Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку (літ.А-1), житловою площею 17,2 кв.м., сараїв (літ. Б,В), погребу (літ. Г), вбиральні (літ.Д), водяної колонки І, басейну ІІ, замощення ІІІ, за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , зазначила, що вона проживає в будинку [ADDRESS] з травня 2008 року. Цей будинок за життя належав [PERSON] , яка тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. Останні декілька років до смерті [PERSON] позивач постійно доглядала її, тому за життя остання виявила бажання подарувати позивачу будинок, в якому проживає, та попросила її переїхати у нього постійно жити, оскільки там ніхто не проживає, а документи, що підтверджують право власності позивача на цей будинок, [PERSON] обіцяла зробити пізніше. У 2008 році позивач переїхала жити в зазначений будинок, де робила ремонти приміщень, оплачувала комунальні платежі, та вчиняла інші необхідні дії для підтримання майна в належному стані. Оскільки [PERSON] хворіла, та не змогла повністю оформити документи на право власності на будинок, остання попросила позивача допомогти оформити їй документи, для чого видала нотаріально завірену довіреність, якою уповноважувала позивача бути її представником в усіх питаннях пов`язаних з державною реєстрацією вище вказаного будинку. В листопаді 2009 року стан здоров`я [PERSON] погіршився і вона вирішила подарувати позивачу будинок, про що власноруч написала договір дарування, згідно якого будинок [ADDRESS] подарувала позивачу, та передала всі наявні в неї документи на будинок. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті позивач вже не могла займатися оформленням документів на будинок. Договір дарування на будинок [PERSON] склала власноруч, про що були обізнані свідки [PERSON] та [PERSON] . Подароване позивачу нерухоме майно складається з житлового будинку (літ. А-1), житловою площею 17,2 кв.м., сарай (літ. Б,В), погреб (літ. Г), вбиральня (літ. д), водяна колонка І, басейн 11, замощення ІІІ, право власності на який позивач бажає визнати право власності в порядку набувальної давності. Присутні в судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.115). Треті особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 144, 145, 146). Суд, вислухавши позивача, його представника, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що за життя [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.26) фактично прийняла спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , якій він за життя належав на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 52); свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.08.1992 на ім`я [PERSON] , згідно якого вона успадкувала вищеозначений будинок (а.с. 17,18,19, 56); нескасованим та незміненим заповітом [PERSON] від 25.12.2000, яким вона заповіла усе належне їй майно на день смерті [PERSON] (а.с. 20, 53); заявою [PERSON] до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 51). За життя [PERSON] не встигла зареєструвати спадщину після смерті [PERSON] належним чином, так як померла [INFO] , про що свідчить копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 50-56). Як видно з довідки виданої Виконкомом Гейківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 13.11.2018 № 863 (а.с.27), за адресою: [ADDRESS] , постійно проживає з 2008 року позивач [PERSON] . Як зазначає позивач в позовній заяві, за життя [PERSON] , запропонувала їй переїхати та жити в спірному будинку, вказуючи на те, що при цьому склала договір дарування (а.с.25). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили ті обставини, що з 2008 року [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , де за свої гроші робить ремонти та сплачує комунальні послуги. За життя [PERSON] , [PERSON] доглядала останню, так як та тяжко хворіла. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. Згідно ст.719 ЦК України договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як видно з матеріалів справи зазначений договір нотаріально не посвідчений, а тому не може бути визнаний належним доказом по справі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому, суд враховує, що набувальна давність визначається як спосіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння, про що також наведено у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Як видно з матеріалів справи, а саме з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.67-108), за життя, остання, 06.06.2007, склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, до б воно не знаходилося та з чого б не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належали їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с.78). 31.05.2010 [PERSON] , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , яку він прийняв (а.с.68). 29.11.2009 [PERSON] , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , яку він прийняв (а.с.68). З матеріалів справи також видно, що будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не увійшов до складу спадщини, так як на момент відкриття спадщини, померла [PERSON] належним чином не оформила право власності на належний їй будинок у встановленому законом порядку. Відповідно до норм статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Під час судового засідання було встановлено, що позивач лише користувалася спірним домоволодінням, а тому в даному випадку дія норми 344 ЦК України застосуванню не підлягає. Зважаючи на те, що спірне домоволодіння на праві власності за заповітом належить в рівних частках третім особам по справі, тому суд вважає, що правові підстави для встановлення факту добросовісного, безперервного, відкритого користування спірним домоволодінням позивачем відсутні, також, позивачем не доведено, що саме відповідачем Гейківської сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області порушені будь-які права та інтереси позивача, а тому відсутні і підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Outcome: dismissed