Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «НАДРА» про визнання припиненими договорів поруки від 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] № 612006840-П358 та від 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] № 612006840-П356. В огрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що договори поруки необхідно визнати припиненими з підстав збільшення їх відповідальності як поручителів без їх згоди на зміну умов за Договором-Анкетою № 612006840-К355 від 21.06.2006 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «НАДРА» та [PERSON]. Так, 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] за Договором-Анкетою № 612006840-К355 виникли кредитні правовідносини. 27.06.2007 року укладається додаткова угода про збільшення кредитного ліміту та збільшення відсоткової ставки за вказаним договором. 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладається договір поруки № 612006840-П358; 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладається договір поруки № 612006840-П356. Позивача зазначено, що банком без згоди позивачів було збільшено обсяг їхньої відповідальності. Банк за погодженням з [PERSON] змінив розмір відсоткової ставки з 15,5%, як зазначено в договорах поруки укладених з позивачами, до 17,88%, при цьому своєї згоди на таке збільшення обсягу відповідальності вони не давали. Позивачу зазначили, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, що й склалося в даному випадку, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. В зв*язку з чим, позивачі просили задовольнити їх позовні вимоги та припиненими договори поруки, укладені 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] № 612006840-П358 та від 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] № 612006840-П356. При розгляді судом вказаного справи по суті, до суду надійшла заява представника позивачів [PERSON], [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі довіреностей, про слухання справи за відсутності позивачів, третьої особи та їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити в повному обсязі про що винести рішення суду. Представник позивача ПАТ "Комерційний банк "Надра" у судове засідання 10 вересня 204 року не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомляє, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав, судові повістки вручені стороні відповідача належним чином. У судових засіданнях 15 липня 2014 року та 30 липня 2014 року представник позивача зазначав, що Банк не звертався до відповідачів з вимогою про повернення коштів за договором кредиту до січня 2014 року, оскільки формуванням та стягненням заборгованості займається головний офіс, та тільки у 2014 року було сформовано справу для подачі позову до суду. Представник Банку зазначив, що поважних причин на звернення до суду протягом трьої років з дня порушення прав Банку не має. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено Договір-Анкету № 612006840-К355 про відкриття рахунку та обслуговування кредитної картки; 27.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено додаткову угоду про збільшення кредитного ліміту та збільшення відсоткової ставки. Відповідно до наданих договорів, суд вбачає, що після того як 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки № 612006840-П358 та 21.06.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки № 612006840-П356, у ПАТ комерційний банк «НАДРА» з причини порушення умов Договору-Анкети № 612006840-К355 [PERSON] та наявною заборгованістю [PERSON], виникло право на стягнення в солідарному порядку заборгованості як з Боржника [PERSON], так і з поручителів - [PERSON] та [PERSON]. Проте, матеріали справи свідчать про те, що відповідальність поручителів було збільшено 27.06.2007 року, укладенням Банком з [PERSON] Додаткової угоди №3 до Договору-Анкети № 612006840-К355 про відкриття рахунку та обслуговування кредитної картки: Банк за погодженням з [PERSON] змінив розмір відсоткової ставки з 15,5%, як вказано в тексті договорів поруки до 17,88%, при цьому [PERSON] та [PERSON] згоди на таке збільшення обсягу відповідальності не давали. В матеріалах справи є додаткова угода № 3 від 27 червня 2007 року до договору - анкети № 6/1/2006/840*-К/355 на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 21.06.2006 року (а.с. 13), де сторонами зазначено ВАТ комерційний банк «НАДРА» та [PERSON]. Але як вбачається з наданого договору, в ньому відсутні підписи сторін, що не заперечується представником позивачів і представником відповідача в судовому засіданні, тому вважати укладеним зазначений договір не має підстав. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник) зобов'язується здійснити на користь другої сторони (кредитора - Банка) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 553 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Банк, порушивши умови Договору поруки та вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», шляхом не повідомлення Поручителів про зміну умов договору, що має наслідком припинення договору поруки. Доказів на спростування цієї обставини Представником Банку до суду не надано. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.01.2012 р. № 41/0/4-12 - виходячи з положень частини першої статті 553, частини першої статті 554 ЦК України, поручитель хоча і пов'язаний із боржником зобов'язальними правовідносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором; має право висувати заперечення проти вимог кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 ЦК України). За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. Оскільки банк відповідно до умов кредитного договору збільшив процентну ставку за кредитом, у тому числі у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни, але без згоди поручителя у порушення пункту 2.1 договору поруки, то підстав для покладання відповідальності на останнього за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком немає, оскільки порука припинилася (постанова від 19 грудня 2011 р. № 6-67цс11). Таким чином, суд при розгляді справи стосовно правомірності підвищення процентної ставки, враховує поведінку сторін після прийняття рішення банком про зміну процентної ставки у контексті положень цивільного законодавства, зокрема, якщо боржник сплачує відсотки за попередньою ставкою та не вчиняв інших дій щодо прийняття пропозиції, то це свідчить про відсутність домовленості -у такому випадку слід виходити з умов договору. Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)ВСУ від 7 жовтня 2010 року встановлено: Суди мають виходити з такого: - належним повідомленням боржника щодо підвищення відсоткової ставки за кредитом є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином. Для підтвердження доведення цього факту суд, на нашу думку, може використовувати положення ЦПК України, що стосуються процедури направлення повісток і повідомлень (так званий локальний предмет доказування). Суди мають враховувати, що згідно з частиною 3 статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови підвищення відсоткової ставки, то вони мають виконуватись і вважаються такими, що момент досягнення домовленості настав. Разом із тим, незважаючи на згоду позичальника на наявність подібних умов договору при його укладенні, дії з боку кредитора щодо підвищення відсоткової ставки підлягають оцінці в кожному конкретному випадку в контексті положення статті 652 ЦК України та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, про те, що банки мають право ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку, та банки не мають права змінювати відсоткову ставку за кредитом в зв'язку з волевиявленням однієї зі сторін. Тобто зміна відсоткової ставки, виходячи з цього, можлива лише у разі істотної зміни обставин, проте не кожна обставина, передбачена договором, може вважатися такою, оскільки сама по собі істотність передбачає зміну обставин настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. Пунктом 28 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 р. № 1023-XII про зміну процентної ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово впродовж семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення яка-небудь зміна процентної ставки є недійсною. Таке ж правило встановлене Постановою НБУ під № 168 від 10.05.2007р. Всупереч цьому, Відповідач збільшив відсоткову ставку і тим самим порушив умови Основного Договору, в тому числі і права Поручителя. Згідно, з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав Споживачів» - п.1. При вирішенні справ за позовами про захист прав Споживачів суди мають виходити насамперед із положень Закону "Про захист прав Споживачів" (далі - Закон), п.7. Вирішуючи справи про захист прав Споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як Споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб, п.12. У справах за позовами про захист прав Споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що Споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Відповідно до Закону продавець, виробник, виконавець зобов'язані своєчасно надавати Споживачеві необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість компетентного вибору. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителів і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Банком не було надано доказів на спростування доводів [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення первісного позову про стягнення боргу з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відсутні, у той же час вимоги за зустрічним позовом про визнання договорів поруки припиненими є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved