Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем , що був укладений 28.08.1999 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області, за актовим записом №55. Позовні вимоги обґрунтовуються тим , що подальше спільне проживання та збереження сім"ї неможливо. Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 28.08.1999 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області, за актовим записом №55. Від вказаного шлюбу останні мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , інтересам їхньої дитини , що мають істотне значення. Ухвалою суду від 08.07.2014 року сторонам було надано термін на примирення строком три місяці, однак сторони не примирились. Суд вважає , що оскільки сторони до примирення не прагнуть, збереження сім'ї є неможливим , позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню , шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, то як передбачено в ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу (ЦК) України, місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. Якщо фізична особа досягла 14 років, вона може вільно обирати собі місце проживання за винятком обмежень, які встановлюються законом. Це загальне положення закріплене у ч. 2 ст. 29 ЦК України. Водночас норми ст.160 СК України встановлює такі самі обмеження, тобто 14-річна дитина може визначати своє місце проживання, але не довільно, а лише з батьками, проте з ким саме - з матір'ю чи батьком - вона може вирішити самостійно. Враховуючи вищезазначене та те, що на момент розгляду справи в суді дитина досягла чотирнадцятирічного віку, та як стверджує сам позивач добровільно проживає разом із ним, суд вважає, що права позивача в даних правовідносинах не порушені, визначення місця проживання 14-річнної дитини законами України не передбачено, в зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial