Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення збитків, заподіяних несвоєчасним нарахуванням кошті, відшкодування моральної шкоди, в якому з урахуванням останніх уточнень просили стягнути з відповідача на їх користь 244262,97 грн. заборгованість у звязку з несвоєчасним та неповним зарахуванням внесених позичальником [PERSON] 29.11.2012 року коштів; завдану моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.. кожному та понесені судові витрати у вигляді витрат на проведення судової експертизи в розмірі 9578,70 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 12853,20 грн. В обґрунтування позову зазначили, що 10.04.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір про іпотечний кредит, за яким відповідач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 650 тис. грн. на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.04.2032 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, вул. Орджонікідзе, буд. 13-а, а [PERSON] в свою чергу зобовязалась належним чином використати та повернути кредит в сумі 650 тис. грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 17,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. За договором поруки №12Р-018-013 від 10.04.2012 року поручителем за вищевказаним договором є позивач [PERSON] 29.11.2012 року [PERSON] було здійснено платіж по квитанції №31667545 (#31667545) в сумі 36774,50 грн. Внесені кошти в сумі 36774,50 грн. за вказаною квитанцією ПАТ «Державний ощадний банк України» не були зараховані в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10.04.2012 року. В січні 2013 року позивачам зателефонували з банку та повідомили про те, що «у них є проблеми з кредитом». В порушення пункту 4.4.1 укладеного між сторонами договору про іпотечний кредит від 10 квітня 2012 року, яким передбачено права позичальника, зокрема, «одержувати від Банку інформацію про стан заборгованості за кредитом, процентами за його користування, комісійними винагородами та іншими платежами за цим Договором», відповідач не наддав їм конкретної інформації про рух грошових коштів на рахунку та зарахування їх за відповідним призначенням. Більше того, 04.02.2013 року відповідач надіслав «Вимогу про дострокове повернення кредиту», мотивуючи вимогу тим, за ними рахується заборгованість згідно з договором: -заборгованість за кредитом - 647 100,44 грн., -заборгованість за процентами - 6 622,65 грн., -прострочена заборгованість за кредитом - 1 648,89 грн., -прострочена заборгованість за процентами - 24 026,20 грн., -пеня 831,33 грн. Однак за підрахунками позивачів заборгованість у них відсутня, оскільки вони вчасно погашали кредит. 11.23.013 року [PERSON], разом з поручителем [PERSON] повторно звернулася до відповідача з проханням надати повну інформацію про всі платежі що нею проведені, коли та на який рахунок вони були зараховані. Оскільки на їх звернення відповідь надана не була, 27.03.2013 року вони втретє звернулись до відповідача з проханням надати повну інформацію про всі платежі, які проведено [PERSON], за договором про іпотечний кредит, коли і на який рахунок вони були зараховані. 27 березня 2013 року їх представнику була видана довідка №46-11/11 від 15 березня 2013 року з якої вбачається, що 29 листопада 2012 року по квитанції №31676631, [PERSON] було сплачено 15 000 гривень, що не відповідає дійсності. Фактично 29 листопада 2012 року по квитанції №31667545, [PERSON], було сплачено 36 774,50 гривень, а не 15 000 гривень (різниця 21 774,50 гривень). У зв'язку з цим 28 березня 2013 року, на підставі статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», було зроблено адвокатський запит, в якому адвокат просив повідомити: «чому була зарахована сума 15 000 гривень по квитанції №31676631, по якій [PERSON] не платила, а не зарахована сума 36774,50 гривень, яка дійсно була сплачена нею 29 листопада 2012 року по квитанції №31667545". 24 квітня 2013 року відповідачем була надана остаточна відповідь, що «факт привласнення коштів не знайшов свого підтвердження, підстав для перерахування заборгованості за кредитними зобов'язаннями не вбачається». Із наданої відповіді вбачається, що відповідач не зарахував повністю платіж в сумі 36 774,50 гривень, які були сплачені нею 29 листопада 2012 року по квитанції №31667545. У зв'язку з тим, що відповідач заперечував очевидний факт внесення ними коштів в сумі 36 774,50 гривень, які дійсно були сплачені ними 29 листопада 2012 року по квитанції №31667545 [PERSON], 07 травня 2013 року звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача шляхом зарахування внесеної суми за кредитним договором та проведення перерахунку. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04 лютого 2014 року позов [PERSON] повністю задоволений, зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банкУкраїни" зарахувати платіж по квитанції №31667545 (#31667545 ) від 29.11.2012 року як сплачений в сумі 36 777,50 гривень за договором про іпотечний кредит № 12Р-018 від 10.04.2012 року та провести відповідний перерахунок за договором». Ухвалою судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 12 березня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 04 лютого 2014 року залишено без змін. В касаційному порядку ухвалені судові рішення відповідачем не скаржувалися. Неправомірними діями відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» , яке не зарахувало знесену суму 36 774,50 гривень, яка дійсно була сплачена 29 листопада 2012 року по квитанції №31667545, що підтверджено рішенням суду, яке вступило в законну силу, а зарахувавши лише суму 15 000 гривень по квитанції №31676631, по якій не платили, була штучно створена заборгованість по сплаті платежів за договором про іпотечний кредит. Таким чином, у зв'язку з невиконанням банком своїх зобов'язань по несвоєчасному зарахуванню внесених позичальником коштів 29.11.2012 року в сумі 36 774,50 грн. по квитанції № 31667545 (#31667545) в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 12Р-018 від 10.04.2012 , відповідач неправомірно користувався вказаними коштами за період 29.11.2012 року по 13.03.2014 року. Крім того, в результаті вищевказаних неправомірних дій відповідача позивачам була заподіяна також моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які заподіяв відповідач неправомірними діями, внаслідок чого вони були змушені звертатись до суду за захистом своїх прав, мати витрати на судового експерта, оплату правової допомоги, витрачати дорогоцінний час на численні судові засідання, відриваючись від роботи, сімї та звичних занять. У звязку з цим, у них погіршився психічний стан здоровя, почали вживати заспокійливі препарати, звертатись за медичною допомогою до лікарів В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що вона 29.11.2012 року через касу банку внесла грошові кошти у сумі 36 774,50 грн. по квитанції № 31667545 (#31667545), які не були зараховані банком з метою штучного створення заборгованості за кредитним договором та відібрання домоволодіння, яке перебувало в іпотеці банку, вартість якого значно більше кредитної заборгованості. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що він був поручителем за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], від Банку постійно надходили листи з погрозами щодо відібрання їхнього домоволодіння, також спірні грошові кошти в сумі 36 774,50 грн. по квитанції № 31667545 (#31667545) були сплачені його дружиною [PERSON], проте він вважає ці кошти спільним майном подружжя, а тому його права також порушені. Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] суду підтвердив висновок, який ним був наведений у проведеній судовій експертизі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків та експерта, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, встановив наступне. 10 квітня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Херсонське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» укладено договір про іпотечний кредит №12Р-018. За умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 650 тис. грн. на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 09.04.2032 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, вул. Орджонікідзе, буд. 13-а, а [PERSON] в свою чергу зобовязалась належним чином використати та повернути кредит в сумі 650 тис. грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 17,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. 29.11.2012 року [PERSON] було здійснено платіж по квитанції №31667545 (#31667545) в сумі 36774,50 грн. внесені кошти в сумі 36774,50 грн. за вказаною квитанцією ПАТ «Державний ощадний банк України» не були зараховані в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10.04.2012 року. 04.02.2013 року за №29-11/101 ПАТ «Державний ощадний банк України» направлено на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту, відповідно до якої повідомлено, що станом на 04.02.2013 року [PERSON] не виконано взяті на себе зобовязання та недотримані умови, передбачені договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10.04.2012 року, а саме: здійснювати погашення кредиту рівними частинами та сплату процентів кожного 25 числа кожного місяця. На підставі п. 3.4 договору про іпотечний кредит банк вимагає повернення всієї суми кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування кредитом та інших платежів у сумі 680229,51 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 647100,44 грн., заборгованість за процентами в сумі 6622,65 грн., прострочена заборгованість за кредитом в сумі 1648,89 грн., прострочена заборгованість за процентами в сумі 24026,20 грн., пеня 831,33 грн. 04.02.2013 року за №29-11/102 ПАТ «Державний ощадний банк України» направлено на адресу [PERSON] таку ж саме вимогу про дострокове повернення кредиту. Відповідно до наказу №121 від 09.04.2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України», філія Херсонське обласне управління, під час проведення службового розслідування були встановлені численні порушення вимог нормативних документів АТ «Ощадбанк». Згідно акту службового розслідування АТ «Ощадбанк» від 09.04.2013 року, комісією проведено службове розслідування по факту розбіжності даних АБС Барс по залишку простроченого боргу (договір про іпотечний кредит №12Р-018-013 від 10.04.2012року, позичальник [PERSON]О.) з даними квитанцій про оплату наданих [PERSON] в підтвердження сплати боргу, встановлено, що 29.11.2012 року (о14-53 год). старшим контролером касиром сектору обслуговування фізичних осіб операційного відділу [PERSON] було здійснено прибуткову операцію на суму 36774,50 грн. (згідно заяви на переказ готівки від 29.11.2012 року №31667545 на суму 36774,50 грн.) з погашення позичальником [PERSON] суми основного боргу та нарахованих (прострочених) відсотків по ньому. Фактично, як свідчать пояснення [PERSON] та [PERSON], позичальником [PERSON] було внесено до каси 15 тис. грн. Невідповідність фактичної суми готівки, яка вказана у заяві на переказ готівки була помічена тільки під час зведення каси. Встановлено, що з 29.11.2012 року по 27.03.2013 року мало місце приховування факту порушення вимог нормативних документів АТ «Ощадбанк» з боку операційно-касових працівників, що може призвести до фінансових втрат. Як вбачається з листів [PERSON], [PERSON], останні тричі звертались з письмовими заявами до АТ «Ощадбанк» з питання надання повної інформації про всі платежі, які проведені [PERSON] за договором про іпотечний кредит. Однак вказані листи проігноровано. Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №330/16 від 31.01.2017 року, проведеними дослідженнями підтверджується, що дійсна заборгованість банку у звязку з несвоєчасним та неповним зарахуванням внесених позичальником коштів 29.11.2012 року у сумі 36774,50 грн. по квитанції №31667545 (#31667545) в погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10.04.2012 року станом на 25.02.2016 року складає 44262,97 грн., в тому числі: 15000, 00 грн. сума основного боргу; 14547,72 грн. пеня за період прострочення; 12416,62 грн. сума інфляції за період простроченням 2298,63 грн. три проценти річних від простроченої суми. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 04.02.2014 року у справі № 666/6383/13-ц позов [PERSON] задоволено, зобовязано ПАТ «Державний ощадний банк України» зарахувати платіж внесений [PERSON] по квитанції №31667545 (#31667545) від 29.11.2012 року, який сплачений в сумі 36774,50 грн. за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10.04.2012 року та провести відповідний перерахунок за договором. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12.03.2014 року вказане рішення залишено без змін. На виконання зазначених рішень суду 13.03.2014р. ПАТ «Державний ощадний банк України» зарахувало суму 21774,50 грн. у рахунок платежу по квитанції №31667545 (#31667545) від 29.11.2012 року, що підтверджується меморіальним ордером від 13.03.2014р. № 45415385. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14.04.2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.12.2015 року скасовано, та ухвалене нове, яким у задоволенні вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 14.04.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 03.08.2016 року прийнято відмову ПАТ «Державний ощадний банк України» від апеляційної скарги, поданої ним на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.12.2015 року. Отже, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті платежу по квитанції №31667545 (#31667545) від 29.11.2012 року було зараховано лише 15000 грн. 29.11.2012р., а залишок суми 21774,50 грн. було зараховано після ухвали апеляційного суду Херсонської області від 12.03.2014 року. Відповідно до службової записки головного бухгалтера філії АТ «Ощадбанк» від 28.11.2017 року №119.17/01-08/180 позичальником [PERSON] на виконання кредитних зобовязань за договором про іпотечний кредит №12Р-018 від 10.04.2012 року, 14 липня 2016 року було здійснено погашення боргу в сумі 731017,48 грн., в тому числі: 646406,36 грн. погашення основного боргу; 76679,40 грн. погашення нарахованих відсотків; 4829,00 грн. погашення нарахованої пені; 905,55 грн. погашення 3% річних від простроченого боргу; 2197,17 грн. погашення витрат від інфляції. При наданні оцінки даному доказу, суд виходить з того, що позивачем [PERSON] було погашено заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, на даний час переплата за кредитним договором відсутня, що свідчить про те, що спірна сума по квитанції №31667545 (#31667545) від 29.11.2012 року відповідачем зарахована у повному обсязі. Як вбачається з заяви на переказ готівки №31667545 (#31667545) від 29.11.2012 року, [PERSON] внесено до каси АТ «Ощадбанк» грошові кошти в сумі 15 тис. грн., що не заперечувалось нею особисто в судовому засіданні. Вказану заяву суд сприймає як належний доказ сплати позивачем [PERSON] коштів з огляду на наступне. Відповідно до «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637 з наступними змінами і доповненнями (ПВКО) (що застосовується до спірних правовідносин що виникли станом на 2012 рік), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (265/95-ВР) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах. Згідно п. 3.1 вказаного порядку, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. \Пункт 3.1 глави 3 в редакції Постанови Національного банку N 277 (z0944-05) від 10.08.2005; із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку N 573 ( z0279-11 ) від 22.12.2010\ Пунктом 3.3 передбачено, приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. \ Абзац перший пункту 3.3 глави 3 із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку N 252 ( z0448-09 ) від 29.04.2009 \ Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Під час роботи з готівкою касири (особи, що виконують їх функції) керуються правилами визначення платіжності банкнот і монет Національного банку України. Надаючи оцінку платіжним документам, суд виходить з такого, що меморіальний ордер це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно-правових актів Національного банку України. Так, судом встановлено, що з боку відповідача мало місце неповного зарахування грошових коштів по квитанції №31667545 (#31667545) від 29.11.2012 року у в сумі 36774,50 грн., 29.11.2017р. було зараховано частково грошові кошти, а саме у сумі 15000,00 грн. А тому, позивач [PERSON] помилково вважала, що відповідач безпідставно користувався даними грошовими коштами у сумі 15000 грн., тому що 29.11.2012р. не було зараховано як раз залишок суми у розмірі 21774,50 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у сумі 44262,97 грн. задоволенню не підлягають у звязку із недоведеністю. Щодо вимог позивача [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON], грошові кошти за квитанцією №31667545 (#31667545) від 29.11.2012 року у в сумі 36774,50 грн. він не вносив, вважає, що його права могли бути порушені у разі стягнення заборгованості з нього як з поручителя за кредитним договором. Проте, судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором погашена [PERSON] у повному обсязі, грошові кошти за кредитом з [PERSON] не стягувалися та ним не сплачувалися. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у сумі 44262,97 грн. задоволенню не підлягають у звязку із тим, що його права у даних правовідносинах не порушені. Щодо стягнення моральної шкоди у розімірі 100000 грн. на кожного з позивачів, суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3\~ст. 23 ЦК України, роз'яснень, що містяться у п.п. 3, 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ч. 1, п.п. 1, 2, 3 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до змісту\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В ході розгляду справи позивачами належними та допустими доказами не доведено завдання відповідачем моральної шкоди. Враховуючи, вищевикладене, те, що позовні вимоги про стягнення матеральної шкоди задоволенню не підлягають, належними та допустимими доказами позивачами не доведено наявність моральних страждань та душевного болю, задоволенню не підлягають також вимоги про стягнення моральної шкоди. У відповідності до статті 88 ЦПК України судові витрати у даній справі покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed