Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулися до суду з позовом про визнання відповідача, [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. Відповідач, який є колишнім чоловіком позивача [PERSON], не проживає за даною адресою з 2002 року, не цікавиться квартирою, не несе витрат по оплаті комунальних послуг. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13.05.2004 р. відповідача було засуджено до 8 років позбавлення волі за ч. 1 ст. 115 ККУ, у зв"язку з чим позивач не мала юридичних підстав звертатись із зазначеним питанням до суду, оскільки відповідно до житлового законодавства на підставі вироку суду за відповідачем зберігалось право на жиле приміщення, до відбуття покарання. В 2011 р. відповідач телефонував, зазначивши, що звільнений умовно-достроково, повідомив, що на квартиру не претендує, пообіцяв знятись з реєстрації. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в суд не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Як вбачається з акту, складеного працівниками ЖЕК - 306, вручити судову повістку відповідачу неможливо через відсутність останнього за місцем проживання. Від третьої особи - Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивачів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з ордером № 2053 від 03 жовтня 1985 року [ADDRESS] видана [PERSON] на сім'ю з 2-х осіб - [PERSON] та [PERSON], які є позивачами по справі. (а.с.15) Відповідно до довідки ЖЕКу №306 Ф-3 у спірній квартирі на даний час зареєстровані сторони по справі. (а.с. 19) Вказана квартира на даний час не приватизована. Відповідач в спірній квартирі не проживає. Факт непроживання відповідача на спірній житловій площі підтверджується актами, складеними працівниками ЖЕК -306 від 22.10.2003, 06.05.2015, 06.07.2015, згідно з якими відповідач зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі, вручити судову повістку йому неможливо через відсутність останнього за місцем проживання. (а.с. 35-37) 05.08.2010 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києв (а.с. 18) Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Аналізуючи причини не проживання відповідача, останній жодного разу не ставив питання про вселення до спірної квартири, квартплату не сплачував, не звертався до правоохоронних органів з приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, неможливістю проживання у спірній квартирі через перешкоди, що чинили йому позивач або інші особи. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживав в спірній квартирі понад шість місяців з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивачів не чинилося. Згідно з вимогами ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Частиною 2 ст. 71 ЖК України передбачено, якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи той факт, що відповідач в квартирі не проживає понад встановлений законом строк, протягом якого за наймачем і членами її сім"ї зберігається право користування житловим приміщенням, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved