Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У серпні 2014 року позивач звернувся в суд до відповідачів з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 14 лютого 2001 року між ним та відповідачами було укладено договір № 2042 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Універсальній Біржі "Південь", записаний в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 2042 від 14.02.2001 року та зареєстрований 20.02.2001 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 124 за реєстровим № 20786. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленою ним на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він змушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, із заявами до суду не звертався. Представник третьої особи- Універсальна Біржа "Південь"- в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнали. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 лютого 2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], 1997 року народження, було укладено договір № 2042 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Договір був укладений на Універсальній Біржі „Південь", записаний в Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 2042 від 14.02.2001р. 20.02.2001 р. право власності на зазначену квартиру було зареєстровано на ім'я [PERSON] в Миколаївському МБТІ, та записано в реєстрову книгу № 124 за реєстровим № 20786. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатив продавцям вартість квартири, вселився в жиле приміщення, зареєструвався там та користується нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved