Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивачка просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , на її користь 52424,61 грн, а саме борг в розмірі 36410,00 грн, відсотки в розмірі 13567,63 грн та інфляційні збитки в розмірі 1979,37 грн, а також судові витрати та витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] взяв в неї в борг 36410 грн під 4 відсотки щомісячно на залишок боргу, які зобов`язувався повернути до 31.12.2020, про що 28.04.2020 написав розписку. На неодноразові нагадування відповідач не реагує та по сьогоднішній день кошти і відсотки не повертає. Таким чином, розмір стягуваної з боржника суми становить: 36410,00 грн, 4% місячних становлять 13567,63 грн, інфляційні - 1979,37 грн. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікується понести у зв`язку із розглядом справи наступний: судовий збір та витрати за правничу допомогу становить 8000,00 грн, в тому числі підготовка позову - 3000,00 грн, участь як мінімум в двох судових засіданнях (2500,00х2) 5000,00 грн. Докази фактичного розміру судових витрат будуть надані після винесення рішення. Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.23). Відзиву на позов відповідачем не подано. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. У той самий час, за змістом частин першої та другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України, дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, який підтверджує факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. В постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року по справі №607/13993/17 вказано, що досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У відповідності до копії розписки від 28.04.2020 (а.с.4), [PERSON] отримав позику від [PERSON] в сумі 36410,00 (тридцять шість тисяч чотириста десять) гривень під місячні чотири відсотки (4%), починаючи з 01.05.2020, які зобов`язався повернути до 31.12.2020 (а.с.4). Таким чином судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу повернення суми позики за договором позики, оформленого розпискою з урахуванням інфляційних втрат та відсотків. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, що відповідає приписам ч. 1 ст. 526 ЦК України. В обгрунтування своїх вимог позивачка надає суду боргову розписку. Відповідачем, у свою чергу, не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивачки, а тому, суд при вирішенні порушеного у заяві питання виходить із фактичних обставин справи та наявних матеріалів й доказів. Встановивши, що правовідносини сторін випливають з договору позики, позичальник свої зобов`язання не виконав, в зазначені строки гроші не повернув, суд дійшов висновку, що виникла заборгованість за договором позики, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Щодо стягнення процентів за користування коштами та інфляційних збитків, суд зазначає наступне. У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розписки за користування коштами відповідач зобов`язався сплачувати позиваці відсотки з розрахунку 4 відсотків щомісячно. У відповідності до розрахунку, долученого до позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачкою у частині процентів за користування коштами становить 13567,63 грн. Однак з даним розрахунком суд не може погодитись, адже здійснивши обчислення встановлено, що сума відсотків за весь період користування з 01.05.2020 по 01.02.2021 становить 10194,80 грн (36410,00х4%/100%х7=10194,80 ). З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача процентів за користування коштами підлягає частковому задоволенню. Водночас, судом здійснено розрахунок розміру інфляційних збитків з врахуванням діючих індексів інфляції у період з 01.05.2020 по 01.02.2021 та суми боргу в розмірі 36410,00 грн, який склав 1580,19 грн. Розрахунок інфляційних збитків здійснено за формулою (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період (Збитки від інфляції) = (Сума боргу) х (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу). А відтак, інфляційні збитки за періоди травень 2020 - січень 2021 складають 1580,19 грн (36410,00х104,34/100%-36410,00). Тобто, з відповідача на користь позивачки за прострочення погашення позики підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 1580,19 грн у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 36410,00 гривень, 10194,80 гривні відсотків за користування позикою та 1580,19 гривень інфляційних втрат. Отже загальна сума заборгованості становить 48184,99 гривень. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано тільки дублікат квитанції №0.0.2002975212.1 від 02.04.2021 про сплату коштів за підготовку позовної заяви в розмірі 1500,00 грн на ім"я Малетин А.Я. (а.с.24). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (РішенняЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу згідно з дублікату квитанції №0.0.2002975212.1 від 02.04.2021 в розмірі 1500 грн. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачкою при зверненні до суду судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок, про що свідчить квитанція №0.0.2004016878.1 від 05.02.2021 (а.с.11). На підставі ст.ст. 509, 598, 625, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: partial