Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини інваліда доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що донька сторін є інвалідом І - А групи з дитинства. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно медичної довідки перша група інвалідності дитині встановлена безстроково, дитина потребує постійного стороннього догляду. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач відсутня, надала заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити. Відповідач, у судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких клопотань в тому числі і відзиву до суду не надав. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка проживає з матір"ю - позивачем і знаходяться на її утриманні (а.с.8). Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії АВБ № 042121 [PERSON], [INFO] є інвалідом 1-А групи з дитинства. ( а.с. 7). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-інвалід - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Згідно із ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року , яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та сторін, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. та на користь позивача витрати за надання правової допомоги в розмірі 250 грн. 00 коп.

Outcome: approved