Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивач звернувся у суд із позовом, яким просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором, мотивуючи тим, що ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» згідно Договору факторингу із ПАТ «ІдеяБанк» №30/09-1 від 30.09.2015 р. набув право грошової вимоги за кредитним договором № Л69.188.23617 від 01.07.2013 року, який був укладений між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] Відповідно до даного Кредитного договору [PERSON] отримала кредит в розмірі 11948 грн., зі сплатою 25,25% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк свої зобовязання згідно кредитного договору повністю виконав та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТзОВ «ФК «РАНТЬЕ» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу його реєстрації. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги 30.09.2015р. становила: основний борг- 5357, 08 грн., прострочений борг -6590,92 грн., строкові проценти - 6769,55 грн., а всього- 18717,55 грн.. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено сплат на загальну суму 90 грн.. Останній платіж боржником здійснено 29.02.2016р.. Проте відповідач свої зобовязання згідно кредитного договору не виконав, не повернув Банку отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, внаслідок чого у нього станом на 30.03.2016р. виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить: за тілом кредиту- 11948 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 6679,55 грн., а всього - 18627,55 грн. та яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності. Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечила. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази, а саме: кредитний договір № Л69.188.23617 від 01.07.2013р.; договір факторингу №30/09-1 від 30.09.2015 р.; повідомлення [PERSON] про відступлення прав грошової вимоги від ПАТ "Ідея Банк" ТОВ "ФК "РАНТЬЄ" від 30.09.2015 р.; виписку з особового рахунку з 01.01.2000р. по 30.03.2016р.; довідки-розрахунки заборгованості [PERSON] від 30.09.2015р., 30.03.2016р.; витяг з додатку № 2 до договору факторингу від 30.09.2015р., суд приходить до переконання, що позов підставний, обґрунтований та підлягає до задоволення. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Всупереч вищезгаданим нормам Цивільного законодавства та умов Кредитного договору відповідач своїх зобовязань щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та комісій не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору, що підтверджується: кредитним договором № Л69.188.23617 від 01.07.2013р.; випискою з особового рахунку з 01.01.2000р. по 30.03.2016р. та розрахунком заборгованості станом на 30.03.2016 р. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків. У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Отже, оскільки [PERSON] на даний момент заборгованість за кредитним договором у добровільному порядку не сплатила, суд вважає, що із неї слід стягнути на користь ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» заборгованість у розмірі 18627,55 грн. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного та ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610-612, 1046-1050, 1077-1078, 1054 ЦК України,

Outcome: approved