Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання його з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; визнання права на земельну частку (пай) розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебувало у колективній власності колишнього КСП ім. Патона с. Хребтіїв у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; визнання права на земельну частку (пай) розміром 2,23 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебувало у колективній власності колишнього КСП ім. Патона с. Хребтіїв у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , якому належала земельна частка (пай) у КСП ім. Патона с. Хребтіїв. Після смерті батька спадщину фактично прийняла мати позивача [PERSON] , якій також належала земельна частка (пай) у КСП ім. Патона с. Хребтіїв. З 2004 року по день своєї смерті мати проживала разом із ним без реєстрації місця проживання у с.Пилипи Хребтіївські, оскільки часто хворіла, потребувала сторонньої допомоги. Відповідно він прийняв спадщину після смерті матері в силу вимог статті 1268 ЦК України. Однак не може реалізувати свої спадкові права, оскільки втрачені оригінали сертифікатів на право на земельну частку (пай), тому вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання позивача про витребування у нотаріуса копій спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 24 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у вступному слові позов підтримав, просив задовольнити. Від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Суд, заслухавши представника позивача, свідків, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 16 квітня 1950 року (а.с.9). [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] (а.с.10,11). На час смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] (а.с.30). З даних довідки № 233 від 19 грудня 2019 року вбачається, що після смерті [PERSON] фактично в управління і розпорядження спадковим майном вступила дружина [PERSON] (а.с.32). На час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Однак зі змісту довідки №752 від 12 грудня 2019 року встановлено, що фактично [PERSON] до дня своєї смерті проживала без реєстрації по [ADDRESS] . Зазначена обставина також підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , наданих у судовому засіданні. Спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заведені (а.с.35-38). Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно [PERSON] , яка померла [INFO] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай) та неможливістю довести факт спільного проживання із спадкодавцем , що підтверджується постановою нотаріуса (а.с.22). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Цивільні відносини по даній справі виникли як до набрання чинності Цивільним кодексом України, а саме щодо спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] , так і після набрання чинності ЦК України - щодо спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI та норми ЦК України 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до частини першої статті 524, частини першої статті 529 , статті 549 ЦК Української РСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Нормами статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відповідно до частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Суд вважає, що доводи позивача про те, що спадкодавець [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала за місцем проживання позивача у [ADDRESS] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Окрім того суд установив, що у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 024, виданого 20 листопада 1996 року КСП ім. Патона с. Хребтіїв, прізвища [PERSON] та [PERSON] прописані за № 238, 239 (а.с.16-17). З повідомлення відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вбачається, що відповідно до запису за №238 книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) бувшого КСП ім. Патона с. Хребтіїв [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №060240 , а [PERSON] - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №060241 (а.с.20). Вказана обставина також підтверджується копією книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Новоушицької районної державної адміністрації (а.с.18). Грошова оцінка земельної частки (паю) колишнього КСП ім. Патона с. Хребтіїв становить 36 193,92 грн., розмір паю - 2,23 умовних кадастрових гектарів (а.с.20). Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Суд установив, що на час передачі земель у колективну власність КСП ім. Патона та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю, [PERSON] та [PERSON] перебували у членах КСП та отримали сертифікати на право на земельну частку (пай). Відповідно право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] увійшло до складу спадщини, яку фактично прийняла [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Водночас позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , як спадкоємець першої черги, який постійно проживав на час смерті із спадкодавцем. Відсутність у спадкодавця оригіналів сертифікатів на право на земельну частку (пай) не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. При таких обставинах підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову суд не встановив, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Outcome: approved