Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Безперервно володіє зазначеним будинком, проживає в ньому, підтримує в належному санітарно-технічному стані, сплачує комунальні платежі. З її дозволу в будинку зареєстровано її дочку - [PERSON] та онука - [PERSON] . Проте, в 2017 року стосунки між нею та дочкою з онуком погіршилися, на ґрунті чого останні з`їхали з будинку та проживають за іншою адресою. Однак в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають. В даний час виникла потреба розпорядитися своїм майном на власний розсуд. Однак, реєстрація відповідачів в належному їй будинку, не дає змоги в повному обсязі реалізовувати свої права в якості власника, в зв`язку з чим змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки невідомі, відзив на позов не подано. В судовому засіданні, що відбулося за часом раніше, відповідач [PERSON] , позовні вимоги не визнала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач згідно із Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є власником будинку під номером [ADDRESS] . Актами про не проживання від 05.07.2020 та від 22.09.2020 зафіксовано факт, що [PERSON] та [PERSON] з 2017 року не проживають за адресою: [ADDRESS] . З довідки Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області про результати розгляду звернення [PERSON] , вбачається, що 29.08.2020 до чергової частини Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, надійшло повідомлення [PERSON] , про те, що її дочка [PERSON] , розбила пластикове вікно в її будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана подія зареєстрована до ІТС ІПНП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області за №7705 від 29.08.2020. З витягу з ЄРДР від 24.04.2017 вбачається, що [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , заподіяла тілесні ушкодження [PERSON] . За даним фактом відкрито кримінальне провадження за №12017120160000802, яке 20.05.2017 закрито за ч.1 ст.284 КПК України. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку під номером [ADDRESS] . У вищевказаному житловому будинку зареєстровано відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які не проживають в будинку з 2017 року. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані, але з 2017 року не проживають за адресою: [ADDRESS] , будь-яких витрат на утримання житла відповідачі не здійснюють, з 2017 року в будинку не з`являються, особисті речі відповідачів в будинку відсутні. Всі комунальні послуги позивач оплачує самостійно, домовленостей з приводу користування спірним житлом не виникало. Отже, оскільки відповідачі понад рік без поважних причин відсутні за місцем проживання, домовленостей між ними та власником житла з приводу користування житлом не виникало, тому у суду є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 16, ст.ст.319, 321, ст.ст.391,405, ЦК України, ст. 71, 156 ЖК України та

Outcome: approved