Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], територіальної громади Новоіванівської сільської ради Лозівського району, Харківської області, третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] року помер чоловік та батько позивачів [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарчими спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивачі фактично спадок після його смерті прийняли, оскільки на час його смерті була разом з ним зареєстровані, піклувалися про нього, поховали його, розпорядилися його особистими речами, у встановлений законом термін звернулися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Спадкоємцями першої черги крім позивачів по справі є відповідачі, які від прийняття спадку відмовились на користь позивачів. В даний час позивачі звернулися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, але їм в цьому було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу вищевказаного будинку не зареєстрований в Лозівському БТІ. В зв'язку з чим просять визнати за ними право власності по 1/2 частині кожній житлового будинку літ «А-1», житловою площею 29,7 кв.м., загальною площею 47,4 кв.м. з відповідними надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] без акту вводу в експлуатацію, згідно технічного паспорту виготовленого КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області станом на 13 січня 2014 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. 10 червня 2014 року позивачі уточнили свої позовні вимоги та просили визнати за ними право власності по 1/2 частині кожній житлового будинку літ «А-1», житловою площею 29,7 кв.м., загальною площею 47,4 кв.м. з відповідними надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] без акту вводу в експлуатацію, згідно технічного паспорту виготовленого КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області станом на 13 січня 2014 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позивачі в судове засідання не з'явилися, але надали суду свою заяву в якій просили розглянути справу за їх відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але надали суду свої заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення уточнених не заперечують та вважають їх такими, що підлягають задоволенню. Представники третіх осіб реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області та територіальної громади Новоіванівської сільської ради Лозівського району, Харківської області в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Новоіванівською сільською радою Лозівського району Харківської області 06 червня 1998 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості від 16 квітня 1966 року, який був посвідчений виконавчим комітетом Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області. Також факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується довідкою Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 135 від 07 лютого 2014 року, з якої вбачається, що відповідно до «Погосподарської книги Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області за 1967-1969 роки» № 06, спірний житловий будинок числиться за [PERSON]. Крім того, як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 14 від 23 лютого 1996 року [PERSON] була передана в особисту приватну власність земельна ділянка, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та земельна ділянка, площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги крім позивачів є відповідачі по справі, які від прийняття спадку відмовились на користь позивачів. Інших спадкоємців не має ні по закону ні по заповіту. Позивачі спадок після смерті чоловіка та батька прийняли, оскільки на час його смерті були разом зареєстровані, що підтверджується довідкою Новоіванівської сільської ради Лозівського району, Харківської області № 145 від 12 лютого 2014 року. Також позивачі звернулися в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку після смерті свого чоловіка та батька, тобто фактично спадок отримали. На даний час позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але їм в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 58/02-31 від 06 лютого 2014 року, видана приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] в якій зазначено, що позивачі не надали правовстановлюючий документ на майно, а також витяг з Реєстру прав власності, а тому позивачі на даний час оформити нотаріально спадок на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не мають можливості в зв'язку з тим, що [PERSON] придбаний на законних підставах житловий будинок в Лозівському бюро технічної інвентаризації не оформив та не зареєстрував. Так, згідно довідки Новоіванівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 135 від 07.02.2014 року, за даними погосподарського книги Новоіванівської сільської ради № 6 за 1967-1969 роки, житловий будинок, який обліковувався за особовим рахунком № [NUMBER] та знаходився в с. Нова Іванівка, Лозівського району, Харківської області значився за померлим [INFO] року [PERSON]. Стаття 5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. В сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. Згідно до Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, сільські ради один раз в п'ять років проводили закладку погосподарських книг шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. При визначенні року побудування ураховується рік, в якому цей будинок було введено в експлуатацію. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як роз'яснено в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкоємців на момент закінчення будівництва будинків. Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, суд при вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно враховує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та враховує підстави спадкування зазначеного майна. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрації права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, яка втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Зважаючи на наведене, спірний будинок належав [PERSON] на праві власності з 1966 року і подальша зміна законодавства не позбавила його набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за ним права власності саме на будинок як об'єкт спадкування. Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, позивачі мають першочергове право на спадкування після смерті свого чоловіка та батька, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження позивачів по справі. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець має надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадку. Як свідчать матеріали справи позивачі фактично отримали спадок, оскільки на день смерті свого чоловіка та батька були зареєстровані з ним за однією адресою, а також в установлений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадку. За таких обставин суд вважає, що позивачі спадок прийняли, заяву про відмову від спадку не писали. Враховуючи всі вище наведені обставини, суд вважає за необхідне визнати за позивачами право власності на спірний житловий будинок, як за спадкоємцями за законом.

Outcome: approved