Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і зняттям з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власницею ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Інша ? частини вказаного домоволодіння належить на праві власності її доньки - [PERSON], третій особі по справі. В даному будинку з 2011 року значиться зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який з квітня 2013 року не проживає на вказаній житловій площі. Оскільки відповідач не мешкає в будинку понад один рік, позивачка, посилаючись на ст. 405 ЦК України, просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та зобов»язати Відділ імміграції і реєстрації фізичних осіб Красноармійського МРВ ГУ МВС України в Донецькій області зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з«явився, повідомлявся про день і час слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України постановляє заочне рішення по справі, оскільки відповідач не з»явився в судове засідання по невідомій причині, а позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Заслухавши пояснення позивачки, з"ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що домоволодіння , що розташоване за адресою: Донецька область, Красноармійський район с. Звірове, вул. Свердлова,1 на лежить на праві власності позивачці по справі - [PERSON]-1/2 частина, і третій особі [PERSON] - ? частина , що підтверджується відповідними Свідоцтвами про право на спадщину за законом, зареєстрованими в реєстрі за № 632, 630 та Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 7-10). На зазначеній жилій площі значаться зареєстрованими [PERSON] з 1976 року, [PERSON] з 1982 року, [PERSON] з 2003 року та відповідач по справі [PERSON] - 2011 року ( а.с. 11). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 28.03.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 31.08.2002 року . Згідно акту комісійного обстеження будинку [ADDRESS] [PERSON] не проживає з квітня 2013 року, особистих речей в будинку не має ( а.с. 12). Як встановлено в судовому засіданні. Відповідач вселився на вказану житлову площу як член сім»ї на правах чоловіка доньки позивачки [PERSON], набув право користування та зареєстрував своє місце проживання в установленому законом порядку. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Оскільки квартира перебуває у приватній власності, відповідач вселивсяв квартиру як член сім»ї власника, між вказаними особами як суб»єктами сервітутного правовід ношення виникли відносини щодо користування спірною квартирою, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, зміна статусу відповідача з члена сім»ї на колишнього члена сім»ї на момент пред»явлення позову в даному випадку не впливає на застосування ст. 405 ЦК України, і у власника є право саме на підставі зазначеної норми права визначити колишнього члена сім»ї таким, що втратив право на житло. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Що стосується позовних вимог про покладення зобов»язання зняття з реєстрації задоволенню не підлягають, оскільки заявлені до неналежного відповідача по справі, відповідачем зазначено саме - [PERSON], уточнення позовної заяви з цього приводу позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial