Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувшись до суду з вказаним позовом до [PERSON] , просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь вартість додаткових витрат, понесених нею на навчання їхнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 8880,87 грн, а також стягнути з відповідача усі судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем, [PERSON] був укладений шлюб, який в даний час є розірваний на підставі рішення Долинського районного суду. Від даного шлюбу у них із відповідачем народився син, [PERSON] , [INFO] , який після розірвання між ними шлюбу, залишилися проживати разом з нею і перебуває на її вихованні і повному її матеріальному утриманні, не маючи при цьому належної матеріальної підтримки (за виключенням оплати аліментів) від свого батька і її колишнього чоловіка- [PERSON] . З вказаного моменту і до цього часу вона сама піклуюся та утримує їхнього з відповідачем сина, а він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо виховання і утримання їхньої дитини. На її неодноразові прохання про матеріальне забезпечення розвитку та здоров`я їхнього сина відповідач відповідає відмовою, а останнім часом взагалі ухиляється. У них виник спір щодо матеріального забезпечення їхнього сина, в зв`язку з чим вона і змушена звертатися до суду із вимогами про стягнення з відповідача коштів на додаткові витрати на дитину, яка перебувала на навчанні. Відповідач постійно працює, має регулярні, стабільні і досить високі доходи, але матеріально утримувати свою дитину, з невідомих їй на те причин, відмовляється. В той же час, вона змушена сама утримувати і виховувати їхню дитину, одночасно працювати задля матеріального забезпечення себе та їхньої спільної дитини, що не є достатнім для належного та необхідного забезпечення і утримання, як їхньої з відповідачем дитини, так і її особисто проживання. Таким чином вважає за доцільне стягнути з її колишнього чоловіка на її користь і додаткові витрати, понесені нею для їхньої з ним дитини. Відповідач добровільно жодної матеріальної допомоги їм не надає, повністю припинив добровільно матеріально утримувати їхнього сина, який, крім цього в даний час потребує додаткових фінансових витрат, оскільки під час навчання у ВУЗІ, навчався і на кафедрі військової підготовки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, у період часу з 01.09.2019 по 12.06.2021, де навчання було платне. У зв`язку з чим, син, крім подальшої оплати відповідачем аліментів на утримання свої дитини під час її навчання, потребував ще і додаткової матеріальної допомоги, однак на це його батько коштів не надавав, а тому нею в той час, на навчання сина, були сплачені кошти в загальному розмірі 17761,74 грн, чому є свідчення відповідні банківські квитанції банку. Крім цього, проходячи дане навчання, син потребував певні кошти і на своє проживання, особливе харчування, проїзд до навчального закладу, придбання певних необхідних йому речей для свого навчання, що його батьком, відповідачем, взагалі до уваги не береться та матеріально в цьому ні сину, ні їй не допомагається та не забезпечується. Всі вище перечислені додаткові витрати на сина були здійснені і здійснюються по даний час нею за власні кошти. Відповідач жодної участі у даних витратах не приймав, як і не приймає по даний час, та коштів для навчання сина не надавав і не надає по даний час. Добровільно повернути їй частину (яку би він мав оплатити), затрачених нею вказаних коштів за оплату навчання сина, відповідач відмовляється, що і стало причиною звернення до суду зданою позовною заявою. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з"явилася, причини неявки суд не повідомила. Представник позивачки - адвокат Коцкович Р.М. згідно з копії ордеру серії ІФ №053696 на надання правової допомоги від 10.09.2021 (а.с.20) та угоди №1777н-09/2021 про надання юридичних послуг від 10.09.2021 (а.с.21) в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Поданий 26.10.2021 відзив на позов (а.с.29-31) підтримав та вказав, що до досягнення сином повноліття він сплачував аліменти. Позивачка просить стягнути з нього 8 880,87 грн - вартість додаткових витрат, понесених нею на навчання сина. Проте, жодних обгрунтувань на підтвердження понесеної вказаної суми витрат, позивачкою в позові не наведено. З незрозумілих причин позивачка замовчує наявність рішення Долинського районного суду від 12 березня 2018 року про стягнення з нього на користь позивачки [PERSON] аліментів на час навчання [PERSON] . Так, на підставі рішення Долинського районного суду від 12 березня 2018 року Івано-Франківської області він сплачує аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку до закінчення навчання ним, але не більше як до досягнення сином 23 років, починаючи з дня пред`явлення позову 19 лютого 2000 року. Розмір аліментів в грошовому виразі, які сплачуються ним на користь позивачки, для прикладу, за червень 2021 року становить 11064 грн. Таким чином, позивачкою безпідставно заперечується його участь в утриманні сина [PERSON] на період його навчання. Отримуючи аліменти на повнолітнього сина [PERSON] на період його навчання, позивачка не може претендувати на стягнення додаткових витрат на сина, оскільки він має лише аліментні зобов`язання перед сином на час його навчання. Зазначив, що якщо б мав можливість, то надавав би більшу матеріальну допомогу синові [PERSON] . Однак, в нього є інша сім`я, він одружився вдруге і зареєстрував шлюб із своєю дружиною [PERSON] . У нього на утриманні двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] . Дружина [PERSON] здійснює догляд за малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] . З цих підстав просив з задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на таке. З матеріалів справи встановлено, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який на час подання позову є повнолітнім та з 28.12.2017 навчається на денній формі навчання за рахунок коштів замовника у Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, вказувала, що їхній з відповідачем спільний син [PERSON] навчався також на кафедрі військової підготовки Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, у період часу з 01.09.2019 по 12.06.2021, де навчання було платне. У зв`язку з чим, син, крім подальшої оплати відповідачем аліментів на утримання свої дитини під час її навчання, потребував ще і додаткової матеріальної допомоги, однак на це його батько коштів не надавав, а тому нею в той час, на навчання сина, були сплачені кошти в загальному розмірі 17761,74 грн, половину суми яких просить стягнути з відповідача. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 193,198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли повнолітня дитина, як у даному випадку [PERSON] , який потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення ним двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Враховуючи характер спірних правовідносин та приписи норм чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що навчання дитини у навчальному закладі не зумовлене розвитком особливих здібностей дитини чи іншими обставинами, які викладені у ст. 185 СК України. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року №61-1717св18. При ухваленні рішення, суд також враховує той факт, що з відповідача проводяться стягнення по сплаті аліментів на користь позивачки в розмірі ј частини всіх видів його доходу щомісячно, на час навчання сина [PERSON] , [INFO] , до закінчення ним навчання, на підставі рішення Долинського районного суду від 12.03.2018 (а.с.32-33), а також наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.35-36) З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки за своїм змістом вказані витрати позивачки не відносяться до обставин, з якими законодавець пов`язує можливість стягнення додаткових витрат на дитину. На підставі викладеного та ст.ст.180,185,199 СК України,

Outcome: dismissed