Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за затримку виплати заробітної плати, індексації заробітної плати, моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01.06.2009року по 19.04.2010 року він працював у ПП «Віднова» на посаді економіста, звільнився з роботи за власним бажанням. На день звільнення відповідачем була нарахована але не виплачена заробітна плата за весь період роботи в сумі 2536,91 грн. Просить стягнути з відповідача в його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 2536,91 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 8218,3грн, збитки за час не виплати заробітної плати з урахуванням індексу інфляції у сумі 634,64 грн., моральну шкоду у сумі 4000 грн. також просить стягнути з відповідача в користь держави судовий збір. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в його користь нараховану але не виплачену заробітну плату у сумі 2536,91грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 58625,64грн., індексацію заробітної плати в сумі 164,47 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з вересня 2009 року по 19.04.2010 року в сумі 9199,54грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 888 грн., моральну шкоду в сумі 4000грн. Позивач подав на адресу суду заяву, у якій просить справу слухати у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, заперечень по суті позовних вимог суду не надав. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого позивач не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у ПП «Віднова» на посаді економіста з 01.06.2009 року по 19.04.2010 року. Згідно наказу №18 від 19.04.2014 р. звільнений за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Згідно з ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України,в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.95 КЗпП України,заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Індексація провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Як встановлено судом, при звільненні [PERSON] не виплачено всі належні йому суми, допущено заборгованість. Так, згідно довідки приватного підприємства «Віднова» від 26.04.2010 року №87 заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 2536,91 грн. Згідно розрахунків, наданих позивачем, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 20.04.2010р. по 21.05.2014р. становить 58625,64грн., індексація заробітної плати складає 164,47грн, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з вересня 2009 року по 19.04.2010 року становить 9199,54грн., компенсація за затримку виплати заробітної плати становить 888 грн. На підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. За таких обставин, з відповідача слід стягнути компенсацію в сумі 888 грн., згідно розрахунку наданого позивачем. Згідно з ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відтак, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в сумі заборгованості по зарплаті в розмірі - 2536,91грн., компенсації за втрату частини заробітної плати у зв"язку з порушенням термінів її виплати у розмірі - 888грн., індексації заробітної плати в розмірі 164,47грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2010р. по 21.05.2014р. в розмірі - 58625,64грн. (середньомісячна заробітна плата - 57,14грн x 1026 робочих днів ( 178днів (2010р.) + 250днів (2011р.) + 251днів (2012р.) + 251днів (2013р.) + 96днів (2014р.)) = 58625,64грн.) Щодо позовних вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з вересня 2009р. по 19.04.2010р., то вони не підлягають до задоволення, оскільки позивач в даний період перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно ст.ст.116,117 КЗпП України, виплата середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачена після звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань внаслідок дій чи бездіяльності відповідача, тому у задоволенні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю такої. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 622,15 грн.

Outcome: partial