Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Заланівської сільської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. У позовній заяві зазначено, що мати позивачки [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS]. За життя мати зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого все належне їй майно заповіла позивачці. Позивачка прийняла спадщину, у визначений законом термін, а саме 03 жовтня 2015 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає. Просила позовні вимоги задовольнити, визнати за нею право власності на домоволодіння, що розташовані за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] У судове засідання, призначене на 10.12.2015 року позивачка не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у її відсутності. Заланівська сільська рада направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у відсутності представника сільської ради. За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях є правом, а не обов'язком сторін по справі. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки №390, виданої 13.11.2015 року виконавчим комітетом Заланівської сільської ради, станом на 01.07.1990 року в житловому будинку в с.Малий Заланів проживали - [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина і [PERSON], [INFO], теща. Двір належав до суспільної групи «колгоспні двори». Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (в ред.1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ст.121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. При відсутності згоди спір про володіння, користування або розпорядження майном колгоспного двору вирішується судом за позовом будь-якого члена двору, який досяг шістнадцяти років. При цьому розміри часток колишніх членів колгоспного двору в спільному майні визначалися відповідно до чинної на той час ст.123 ЦК УРСР - при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх Таким чином кожен із членів колгоспного двору був власником 1/3 частини домоволодіння. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 17 квітня 1997 року виконавчим комітетом Заланівської сільської ради. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 14.01.2002 року Заланівською сільською радою. Відповідно до роз'яснень, даних у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділення при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору застосовуються з 01 липня 1990 року. За ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті матері та чоловіка, оскільки вступила в оперативне управління і володіння спадковим майном, однак документально спадкових прав не оформила. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 14 травня 2014 р. у справі № 6-42цс14, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться у ч. 5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. За життя, а саме 27.01.2011 року, [PERSON] склала заповідальне розпорядження, посвідчене [PERSON], секретарем виконавчого комітету Заланівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області реєстровий №2. Відповідно до заповіту [PERSON] усе належне їй майно заповіла [PERSON] Заповіт не змінений і не відмінений. [PERSON] померла [INFO] року в с.Заланів Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим [INFO] року виконавчим комітетом Заланівської сільськї ради Рогатинського району Івано-Франківської області. За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статі 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка прийняла спадщину, оскільки звернулася у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори із відповідною заявою. Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори 06.10.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на домоволодіння. Відповідно до технічного паспорта, виданого 16 вересня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Західбудексперт» вартість домоволодіння [ADDRESS] становить 65 562 грн. До складу домоволодіння [ADDRESS] входять: житловий будинок загальною площею 64,0 м2, житловою 33,1 м2, стайня загальною площею 38,2 м2, літня кухня загальною площею 17,4 м2, ворота загальною площею 6,2 м2, криниця - 12, 0 м/п. Реєстрація права власності на домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилася, що підтверджується довідкою №26, виданою 25.09.2015 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації Документація на житловий та господарські будинки [ADDRESS] в архіві архітектурно-планувального бюро відсутня. Транзитні комунікації, ЛЕП, газопроводи, кабелі зв'язку на території двору відсутні. При обстеженні на місці встановлено, що житловий будинок побудовано в 1972 році, господарські будинки в 1982 році без порушення будівельних норм. На домоволодіння видано технічний паспорт ( довідка №02-41, видана 10 листопада 2015 року комунальним підприємством «Архітектурно-планувальне бюро»). За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. За [PERSON], [INFO], уродженкою с.Заланів Рогатинського району Івано-Франківської області, жителькою [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER] слід визнати право власності на домоволодіння [ADDRESS] вартістю 65 562 грн., а саме житловий будинок загальною площею 64,0 м2, житловою 33,1 м2, стайню загальною площею 38,2 м2, літню кухню загальною площею 17,4 м2, ворота загальною площею 6,2 м2, криницю - 12, 0 м/п, які на день смерті належали [PERSON], яка померла [INFO] року.

Outcome: approved