Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, зазначивши, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2011 р. Відповідач в даному житловому приміщенні зареєстрований але не проживає з 2012 р. , комунальних послуг не сплачує, особистих речей в квартирі немає. Через реєстрацію відповідача в спірному житловому приміщенні, позивач не може вільно користуватися та розпоряджатися будинком, змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, у звязку з чим просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не зявився, в адресованій суду заяві позовні вимоги визнав та просив розгляд справи проводити за своєї відсутності . Представник третьої особи у судове засідання не зявився, в адресованій суду заяві просив розглядати справу за своєї відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе у звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК УРСР наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців . З урахуванням ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в України» від 11.12.2003 року №1382 IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Так, судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 20.07.2011 р. З довідки від 23.06.2015 р. виданої КП «Таврійське ЖЕУ» та Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 02.07.2015 р., [PERSON] зареєстрований в [INFO] але не проживає з 2012 р., особистих речей в квартири не має. Відповідно п.34 до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Оскільки відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні як член сімї позивача але понад встановлені законом строки не проживає, особистих речей в ньому не має, фактично мешкає за іншої адресою, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст..71.72 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved