Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка 01.08.2014 року звернулась до суду із позовною заявою про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу. 06.10.2014 року до матеріалів справи надійшов уточнений позов у зв'язку із зміною згідно з ч.2 ст. 31 ЦПК України підстав позову. За змістом уточненої позовної заяви 11.03.2014 року між сторонами був укладений договір строкового банківського вкладу з фізичною особою № 2630/61/166082, відповідно до п. 1.3.1 статті 1 частини №1 якого Банк відкрив позивачці депозитний рахунок [NUMBER] та прийняв для зберігання грошові кошти в іноземній валюті на строк з 11.03.2014 року до 11.11.2014 року. Кошти на виконання договору були внесені готівкою в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) Євро 11.03.2014 року. Строк депозиту, встановлений п. 1.2.3 статті 1 частини №1 Договору, становить 245 днів. Внаслідок того, що обов'язки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків Банком не виконані, позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу на вимогу про повернення коштів №2620/61/142028 від 19.05.2014 року у розмірі 15215,84 євро та витрати на правову допомогу у розмірі 800,00 грн. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримали уточнену позовну заяву та обставини, викладені в ній, просили задовольнити позов в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судових засідань (04.09.2014 року, 27.10.2014 року) неодноразово повідомлявся належним чином за юридичною адресою, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав. В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивача та представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно зі статтею 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною другою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. За матеріалами справи 11.03.2014 року між [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ІНН [NUMBER] та Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний банк» був укладений договір строкового банківського вкладу з фізичною особою №2630/61/166082. Відповідно до п. 1.3.1 статті 1 частини №1 даного договору Банк відкрив на ім'я позивачки депозитний рахунок [NUMBER] та прийняв для зберігання грошові кошти в іноземній валюті на строк з 11.03.2014 року до 11.11.2014 року (а.с.41-43) Позивачка на виконання умов договору внесла готівкові кошти на зазначений рахунок в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) Євро 11.03.2014, що підтверджується квитанцією (а.с.9). Відповідно до п.п. 1.2.3 та 1.2.8 статті 1 частини №1 Договору за використання грошових коштів Банк щомісячно нараховує і щомісячно сплачує вкладнику проценти із розрахунку 9,8% річних за період з 1 до 245 дня зберігання коштів. Строк депозиту, встановлений п. 1.2.3 статті 1 частини №1 Договору, становить 245 днів. 16.07.2014р. выдповыдач перерахував їх на рахунок [NUMBER], відкритий на ім'я позивачки згідно договору банківського вкладу на вимогу № 2620/61/142028 від 19.05.2014р. з процентною ставкою 0,1% річних, що підтверджується відомістю по депозитному договору від 11.09.2014р, копія якої додається до даного позову (а.с.47-54). Відповідач свої обов'язки щодо повернення грошових коштів та нарахованих за договором відсотків не виконав, мотивуючи це відсутністю готівкових коштів в касі банку та недостатністю готівкового підкріплення кас відділень, що підтверджується відповіддю №123/6290 від 27.08.2014р. (а.с.35) на заяву [PERSON] від 21.07.2014 року (а.с.10). Згідно наданих позивачем вище згаданих відомостей по депозитному договору, сума заборгованості відповідача станом на 11.09.2014р, складає 15215,84 євро. Згідно з п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачка звернулась по юридичну допомогу до представника - адвоката [PERSON], з якою уклала договір про надання юридичних послуг від 18.09.2014 року. На підставі розрахунку (а.с.45) та розрахункових квитанцій (а.с. 46) суд визнає за можливе стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 800,00,00 грн. Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі на зазначених підставах. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. При визначенні суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного розрахунку: 15215,84 (сума позовних вимог, що задоволена судом)*16,40 (офіційний курс НБУ станом на 27.10.2014 року для валюти євро)*0,01= 2495,40 грн. (розрахунок наведений на підставі пункту 1.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» для позовних вимог майнового характеру).

Outcome: approved