Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, мотивуючи тим, що з відповідачем по справі перебували у шлюбі, який сторони розірвали 21.04.2008 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Відповідач після розірвання шлюбу участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини майже не надає. Протягом року позивач неодноразово здійснювала спробу вивезти сина за кордон з метою оздоровлення та відпочинку на нетривалий час, однак відповідач щоразу необґрунтовано та безпідставно відмовляв у наданні згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон, що шкодить інтересам дитини, тому позивач змушена звернутися з позовом до суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В ході судового розгляду справи позивач уточнила свої вимоги і просила суд надати їй дозвіл на тимчасове вивезення за межі території України, а саме до держави Ізраїль та до Сполучених Штатів Америки неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], без нотаріально посвідченої згоди батька дитини, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку у супроводі матері. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, але позивач подала заяву в якій позов підтримала посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, але подав заяву в якій з позовом погодився та не заперечував щодо розгляду справи за його відсутності. Представник третьої особи - виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з'явився, але подав заяву в якій підтримав позов та просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який розірвали, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 21.04.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області (а .с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції Полтавської області (а. с. 7). Дитина проживає з позивачкою, відповідач після розірвання шлюбу участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Протягом декількох років позивач неодноразово здійснювала спробу вивезти сина за кордон з метою оздоровлення та відпочинку на нетривалий час, а саме до держави Ізраїль та до Сполучених Штатів Америки, однак відповідач щоразу необґрунтовано та безпідставно відмовляв у наданні згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон, що шкодить інтересам дитини. В даний час відповідач відбуває покарання в державній установі «Петрівська виправна колонія (№49)», де він був допитаний з приводу заявлених позовних вимог позивача. Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 вказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час позивачка має намір виїзжати разом із неповнолітнім сином на відпочинок за кордондо держави Ізраїль та до Сполучених Штатів Америки, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька сина, позивачка це зробити не може, та не може також оформити необхідні документи. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи те, що тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини разом з матір"ю за кордон на відпочинок або для розширення світогляду відповідає її інтересам, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір в сумі 640 гривень, що підтверджується квитанцією від 24.10.2017 року (а. с.1), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 640 гривень судового збору, сплаченого позивачем. Вказані правовідносини регулюються ст. 154 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 ЦПК України, Порядком виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Outcome: approved