Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 листопада 2012 року № 263361 нею від [PERSON] отримано у спадщину жилий будинок за адресою: [ADDRESS]. Спадщину нею прийнято і оформлено відповідно до вимог чинного законодавства України, про що свідчить витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 лютого 2013 року серії ЕЕ № 848795. З часу смерті спадкодавця відкриття спадщини та оформлення правовстановлюючих документів на спадщину на її ім»я у отриманому нею у спадок будинку ніхто не проживає, але за цією адресою зареєстровано місце проживання [PERSON], що створює їй як власнику перешкоди у користуванні її власністю. [PERSON] з нею родинних стосунків не підтримує, з часу смерті спадкодавця 31 січня 2011 року у отриманому нею у спадок будинку не проживав і не проживає, місце його знаходження і засоби зв»язку їй не повідомляв. Факт тривалої відсутності [PERSON] за адресою реєстрації його місця проживання в [ADDRESS] свідчать акти, складені депутатом Боярської міської ради Яременко Л.М. від 13 листопада 2012 року, 02 жовтня 2013 року і підтверджені свідченнями сусідів, які доглядають за її будинком під час її відсутності і обізнані про взаємовідносини у їхній родині: [PERSON] і [PERSON]. Відсутність без поважних причин [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання понад встановлені чинним законодавством України строки підтверджується тим, що [PERSON] у судовому порядку намагався визнати заповіт недійсним, однак в судові засідання не з»являвся і до цього часу з нею на зв»язок не виходив, і ні до будинку, отриманого нею у спадщину, ні до сусідів не заходив. Тобто йому відомо про прийняття нею спадщини з 2011 року і за цей час він не намагався узгодити з нею умови його проживання у її будинку і фактично він з дня смерті спадкодавця ні дня не проживав у ньому. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У січні 2014 року позивач [PERSON] подала заяву, в якій уточнила позовні вимоги, та зазначала, що оскільки місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою її будинку, в якому він тривалий час не проживає і з нею не узгоджував умов свого проживання, тому вона змушена звернутись з вимогами до Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області про зняття з місця реєстрації відповідача [PERSON] на підставі вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], і зобов»язати Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У судове засідання позивач і представник позивача не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи представник позивача повідомлявся належним чином, від представника позивача [PERSON] суду надійшла заява, у якій він просив розглянути справу у його відсутності, в поданій суду заяві представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не з"явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки представник позивача в поданій суду заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 листопада 2012 року позивач [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями і спорудами, розташованого по вул. Франка в м. Боярка Київської області та належного померлому [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 19 вересня 2003 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1999 та зареєстрованого в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації 02 жовтня 2003 року за номером 1584 в книзі 2, відповідно до витягу № 1622465 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в м. Києві відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] з 2011 року по даний час в будинку за [ADDRESS] не проживає, що стверджується актами депутата Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 02 жовтня 2013 року, від 13 листопада 2012 року, 29 січня 2014 року, 06 березня 2014 року. Згідно вимог ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] на підставі вимог ст. 405 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved