Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Представник позивача 05.07.2021р. звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі, зазначивши в заяві, що 30.06.2021 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.06.2020 року у розмірі 30 502 (тридцять тисяч п`ятсот дві гривні) гривні 45 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. Ухвалюючи рішення по даній справі суд не вирішив питання про розподіл судових витрати, які поніс позивач при розгляді справи і які складаються із витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги в сумі 3 000 грн. Тому просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився в матеріалах заяви міститься клопотання про розгляд питання про винесення додаткового рішення без участі представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Згідно положень ст. 270 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30.06.2021 року було повністю задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 22.06.2020 року у розмірі 30 502 (тридцять тисяч п`ятсот дві гривні) гривні 45 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч.8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником на виконання вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона очікує понести в сумі 3 000 грн, та на виконання ч.8 ст.141 ЦПК України представником позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надано докази понесених судових витрат. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги № 1/12 від 12.09.2020 року в розділі 4 якого зазначено види виконаних робіт, акт приймання-передачі виконаних робіт від 01.07.2021; рахунок № 1 від 01ю07ю2021 на суму 3000,00 грн. та квитанцію № 34 від 01.07.2021 про оплату [PERSON] вказаної суми . Повноваження адвоката підтверджені ордером № 1015223 від 14.09.2020 року з зазначенням договору на підставі якого надаються послуги, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР № 21/2225. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про доведеність витрат на правничу допомогу в заявленій сумі, як такої, що є пов`язаною з даною справою , вважає їх співмірними зі складністю та об`ємом виконаної роботи, такою, що підтверджена належними та допустимими доказами розрахунку таких витрат, в зв`язку з чим понесені витрати підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved