Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач Львівський державний університет внутрішніх справ через свого представника Шевчука А.В., який діє на підставі довіреності б/н від 05.11. 2013 року ( а.с. 9) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, пов»язаних з утриманням випускника за період з 15.08. 2004 року по червень 2007 року що становить 5 910 гривень 12 коп. Обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до наказу Львівського юридичного інституту МВС України від 31.07. 2004 року за № 142 о/с [PERSON] було зараховано курсантом факультету з підготовки слідчих. 03.09. 2004 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено угоду про підготовку фахівців за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та їх працевлаштування. Відповідно до п.2.5, 3.1 цього Договору [PERSON] був зобов»язаний у випадку відрахування з навчального закладу відшкодувати витрати затрачені на його утримання за період навчання. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09. 2005 року № 880 « Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково- дослідних установ Міністерства внутрішніх справ» Львівський юридичний інститут МВС України передано до складу Київського національного університету внутрішніх справ, внаслідок чого змінилась назва Львівського юридичного інституту МВС України на Львівський юридичний інститут Київського національного університету внутрішніх справ. Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2005 року № 1266 « Питання вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Львівський юридичний інститут Київського національного університету внутрішніх справ реорганізовано у Львівський державний університет внутрішніх справ. Наказом УМВС України в Рівненській області від 18.03. 2011 року № 46 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням згідно ст. 64 п. ж « Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». За таких обставин згідно п.п. 2.5, 3.2 Договору п.1, ст.1 Постанови КМУ від 01.03. 2007 року № 313 « Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», наказу МВС України від 14.05. 2007 року № 150 « Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України», наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв»язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07. 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 « Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов»язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» та відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» витрати на утримання курсантів у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають відшкодуванню у судовому порядку. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь Львівського державного університету внутрішніх справ кошти в сумі 5 910 гривень 12 коп. та суму судового збору на розрахунковий рахунок 31252272210083 в ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, ЄДРПОУ 08571995 та розглядати справу без участі представника позивача ( а.с. 11) . Представник позивача Шевчук А.В., який діє на підставі довіреності б/н від 05.11. 2013 року ( а.с. 9) в судове не з»явився надіславши до суду письмову заяву , яка зареєстрована за вх. № 19866 від 06.03. 2014 року , що внаслідок надзвичайних подій у державі, цілодобового і постійного залучення співробітників їх установи, зокрема відділення юридичного забезпечення у необхідних службових заходах, забезпечення явки в судове засідання їх представника не виявляється можливим та просив слухати справу за їх відсутності, до заяви долучивши документи на обгрунтування позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином під особистий підпис ( а.с. 37) про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від останнього через загальну канцелярію суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки останній надав до суду свої письмові заперечення від 19.02. 2014 року ( а.с. 26-28) та надав свої усні пояснення в судовому засіданні, які занесені до журналу судових засідань 19.02. 2014 року ( а.с 29-30) і за клопотанням відповідача про витребування доказів у судовому засіданні було оголошено перерву. Вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статетю 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до витягу із наказу Львівського юридичного інституту МВС України від 31.07. 2004 року за № 142о/с по особовому складу [PERSON] було зараховано на 1 курс факультету з підготовки слідчих з 16 серпня 2004 року ( а.с.4). 03.09. 2004 року між Львівським юридичним інститутом МВС України в особі ректора генерал-майора міліції Ортинського В.Л. з однієї сторони і курсантом рядовим міліції [PERSON] першого курсу факультету з підготовки слідчих з другої сторони було укладено угоду про підготовку фахівців за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та їх працевлаштування. Відповідно до п.2.5, 3.1 цього Договору [PERSON] був зобов»язаний у випадку відрахування з навчального закладу відшкодувати витрати затрачені на його утримання за період навчання ( а.с. 5). Відповідно до витягу із наказу Управління МВС України в Рівненській області від 30.07. 2010 року за № 129о/с по особовому складу було присвоєно чергове спеціальне звання рядового та начальницького складу: старшого лейтенанта міліції, [PERSON] оперуповноваженому чергової частини відділу спеціальної міліції при УМВС та наказом УМВС України в Рівненській області від 18.03. 2011 року № 46 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням ( а.с.7), вказані обставини не заперечуються самим і відповідачем Відповідно до довідки - розрахунку за № 34 від 30.08. 2011 року ( а.с.8) витрати, пов"язані з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ випускника [PERSON] за період з 15 серпня 2004 року по червень 2007 року становлять 5 910 грн. 12 коп., які підлягають утриманню, із яких: - грошове забезпечення - 3500 грн. 77 коп. - продовольче забезпечення - 559 грн. 22 коп. - речове забезпечення - 854 грн. 01 коп. - оплата комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 996 грн. 12 коп. Зазначені витрати підтверджуються щодо: - продовольчого забезпечення рапортом старшого інспектора факультету з підготовки сдічих старшого лейтенанта О.М. Звізло від 26.07. 2011 року, згідно якого зазначені дні перебування на харчовому забезпеченні, а всього 270 днів, а також розрахунком - довідкою витрат на харчування від 12.08. 2011 року з серпня 2004 року по грудень 2007 року у сумі 559 грн. 22 коп. - речового забезпечення, довідкою № 107 від 01.08. 2011 року утримання грошової компенсації замість належних предметів форменного обмундирування із десяти предметів на загальну суму 854 грн.01 коп. - оплати комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, довідкою про вартість витрат, начальника ВФЗБО Берлінець М.В. з вересня 2004 року по травень 2008 року яка складає 996 грн. 12 коп. Що стосується отримання грошового забезпечення курсанта [PERSON] за період 2004 року по 2008 рік на суму 3500 грн. 77 коп., то відповідно до довідки № 4/17-41 від 03.03. 2014 року за підписом головного бухгалтера Г.М. Слоцяк, фінансових документів з підписом [PERSON] про отримання грошового забезпечення не має. За період 2004-2006 років відомості на виплату знищені, оскільки закінчився термін їх зберігання. 2007- 2008 роки виплата коштів здійснювалася по зарплатних картках, в який підпис відповідача також відсутній. Отже позивачем не надано жодного фінансового підтвердження, який би підтверджував, що відповідачу видано грошове забезпечення на суму 3500 гривень 77 коп. Разом з тим, відповідно до довідки № 4/511-366 від 05.08. 2011 року про отримання грошового забезпечення курсантом [PERSON] розписано помісячно за період 2004 - 2008 роки та видане грошове забезпечення, а саме: - за 2004 рік - 56 грн.; за 2005 рік - 773 грн.; за 2006 рік - 876 грн.; - за 2007 рік - 1 018 грн. 87 коп.; за 2008 рік - 1 674 грн. 90 коп, а всього нараховано 4 398 грн. 77 коп., а всього витрат до утримання - 3 500 грн. 77 коп. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Посилання відповідача в письмових запереченнях на той факт, що відповідно до п.6 Постанови КМУ від 01.03. 2007 року № 313 « Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України » у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку, однак позивачем йому не було направлено претензії щодо врегулювання спору в добровільному порядку, судом не може бути прийнято до уваги. Оскільки, відповідно до абзацу 7 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07. 2002 року № 15-рп/2002 ( справа про досудове врегулювання спорів) обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов»язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Разом з тим, відповідачу відомо про судовий спір про відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України з 18.01. 2014 року, однак на день розгляду справи в суді відповідач і не намагався врегулювати спір в добровільному порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 229 гривень 40 копійок. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 11, 14, 16, 509, 526 ЦК України і

Outcome: approved