Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що спільне господарство з відповідачем не ведуть, спільне життя з відповідачем не склалося через втрату поваги та любові, різні характери та різні погляди, шлюбні відносини припинено з 27.12.2015 року. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримв у повному обсязі, наполягав на розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу, подану до суду 28.02.2017р. заяву про надання часу на примирення не підтримала, просила не розглядати її. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 липня 1986 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №487, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КГ №400314 від 19.07.1986 року. Від шлюбу мають повнолітніх дітей [PERSON], 13.12.1986р.н., та [PERSON], 03.09.1991р.н. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, відповідач не заперечували проти розірвання шлюбу, а також те, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат не вирішується судом, оскільки позивач на цьому не наполягає.

Outcome: approved