Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, в якому просила: визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між нею, [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований Лозівським філіалом Лозівської товарної біржі, 09 серпня 2001 року за №240, предметом якого є житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № 240 від 09.08.2001 року придбали у [PERSON] житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був зареєстрований Лозівським філіалом Лозівської товарної біржі 09.08.2001 року і зареєстрований Лозівським бюро технічної інвентаризації 10.08.2001 року в реєстровій книзі №8, номер запису 1805. Реєстрація договору здійснювалась відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Як вказала позивач, дана угода на момент укладення не суперечила діючому законодавству. 14.05.2004 року [PERSON] подарував позивачу свою половину будинку. Позивач зазначила, що вирішила продати вище зазначений будинок, однак, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір не був нотаріально посвідчений. Зважаючи на вище вказане, позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності її та довірителя, на задоволенні позову наполягала. Представник Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити справу на розсуд суду. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № 240 від 09.08.2001 року придбали у [PERSON] житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був зареєстрований Лозівським філіалом Лозівської товарної біржі 09.08.2001 року і зареєстрований Лозівським бюро технічної інвентаризації 10.08.2001 року в реєстровій книзі №8, номер запису 1805. Реєстрація договору здійснювалась відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. 14.05.2004 року [PERSON] подарував позивачу свою половину будинку. Позивач зазначила, що вирішила продати вище зазначений будинок, однак, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір не був нотаріально посвідчений. Зважаючи на вище вказане, позивач звернулася до суду. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у грудні 1999 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 47 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI (який був чинний на момент виникнення правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках зазначених в законі. Ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI (який був чинний на момент виникнення правовідносин) передбачала, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На даний час позивач має намір продати житловий будинок, але в нотаріальній конторі їй відмовили в посвідченні договору купівлі-продажу, мотивуючи відмову тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений на біржі, не був нотаріально посвідчений. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч.4 ст.15 Закону України „ Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, зареєстрованого на Лозівській товарній біржі, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved