Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що відповідно до посвідчення №91/4 від 07.03.1960 року на ім'я [PERSON] виданий ордер на житлове приміщення , квартиру [ADDRESS]. В 1960 року позивачка була зареєстрована на вказаній житловій площі, з 1991 році на цій житловій площі був зареєстрований її син - [PERSON] [INFO], а з 2001 року також [PERSON] [INFO]. З 01.02.2004 року відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS]. , належних йому речей у квартирі немає,перестав повністю виконувати обов'язки квартиронаймача. На протязі тривалого часу відповідач жодного разу не з'явився до місця своєї реєстрації, місце проживання його невідомо. Позивачка - в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про згоду на заочний розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилися, про слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наданим оголошенням у газеті про виклик відповідача. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, місце перебування (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Враховуючи, що відповідач належним чином був завчасно сповіщений про час і місце розгляду справи, і не з'явився в судове засідання, суд вважає за необхідне відповідно до ч.9 ст.76 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Виниклий спір про усунення перешкод у здійсненні прав власника в силу ст.15 ЦПК України належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору дарування від посвідчення №91/4 від 07.03.1960 року на ім'я [PERSON] виданий ордер на житлове приміщення , квартиру [ADDRESS]. В 1960 року позивачка була зареєстрована на вказаній житловій площі, з 1991 році на цій житловій площі був зареєстрований її син - [PERSON] [INFO], а з 2001 року також [PERSON] [INFO]. З 01.02.2004 року відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS]. , належних йому речей у квартирі немає,перестав повністю виконувати обов'язки квартиронаймача. На протязі тривалого часу відповідач жодного разу не з'явився до місця своєї реєстрації, місце проживання його невідомо. У судовому засіданні встановлено, що згідно довідви з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 17.12.2013 року, відповідач [PERSON] прописаний у зазначеній квартирі, однак фактично там не мешкає. Факт не проживання відповідача в даній квартирі з 01.02.2004 року по даний час підтверджується актом жильців, складений 25.11.2013 року. Так як реєстрація по даній адресі відповідача збільшує витрати позивача по сплаті комунальних послуг, що порушує її конституційні права, то суд вважає, що на підставі наданих доказів необхідно вимоги позивача задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки його власністю і місцем перебування або проживання зазначена квартира не становить, він повинен бути зняти з реєстраційного обліку за цією адресою. Згідно ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Суд вважає, що своїми діями відповідач порушує право власності позивача, передбачене ст. ст. 21, 41 Конституції України, тому що вона не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю за своїм розсудом у зв'язку з реєстрацією відповідача на її жилій площі, яка належить [PERSON] на праві приватній власності.

Outcome: approved