Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області звернулась з позовною заявою в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], з вимогою про позбавлення батьківських прав відвідачів по справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі не приділяють належної уваги вихованню, здоров'ю та розвитку малолітніх дітей. Крім того, з 26.02.2016 року до початку липня 2016 року діти перебували у КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» на підставі заяви їх матері. В цілому батьки вихованням дітей не займаються, не виконують своїх батьківських обов'язків і ухиляються від них. У зв'язку із чим позивач просив позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти з [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], а з [PERSON] у розмірі по 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця на утримання [PERSON] та передати дітей органу опіки та піклування для подальшого їх влаштування. В судовому засіданні представник позивача Махаринський Г.В. підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позбавлення її батьківських прав не заперечувала, натомість висловилась проти стягнення з неї аліментів на їх утримання, пославшись на те, що не має постійного заробітку і тому не в змозі сплачувати аліменти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував повністю, пославшись на те, що не приймає участі у вихованні дитині з об'єктивних причин, а також не має постійного заробітку, а тому не може сплачувати аліменти. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. [PERSON] також є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], батьком якої записаний [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Встановлено, що діти з 26.02.2016 року до початку липня 2016 року перебували у КЗ КОР «Спеціалізованому обласному будинку дитини м. Біла Церква» на підставі заяви їх матері, яка з 26 лютого 2016 троку по 11 березня 2016 року перебувала на стаціонарному лікування в психоневродиспансері. Крім того, малолітня [PERSON] з 17 червня 2015 року по 14 січня 2016 року перебувала за заявою матері в центрі соціально - психологічної реабілітації для дітей «Злагода». Після повернення дітей матері вона до листопада 2016 року зникла з поля зору міських суб'єктів соціальної роботи. Також стало відомо, що [PERSON] не може належним чином забезпечити фізичний і духовний розвиток дітей, не надає їм необхідного харчування, медичного догляду, а тому перебування дітей із матір'ю становить загрозу їх життю і здоров'ю. 04 листопада 2016 року за заявою [PERSON] її діти були влаштовані у сім'ю патронатних вихователів, де вони перебувають на даний час. Даний факт сторонами не заперечується та підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] 25 січня 2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради було розглянуто питання про можливість повернення дітей матері та прийнято рішення про доцільність продовження терміну перебування дітей у сім'ї патронатних вихователів та про доцільність клопотання перед судом про позбавлення [PERSON] батьківських прав у зв'язку з тим, що повернення дітей матері становитиме загрозу їх життю та здоров'ю. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки [PERSON], а саме: не цікавиться дитиною, не відвідує її, не надає матеріальної допомоги, не звертався до служби у справах дітей або органу опіки та піклування щодо повернення дочки йому на виховання. Як ствердив в судовому засіданні сам відповідач [PERSON], останній раз він бачив доньку більше двох років тому, протягом цього часу не спілкувався з донькою та не приймав участь у її вихованні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуває під диспансерним наглядом лікаря - психіатра з приводу легкої розумової відсталості з 2015 р. під наглядом лікаря - нарколога не перебуває, що стверджується копією довідки Білоцерківського психонаркологічного медичного об'єднання від 01.04.2016 року №388. Крім того, згідно довідки до акта огляду МСЕК Сер. КИО-1 від 0370566 [PERSON] є інвалідом з дитинства, їй присвоєна третя група інвалідності. Відповідно до копії характеристики №152 від 30.03.2017 року виданої сільським головою Великоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Чмирь С.М. [PERSON], проживаючий за адресою: [ADDRESS], в трудових відносинах не перебуває, зловживає спритними напоями. Як вбачається із висновку виконавчого комітету Білоцерківського міської ради від 31.01.2017 року № 353/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] й відповідність його інтересам дітей, остання не здатна належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дітей, як це передбачено в усіх вітчизняних та міжнародних документах з питань захисту прав дитини, а тому орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав. Як вбачається із висновку виконавчого комітету Білоцерківського міської ради від 10.04.2017 року № 1245/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дочки [PERSON] та відповідність його інтересам дітей, останній в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, а тому орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Однією з підстав позбавлення батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України, є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дітей [PERSON] та [PERSON], і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачам, як батькам малолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не здатні належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дітей, як це передбачено в усіх вітчизняних та міжнародних документах з питань захисту прав дитини. Наведене в своїй сукупності на думку суду може свідчити про ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). А тому суд, з врахуванням всього наведеного, вважає за можливе позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки вони ухиляються без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавленням батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У зв'язку із чим, відповідно до ст. 182 СК України, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідачів, суд знаходить підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2017 року і до досягнення дітьми повноліття; з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 88 ЦПК з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved