Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, [INFO] у них з відповідачем, з яким вона на той час проживала у зареєстрованому шлюбі, народилась донька [PERSON]. Проте, подружнє життя між нами не склалось і вони розлучились. Дитина після розірвання шлюбу проживає зі позивачем і перебуває на повному її утриманні. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. На даний час позивач має змогу поїхати разом із їхньою донькою до Республіки Вірменія та Республіки Грузія на відпочинок, де їх донька матиме також можливість побачити іншу країну, отримати інші враження і у такий спосіб розвинути свій кругозір, світогляд, загальний розвиток, зможе додатково інтелектуально розвинутись. Вказана поїздка запланована з 03 липня 2018 року по 24 липня 2018 року. Вже є придбані авіаквитки туди і у зворотному напрямку.Проте, відповідач, відмовляє позивачу у наданні дозволу на виїзд їх доньки за кордон. З метою досудового врегулювання спору, позивач звернулась до відповідача з письмовим зверненням, у якому просила надати їй у строк до 30 листопада 2017 року нотаріально засвідчену згоду (дозвіл) на виїзд [PERSON], [INFO], в період з 03 липня 2018 року по 24 липня 2018 року включно за межі України до Республіки Вірменія та Республіки Грузія з матір'ю, [PERSON], з дозволом [PERSON] без згоди батька дитини, [PERSON], оформляти усі необхідні документи, проїзні документи, паспорти, необхідні для виїзду неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України до Республіки Вірменія та Республіки Грузія. Одночасно позивач просила повідомити її письмово про результати розгляду мого звернення. ЇЇ звернення відповідач отримав 05.10.2017 року, про це свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, відповіді на звернення відповідач не надав і дозволу на виїзд дитини за кордон також. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились. Від представника позивача адвоката [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він просить розглядати справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомив. Для повідомлення відповідача було подано оголошення в ЗМІ, а саме в друковану газету «Вісті Рівненщини» №12 від 23.03.2018р. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який розірвали, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] актовий запис №104, від 03 липня 2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції в Рівненській області. Від шлюбу сторони мають дитину доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.2004 року видане відділом реєстрації актів цивільного стану Березнівського районного управління юстиції Рівненської області. Дитина проживає з позивачем, відповідач після розірвання шлюбу участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного Кодексу України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 вказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження, щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду неповнолітньої доньки за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, позивач зверталася до відповідача по цьому питанню, зокрема шляхом направлення відповідного листа, також встановлено, що батько не спілкується з дитиною, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини, реалізації соціального та духовного розвитку, що підтверджено наведеними вище доказами, відмова батька у наданні дозволу у виїзді дитини за кордон є безпідставною та неаргументованою, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При винесенні рішення суд також враховує вік дитини, в зв'язку з цим право на виїзд дітей за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов'язки, та не порушуватиме його батьківських прав. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO], за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи те, що тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини разом з матір"ю за кордон на відпочинок або для розширення світогляду відповідає її інтересам, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 704 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого позивачем. Вказані правовідносини регулюються ст. 154 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 141 ЦПК України, Порядком виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. На підставі викладеного,

Outcome: approved