Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач ПАТ " Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.09.2018 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено Договір страхування майна юридичних осіб № 251.994151823.0086 від 13.09.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з приміщенням магазину АЗС «АМІС». 13.12.2018 року в м. Київ по вул. Сабурова, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Mercedes д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , де останній будучи неуважним, не вжив всіх заходів та здійснив наїзд на магазин, що призвело до механічного пошкодження дверей магазину. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2019 року. Відповідно до актів № ОУ-0000010 від 14.12.2018 року, № 234 від 24.01.2019 року та платіжних доручень вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого майна становить 58 074 грн. 49 коп. яке було відшкодовано позивачем. У зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання останнього та шляхом розміщення виклику на офіційному веб-сайті Судової влади України, відзив на позовну заяву не подав. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить заява, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПІІ «АМІК Україна» було укладено Договір добровільного страхування майна юридичних осіб - частина «А» № 251.994151823.0086, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника. Відповідно до п.1.3 Договору застраховане наступне майно: будівлі та споруди або їх частини з внутрішнім оздобленням та обладнанням АЗС; товарно-матеріальні цінності, що зберігаються на АЗС, офісні будівлі та приміщення та обладнання в них; грошові кошти; додаткові витрати відповідно пп.2.15.15.21 Договору; інвестиції здійснені у майно; витрати на термінове відновлення проектів (виконавчої, технічної, дозвільної та метрологічної) документації; пошкодження виключно вивісок, інформаційних стел/табло; пошкодження виключно переносного обладнання. Згідно п.1.2 строк дії Договору страхування з 00 годин 00 хвилин за Київським часом 01 жовтня 2018 року до 24 годин 00 хвилин за Київським часом 30 вересня 2019 року. 13.12.2018 року о 03 годині 00 хвилин в м. Києві по вул. Сабурова, [PERSON] , керуючи автомобілем Mercedes д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, здійснив стоянку автомобіля на АЗС "АМІС", не вжив всіх заходів та допустив самовільний рух автомобіля, в результаті чого останній здійснив наїзд на магазин, що призвело до отримання транспортним засобом механічних пошкоджень та пошкодження дверей магазину, чим порушив п. 15.12 Правил дорожнього руху та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з витягу ЄЦБД МТСБУ цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була забезпечена полісом на момент настання ДТП. З копії страхового акту № 181214.03 від 01.10.2019 року вбачається, що прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 58 074,49 грн., яке було виплачено 03.10.2019 року, про що свідчить копія платіжного доручення № 7405. З метою досудового врегулювання спору на адресу [PERSON] 04.03.2020 року направлено регресну вимогу № 2189-03/20 про відшкодування завданої шкоди у розмірі 58 074,49 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стороною відповідача не надано суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем. З огляду на викладене, вбачається, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved