Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач у лютому 2020 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що йому згідно ордеру № 10 на житлову площу у гуртожитку, виданого на підставі рішення Дніпропетровського домобудівного комбінату РСЄУ «Наш дім» від 12.02.2008 року, надана в користування кімната [ADDRESS] . У спірній кімнаті зареєстровані він, позивач по справі, його донька [PERSON] , та відповідач по справі, [PERSON] , який не має родинного відношення до сім`ї позивача. Відповідач не сплачує за комунальні послуги та не бере участі в утриманні кімнати. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає позивачу повною мірою користуватися кімнатою та змушує нести додаткові затрати на комунальні послуги. У зв`язку з викладеним, просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, кімнатою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 06 березня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року позивачу [PERSON] Дніпропетровським домобудівним комбінатом РСЄУ «Наш дім» видано ордер № 10 на право заняття кімнати [ADDRESS] ). Відповідно Довідки № 1872 про реєстрацію місця проживання громадян зареєстрованих у квартирі, виданою КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, у кімнаті № [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також особа, яка не входить до складу родини. Відповідно Довідки з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 26 лютого 2020 року за адресою: [ADDRESS] з 22.05.1980 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . В свою чергу, відповідач [PERSON] у спірній кімнаті не проживає з грудня 2007 року, що підтверджується актами від 17 листопада 2015 року, 16 травня 2016 року, 18 жовтня 2017 року, складеними комісією КП «Жилсервіс-5» ДМР. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , не проживає у спірній кімнаті понад встановлений законом строк, збереження права користування ним, поважних причин не проживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, кімнатою [ADDRESS] , є обґрунтованими та доведеними, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved