Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS] відповідно свідоцтва про право власності на житло від 08 лютого 1994 року, на праві спільної сумісної власності з його дружиною [PERSON] . Зазначене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач по справі співвласником не являється, права власності за цією адресою немає. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, але він не мешкає за цією адресою вже тривали час, багато років і знятись з реєстраційного обліку не бажає. Фактично відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації щонайменш з 2015 року. Він взагалі постійно мешкає за іншою адресою в іншому місті. Відповідач не приймає жодних засобів щодо збереження за ним права користування зазначеною житловою площею. Житлом не користується, комунальні послуги не оплачує, ніякої участі в утриманні даного житла не приймає. Будь яких особистих речей відповідача чи іншого майна, яке належало б йому не залишилось, мешкати за вказаною адресою йому ніхто не перешкоджав. Також позивач зазначає, що постійно сплачує комунальні платежі, які нараховуються відповідно кількості зареєстрованих осіб, тобто з урахуванням відповідача, який фактично в квартирі не мешкає вже тривалий час. Відповідач не приймає участі в сплаті комунальних послуг, а в свою чергу для позивача це має важливе значення. Для нього ці додаткові зайві майнові витрати дуже впливові. Вище вказане свідчить про порушення прав позивача. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої він позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнав, та зазначив, що квартирою [ADDRESS] не користується, мешкати в квартирі та знятись з реєстрації не бажає. Перешкод щодо проживання в квартирі з боку позивача не було. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Також пояснила, що спірна квартира належить на праві власності їй та її чоловіку - позивачу по справі, який є інвалідом. Відповідач по справі їх онук, який в квартирі не мешкає, так як з родиною мешкає за іншим місцем мешкання, але в добровільному порядку не бажає знятись із реєстрації, комунальні послуги не сплачує, речей його в квартирі не має. Представник третьої особи Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надали письмові пояснення, просили вирішити спір згідно діючого законодавства. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання. 01.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 лютого 1994 року № 8891 на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,7 кв. м. Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У відповідності до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що залишення відповідача бути зареєстрованим за адресою житлового приміщення, що належить позивачу та третій особі є значною перешкодою у здійснені ними свого права щодо вільного користування та розпорядження належним їм житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За приписами ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги, той факт, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з 2015 року, тобто понад п"ять років, ніяких домовленостей з приводу користування відповідачем вказаним житловим приміщенням не досягалося, житлом не користується, комунальні послуги не оплачує, ніякої участі в утриманні житла не приймає, будь яких особистих речей відповідача чи іншого майна, яке належало б відповідачу не залишилось, суд вважає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Доказів на підтвердження перешкоджання відповідачу у користуванні спірною квартирою матеріали справи не містять. Будь-яких заперечень зі сторони відповідача до суду не надходило, більш того, в письмових поясненнях він зазначив, що позов визнає у повному обсязі. З урахуванням викладеного, позов [PERSON] підлягає задоволенню як такий, що ґрунтується на вимогах закону. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: approved