Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] від 26 червня 2010 року номер реєстру 378, а саме з причин отримання згоди [PERSON] на відчуження квартири при укладенні договору дарування серії ВМТ №501732 від 26 червня 2010 року, неправомірним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира завжди належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті, якого позивачці стало відомо, що власником зазначеної квартири зареєстрована не [PERSON] , а її онука ( донька позивачки) [PERSON] , на підставі договору дарування серії ВМТ №501732 від 26 червня 2010 року укладеного між останньою та покійним батьком позивачки, та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мустафаєвою Есміральдою Борисівною. Зазначила, що третя особа -приватний нотаріус Мустафаєва Е.Б. не перевірила та не встановила дійсність намірів кожної зі сторін до здійснення правових дій, які він завіряє, та відсутність у сторін заперечень на рахунок кожної з умов правових дій, а намір позивача не був спрямований на відчуження житла особі, яка збирається його продати. Нотаріус [PERSON] ніколи не бачила, її згоди не питала, та не з`ясовувала її дійсних намірів. Також позивач зазначила, що до укладення угоди, [PERSON] страждала на тяжкий стан здоров`я та похилий вік, та вона не усвідомлювала, дій які могла здійснювати, тому вважає, що третьою особою -приватним нотаріусом Мустафаєвою Е.Б. було грубо порушено вимоги законодавства у відношенні порядку здійснення такої нотаріальної дії, як посвідчення договору дарування нерухомого майна, в тому числі в частині отримання згоди співвласника нерухомого майна на праві спільної сумісної власності. Ухвалою від 27 квітня 2021 року провадження у справі відкрите. 12 серпня 2021 року відповідач надала відзив на позовну заяву, вказала, що вказані правовідносини вже були предметом розгляду судами, просила відмовити у задоволення позовних вимог. 24 вересня 2021 року адвокатом відповідача надано заперечення на позовну заяв в порядку ст. 180 ЦПК України, де відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволені позовних вимог. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог. Третя особа до суду не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін у справі та захисника, дослідивши докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захист) цивільних прав та інтересів можуть бути: .. .2) визнання правочину недійсним. Судовим рішенням Дзержиснького районного суду міста Харкова від 13 вересня 2012 року у справі № 2011/10723/2012 встановлено, що [PERSON] дійсно надала згоду своєму чоловіку [PERSON] та мала бажання подарувати онуці - [PERSON] квартиру, яка була придбана ними у період шлюбу на спільні кошти, при цьому заявила, що такий правочин відповідає інтересам їхньої сім`ї, погодилася з тим, щоб умови договору дарування квартири, визначалися чоловіком самостійно. При цьому, особу [PERSON] нотаріусом було встановлено, дієздатність перевірено. Також встановлено, що 26.06.2010 р. приватним нотаріусом Мустафаєвої Е.Б. був оформлений та засвідчений договір дарування на квартиру [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки вказана квартира знаходилася у спільної сумісної власності позивачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , [PERSON] надала згоду подарувати цю квартиру онуці [PERSON] , при цьому заявила, що такий правочин відповідає інтересам їх сім`ї, погодилася з тим, щоб умови договору дарування квартири визначалися чоловіком самостійно. У зв`язку з похилим віком [PERSON] та на прохання сторін, згода підписана удома в присутності нотаріуса. При цьому, особу [PERSON] було встановлено, дієздатність її та факт реєстрації шлюбу перевірено. Згода зареєстрована в реєстрі за №377. На підтвердження цього факту нотаріусом ( під час розгляду справи № 2011/10723/2012) була надана для огляду суду книга „Реєстр для вчинення нотаріальних дій", яка належним чином прошита та пронумерована, скріплена печаткою. Крім того, судом прийнято до уваги рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2012 року у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2011 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи : КП «Харківське БТІ», приватний нотаріус ХМНО Мустафаєва Е.Б. про визнання права власності на житло, визнання недійсним правочину щодо відчуження житла, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог [PERSON] -відмовлено. Таким чином, суд вважає, що обставини викладені позивачем в позові з приводу встановлення недійсності та незаконності правочину, вже встановлені, та їм надана правова оцінка. Частиною 4 ст.81 ЦПК України - Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наявного у справі доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в сукупності, що підстави для задоволення позову, в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наявних у справі доказів, наданих сторонами в ході розгляду справи, відсутні. Оскільки ніким із учасників процесу не заперечується, що квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , а навпаки належним чином перевірено і з`ясовано нотаріусом перед укладанням договору дарування спірної квартири, підтверджено належними письмовими доказами у справі, а договір дарування вказаної квартири укладено у відповідності до вимог ст..ст.203,207,208,719 ЦК України, на вчинення такого правочину [PERSON] надала письмову згоду своєму чоловіку [PERSON] , а інши підстави для задоволення позову відсутні, у позові [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed