Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, посилається на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син : [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 26 серпня 2009 року шлюб між подружжям розірвано, неповнолітня дитина залишилась проживати з матір»ю. Відповідач, як батько матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоч є працездатним, здійснює ремонтні роботи за винагороду та продаж вживаних транспортних засобів, від чого отримує доходи, інших осіб на утриманні не має, його матеріальний стан дозволяє брати участь у витратах на дитину. Їй важко самостійно утримувати сина та забезпечувати його необхідними речами. Тому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання теж не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, з позовними вимогами згідний, не заперечує проти задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги заяви сторін та дослідивши подані докази, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, від спільного проживання сторін у шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексуУкраїни за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька і/або у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст.182 Сімейного кодексуУкраїни встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодобатьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що неповнолітня дитина сторін проживає окремо від батька, відповідача по справі і перебуває на утриманні матері. Беручи до уваги зазначене та те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, матеріально забезпечений, погодився із заявленим позивачкою розміром аліментів, суд вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що просить позивачка. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved