Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-08 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суд м.Києва з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зняття його з реєстраційного обліку. Вимоги мотивує тим, що він є співвласником вище зазначеної квартири, даний факт підтверджує Свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] від 15.11.2002 року № 1701-С/КІ, про належність в рівних частинах [PERSON], [PERSON], [PERSON] 25.11.2016 року [PERSON] Тому, відповідач який є сином позивача - власника квартири фактично лише зареєстрований, з березня 2009 року та по даний час у вище зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, а такі платежі надзвичайно зросли в своїй вартості, фактично реєстрація відповідача перешкоджає позивачу оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому він вимушений звернутися до суду. У зв'язку з цим, [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартири [ADDRESS] та зняти з реєстрації за місцем проживання. Ухвалою Святошинського районного суму м. Києва від 22.01.2018 року розгляд справи визначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву. Позивачем додатково наданий доказ-копія договору дарування 2/3 частини квартири від 25.11.2016 року. Станом на 09.04.2018 року закінчились строки для подання відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], даний факт підтверджує Свідоцтвом про право власності на квартиру [ADDRESS] від 15.11.2002 року № 1701-С/КІ (а.с.3), а також договором дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS], що посвідчений 25.11.2016 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Секістовою Т.І. та який зареєстровано в реєстрі за № 1478 і за яким представник дарувальника [PERSON], що діє від імені [PERSON] подарував, а обдарований [PERSON] прийняв в дар належні 2/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.40). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» м.Києва про склад сім'ї виданої 03.02.2017 року № 02/08_03_623 (а.с.5). Відповідач [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з березня 2009 року, що підтверджується актом про не проживання особи (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловм приміщенням є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Згідно із ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. Окрім того, визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку, оскільки позивачеві не було відмовлено у задоволенні вказаної вимоги в позасудовому порядку, вказана вимога є недоведеною. У зв'язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового зняття з реєстрації відповідача. На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 640грн.

Outcome: partial