Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкодипосилаючись на те, що вона працює на Державному підприємстві «Полтавське управління геофізичних робіт» з 06.10 2004 року. На сьогоднішній день вона займає посаду головного геолога. На підприємствах нафтогазовидобувного комплексу вона працює з 1884 року. За цей час займала керівні посади ведучого спеціаліста ПЕГДС, начальника КІГІП ПУГР. головного геофізика ТОВ «БК Укрбурсервіс», головного геолога ПУГР. З 1996 року вона є експертом Державної комісії по запасах України, автор більше 50 підрахунків запасів по нафтогазових родовищах України та 40 експертиз. Користуюсь повагою підлеглих, співробітників і багато чисельних колег. Була нагороджена численними грамотами та медаллю «За заслуги» Ш ступеня Всеукраїнської громадської організації «Спілка геологів України». На цьому ж підприємстві на посаді заступника директора з виробництва працює [PERSON]. 24 жовтня 2014 року в зв'язку з представленням нового директора Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт» відбулись збори трудового колективу підприємства, де працівники колективу могли висловити свою думку з цього приводу. Проте, в момент мого виступу, в присутності всіх членів колективу [PERSON] почав її ображати, говорив, що вона нікчемний працівник, поганий спеціаліст і наостанок почав висловлюватись на її адресу брудною нецензурною лайкою. Все це відбувалось в присутності всіх членів колективу, в тому числі і її підлеглих. 26.10.2014 р. вказані збори, в тому числі і образи її [PERSON] стали доступні широкому загалу на сайті [INFO]. З 29 жовтня 2014 р. вона неодноразово зверталась до керівника ДП «ПУГР» з заявами щодо неналежної поведінки [PERSON] та просила вплинути на нього, з метою публічного вибачення за негідну поведінку. 26 листопада 2014 року відбулись збори трудового колективу з цього приводу, на які був запрошений [PERSON] Проте з'являтись на збори він категорично відмовився, як і вибачатись. Неправомірними діями відповідача принижена її честь та гідність, ділова репутація, так як вона працює на керівний посаді, спілкуюсь не тільки з підлеглими підприємства, але й з його замовниками, іншими керівниками нафтогазовидобувної галузі. Крім того, вважає, що їй також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив її перед іншими людьми та поширив відомості стосовно неї, які не відповідають дійсності, а також принизив нецензурною лайкою. Вона сильно переживала, хвилювалась і змушена була терпіти розмови та обговорювання, щодо ненормативної лексики на її адресу не тільки на її підприємстві, а й за його межами. На сьогоднішній день відповідач нічого змінювати не хоче, вважає себе правим і можливим вести розмови з працівниками в такому тоні і з такою лексикою. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в ст.28 Конституції України, ст.270 ЦК України та відповідно до ст.3 Конституції людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 вересня 1990 р. № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» з подальшими змінами та доповненнями при розгляді цивільних справ про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні з'ясовувати чи порочать поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, честь, гідність або ділову репутацію позивача га чи відповідають вони дійсності. Під поширенням відомостей, що принижують честь, гідність та ділову репутацію особи, слід розуміти повідомлення їх в любій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній особі. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв'язку з тим. що я була ображена та принижена в присутності співробітників, змушена була виправдовуватись перед ними та іншими колегами по роботі Враховуючи зазначенні обставини та положення ст.23, 1167 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в правах про відшкодування моральної/немайнової/ шкоди", від 31 вересня 1995 року, Постанову Пленуму Верховного Суду від 28 вересня 1990 р. № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» з подальшими змінами та доповненнями, вважає, що з відповідача необхідно стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та прохала його задовольнити з підстав зазначених у позові. Та вказала, що всю ганебну поведінку відповідача зафіксовано на відео. Прохала визнати, що поширені [PERSON] відомості, що вона не є спеціалістом, не відповідає дійсності та принижує ї ділову репутацію, а брудна нецензурна лайка в її адресу принижує її честь, та гідність. Зобов'язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно неї. Зобов'язати [PERSON] публічно вибачитись перед нею в присутності всіх членів трудового колективу Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт». Стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення позову, та вказав що він не ображав позивачку нецензурною лайкою а лише коли сама позивачка почала щодо нього брутально казати, що він причетний до махінацій щодо призначення нового директора сказав останній -«Пішла ти!» При цьому ніяких слів щодо некомпетентності позивачки як спеціаліста в своїй галузі нічого не казав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні прохав задовольнити позов позивачки, та вказав що був присутній при даному конфлікті між позивачкою та відповідачем, на зборах трудового колективу 24.10.2015 року, коли представляли нового директора, та чув як відповідач лаявся нецензурною лайко в бік позивачки а саме сказав- «Пішла ти на…!», при цьому назвавши в брутальній формі чоловічий орган з трьох букв . Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що була присутня при даному конфлікті між позивачкою та відповідачем, на зборах трудового колективу 24.10.2015 року, коли представляли нового директора, та чула як відповідач лаявся нецензурною лайко в бік позивачки а саме сказав- «Пішла ти на…!», при цьому назвавши в брутальній формі чоловічий орган з трьох букв . Уточнила, що даний конфлікт мав пісце після зборів коли члени президії пішли і частина колективу також а конфлікт виник у зв»язку з тим, що не всі працівники погоджувались з тим, що призначили нового директора [PERSON] замість [PERSON]. Аналогічні покази дали свідки [PERSON] та [PERSON]. Допитаний за клопотанням відповідача свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив був присутній при конфлікті між позивачкою та відповідачем, на зборах трудового колективу 24.10.2015 року, коли представляли нового директора, та чув як відповідач в бік позивачки в брутальній формі нічого не казав а навпаки позивачка в бік відповідача казала- «Що він всим лизав …». Даний конфлікт мав пісце після зборів коли члени президії пішли і частина колективу також а конфлікт виник у зв»язку з тим, що не всі працівники погоджувались з тим, що призначили нового директора [PERSON] замість [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив що був присутній при конфлікті між позивачкою та відповідачем, на зборах трудового колективу 24.10.2015 року, коли представляли нового директора, та чув як відповідач в бік позивачки сказав- «Пішла ти !». На зборах багато хто розмовляв нга високих тонах у зв»язку з тим, що не всі працівники погоджувались з тим, що призначили нового директора [PERSON] замість [PERSON] зокрема позивачка вважала це незаконно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив на зборах трудового колективу 24.10.2015 року, коли представляли нового директора, та не чув щоб відповідач в бік позивачки в брутальній формі щось казав так само не чув, щоб і позивачка ображала відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив , на зборах трудового колективу 24.10.2015 року, коли представляли нового директора не чув, щоб відповідач лаявся нецензурною лайкою в бік позивачки і так само відповідачка позивача не ображала. Зазначив, що даний конфлікт мав місце після зборів коли члени президії пішли і частина колективу також а конфлікт виник у зв»язку з тим, що не всі працівники погоджувались з тим, що призначили нового директора [PERSON] замість [PERSON]. І жінки та деякі чоловіки почали кричати на відповідача що він причетний до незаконного призначення нового директора. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 270 ЦК України до особистих немайнових прав відноситься, зокрема, право на повагу до гідності та честі. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до роз'яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 (далі - постанова Пленуму ВСУ № 1), під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Відповідно до ч. 1 п.15 постанови Пленуму ВСУ №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивачка вважає, що її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації було порушено діями відповідача, які виразились у тому, що останній у присутності свідків ображав її її нецензурною лайкою, що порочить її честь та ділову репутацію. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, а оскільки в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє у відшкодуванні моральної шкоди, заявленої позивачем. Так суд вважає, що належним чином не підтверджені позовні вимоги позивачки щодо поширення відповідачем тверджень , що вона не є спеціалістом оскільки жоден свідок як зі сторони відповідача так і позивача не вказав на те, що відповідач будь якими словами на зборах трудового колективу 24.10.2014 року висловлювався про те,що позивачка є поганим спеціалістом в своїй професії та займаній посаді. Дані позовні вимоги позивача спростовуються також дослідженим в судовому засіданні відеозаписом зборів колективу. Суд вважає такими , що не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача по припиненню неправомірних дій відповідача щодо приниження честі , гідності , ділової репутації відносно позивача оскільки жоден з свідків не вказав на те, що відповідач продовжує якісь неправомірні дії щодо позивача направлені на приниження честі і гідності а також в самому позові відсутні посилання позивача на те, що такі випадки мають місце і по даний час. Також суд вважає такими, що не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача публічно вибачитись перед нею в присутності всіх членів трудового колективу ДП»Полтавське управління геофізичних робіт» оскільки згідно п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Також при детальному дослідженні відеозапису наданому як доказ до суду і на який сторони послались як на підставу своїх вимог і заперечень дійсно чітко видно , що по завершенню зборів трудового колективу 24.10.2014 року коли після представлення нового директора [PERSON] члени президії залишили залу а також більшість членів трудового колективу, декілька чоловіків та жінок зокрема відповідач між собою голосно розмовляли щодо обставин призначення нового директора і вданому випадку неможливо зробити чіткого висновку чи дійсно мали місце брутальні висловлювання як в бік позивачки відповідачем так і навпаки оскільки даній події на проміжок часу які посилаються сторони не зафіксовані візуально на відеозапис а звукозапис забивається голосними словами інших учасників конфлікту. Також не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди оскільки суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо приниження відповідачем честі та гідності не підлягають до задоволення. Так позивачем не наведено фактів в чому саме полягали моральні страждання та зокрема в позові щодо стягнення моральної шкоди зазначено відповідачем [PERSON] який не являється відповідачем в цивільній справі. Крім того позивач у підставах стягнення моральної шкоди та задоволення позову посилається на Постанови Пленуму Верховного суду України 1990 року та 1995 року які на час подання позову до суду втратили чинність. Судові витрати підлягають вирішенню в порядку ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed