Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу будь-якої особі покупцеві. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів згідно якого [PERSON] передала [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 317060,00 грн., що на момент укладення цього договору за середнім курсом Національного банку України складала еквівалент 40000 доларів США. У відповідності до договору позики відповідач зобов'язався повернути позивачу суму запозичених грошей у строк до 02.12.2016 року у гривнях еквівалентну 40000 доларів США. Відповідачем не виконані умови договору позики та борг не повернутий і заборгованість на момент пред'явлення позову до суду з урахуванням середнього курсу Національного банку України складає 1045099,12 грн. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем за договором позики від 12 квітня 2010 року був укладений договір іпотеки. Згідно з п. 2 договору іпотеки від 1.12.2016 р. з наступними змінами від 5.12.2016 р., предметом іпотеки є нежитлове приміщення 2-го поверху № 19-1-:19-4, 19-1а, 19-4а, 19-15,1/3 (одну третю) частину приміщення [ADDRESS] яке належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. за реєстровим номером 636. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання був повідомлений належним чином, крім того до суду надав письмову заяву, у відповідності до якої просив розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.04.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів згідно якого [PERSON] передала [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 317060,00 грн., що на момент укладення цього договору за середнім курсом Національного банку України складала еквівалент 40000 доларів США, з кінцевим терміном повернення запозичених грошей до 02.12.2016 р., що підтверджується копією договору, яка є у матеріалах справи. В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики відповідач передав позивачу в іпотеку належне їй нежитлове приміщення 2-го поверху № 19-1-:19-4, 19-1а, 19-4а, 19-15,1/3 (одну третю) частину приміщення [ADDRESS] Умовами договору передбачено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки в тому числі шляхом продажу в порядку статті 38 ЗУ «Про іпотеку». Також договором іпотеки сторони визначили вартість предмету іпотеки на рівні 1026000,00 гривень, що підтверджується копією договору іпотеки від 01.12.2016 р. з наступними змінами від 05.12.2016 р., які є у матеріалах справи. У відповідності до ч. 1 ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором позики встановлений строк виконання договору, а саме до 02.12.2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не виконане основне зобов'язання про повернення боргу. За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У абзаці шостому та сьомому статті 3 ЗУ «Про іпотеку» вказується, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Пунктом 11 договору іпотеки від 01.12.2016 р. з наступними змінами від 05.12.2016 р. було передбачено, що у разі якщо Іпотекодавець не виконає договір позики від 12.04.2010 р. у строк передбачений у договорі, Іпотекодержатель може звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за цим іпотечним договором шляхом його продажу від імені Іпотекодержателя будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною визначеною у цьому договорі іпотеки, але визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Іпотекодержателю всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу. Частиною 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» та пункту 12 договору по іпотеку від 01.12.2016 р. - звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що не надсилання іпотекодержателем іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» приходимо до висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-1561цс15, від 9 грудня 2015 року у справі №6-2479цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі №6-1935цс15, від 04 листопада 2015 року у справі №6-340цс15, які в силу положень статті 360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. У пункті 11 договору іпотеки від 01.12.2016 р. сторони погодили початкову ціну продажу визначену у цьому договорі іпотеки, яка згідно п. 4 договору іпотеки від 01.12.2016 р. дорівнюється сумі у розмірі 1026000,00 грн. Судом встановлено, що сума заборгованості за вказаним договором позики складає 1045099,12 грн. Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» - за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Таким чином позивач має право задовольнити свої вимоги за договором позики у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved