLVO 440 д.н.з. [NUMBER] не була застрахована, тому Позивач, будучи страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, користуючись своїм правом вимоги звертався до Відповідача з вимогою №1165 від 20.08.2015 про відшкодування понесених страховою компанією витрат. Але, Відповідач, будучи визнаним винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП відповідно до постанови Тальнівського районного суду від 24.07.2015, кошти Позивачу не відшкодував, тому Позивач просить стягнути з Відповідача матеріальну шкоду в розмірі 214222,75 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача до початку розгляду справи подав до суду клопотання яким позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити, справу розглядати за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з'являвся, хоча про час і місце розгляду справи був завчасно та неодноразово повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення 09.11.2016 №2040102337734 та 28.11.2016 №2040102366831. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, тому суд вважає за доцільне, справу слухати за наявними у справі матеріалами з винесенням заочного рішення. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що Відповідач 21.06.2015 близько 21.00 год. на дорозі М-05, Київ-Одесса, 327 км, керуючи автомобілем VOLVO 440 д.н.з [NUMBER] (власник - [PERSON]), на дорозі, яка має дві смуги в одному напрямку, рухався в крайній правій смузі, при випередженні транспортного засобу не надав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, в результаті чого скоїв ДТП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль Lexus LX 570 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (власник автомобіля - ТОВ «Сінтез Ресурс»). Відповідно до постанови Тальнівського районного суду Черкаської області від 24.07.2015 у справі №704/910/15-п [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Вина відповідача в даній дорожньо-транспортній пригоді доводиться довідкою №66639247 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.16) та постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 24.07.2015 у справі №704/910/15-п (а.с. 18). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина Відповідача встановлена та не підлягає доказуванню. Пошкоджений з вини Відповідача автомобіль Lexus LX 570 д.н.з. [NUMBER] (власник автомобіля - ТОВ «Сінтез Ресурс») було застраховано Позивачем у відповідності з договором добровільного страхування наземного транспорту № 0001459 від 22.08.2014 (а.с. 6) та проведено розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику у розмірі 214222 грн. 75 коп. (а.с. 13). Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування за ремонт автомобіля Lexus LX 570 д.н.з. [NUMBER] (власник автомобіля - ТОВ «Сінтез Ресурс») в розмірі 214222,75 грн., що підтверджується накладною (рахунок №ЄІ-0000314 від 01.07.2015 (а.с. 45) та платіжними дорученнями №1521 від 03.07.2015, №1526 від 06.07.2015 (а.с. 47-48). За положеннями ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до цієї норми до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013. Відповідно до якого, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження відшкодування позивачу збитків, відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з Відповідача в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved