Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 38241,82 грн. В обґрунтовання позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2019 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожного, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 вересня 2019 року ідо досягнення дітьми повноліття. Однак, з вересня 2019 року по травень 2021 року відповідач не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів та не перераховував кошти на утримання дітей. Лише в червні 2021 року він перерахував кошти в сумі 29800 грн через Рівненський міський відділ державної виконавчої служби, які вона отримала в липні 2021 року. За період з 11 вересня 2019 року по 1 червня 2021 року за відповідачем обліковувалася заборгованість зі сплати аліментів в сумі 42123,33 грн. Відповідач був обізнаний про стягнення з нього аліментів за рішенням суду, будь-яких поважних причин невиплати аліментів упродовж майже двох років у нього не було, після розірвання шлюбу він двічі перебував за кордоном на заробітках, їздить на відпочинок, про що свідчать його світлини у соціальних мережах, а тому заборгованість зі сплати аліментів виникла з його вини. Ухвалою від 4 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 13 серпня 2021 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заперечення проти позову мотивує тим, що розгляд справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів проводився без його уасті. Рішення суду отримав в суді 5 серпня 2021 року. З часу припинення спільного проживання добровільно надавав позивачу кошти на утримання дітей, нелажено від рішення суду і вона не мала наміру звертати судове рішення до примусового виконання. Виконавче провадження відкрито 5 січня 2021 року на підставі виконавчого лсита, виданого 21 серпня 2020 року. Колишня дружина не підтвердила факту отримання від нього аліментів в добровільному порядку, тому йому була нарахована заборгованість за період з 11 вересня 2019 року, про що він фактично дізнався лише в червні 2021 року та за рахунок запозичень повністю погасив заборгованість за аліментами. Заборгованість за аліментами виникла не з його вини, так як позивач та державний виконавець не повідомили його вчасно про нарахування аліментів у примусовому порядку, а він добровільно передавав кошти позивачу врахунок оплати аліментів. Розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості, яка станом на дату подачі позову 15 липня 2021 року була відсутня. Від утримання дітей не ухилявся та за домовленістю з позивачем забезпечував їх, зокрема оплачував відвідування садочка, оплачував за зверненнями позивача речі для дітей та надавав позивачу кошти. Позивач не дава йому будь-яких реквізитів для оплати аліментів на її рахунок, не було до нього звернень і від державного виконавця. У разі, якщо суд не дійде висновку про відсутність підстав для його відповідальності за несвоєчасну сплату аліментів, просить зменшити розмір неустойки, оскільки не має постійної роботи та отримує нерегулярні невисокі доходи. 30 вересня 2021 року позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідачу було достовірно відомо про рішення суду, оскільки ним була подана заява про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Крім того, 2 червня 2020 року вона надсилала відповідачу на вайбер копію рішення суду та 21 серпня 2020 року - копію виконавчого листа, виадного судом. Будь-яких доказів про те, що відповідач сплачував аліменти, до суду не надано. Неустойка розрахована від дня прострочення аліментів до дня їх повного погашення, що повністю узгоджується з вимогами СК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначила, що з вересня 2019 року по травень 2021 року відповідач не платив аліменти взагалі. Лише у червні 2021 року заплатив 29800 грн., бо було накладено арешт на автомобіль та встановлено заборону виїзду за кордон. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що вина відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів відсутня. Відповідач знав про судове рішення, але рахунку, на який можна було б сплачувати аліменти, йому не надали. Позивач тривалий час не зверталася до ДВС для примусового стягнення аліментів. Заборгованість по сплаті аліментів на момент звернення до суду з позовом відсутня, на даний час відповідач виконує належним чином обов`язок по сплаті аліментів, що є підставою для зменшення розмір пені. Відповідач, допитаний в судовому засіданні як свідок, показав, що наявну заборгованість за алментами дізнався в червні 2021 року, коли його зупинили працівники поліції в зв`язку з встановленою державним виконавцем забороною на право керування та виїзд за кордон. Відразу звернувся у виконавчу службу та сплатив заборгованість. Рішення суду не отримував і забрав його в канцелярії лише влітку цього року. Після розірвання шлюбу перераховував кошти на рахунок дружини або давав особисто в руки, ніяких розписок не оформляли. Оскільки факт передачі коштів позивач заперечувала, державний виконавець нарахував заборгованість за весь період. Нині сплачує аліменти щомісячно через ДВС. Поповнення рахунку позивача робив через термінал, квитанції не збереглися. Кошти позивачу дава по 500 грн, 1000 грн, інколи по 2000 грн. З листопада 2020 року три місяці не платив. бо були проблеми з роботою. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2020 року у справі року № 569/17318/19. Сторони мають двох спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2020 року у справі № 569/17318/19 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 11 вересня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), № 108101 від 8 липня 2021 року станом на 8 липня 2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 14520,83 грн. За період з 11 вересня 2019 року по 1 червня 2021 року заборгованість становила 42123,33 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком сума неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 1 жовтня 2019 року по 1 червня 2021 року становить 38241,82 грн. Розрахунок пені відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. В разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з ч.1, 2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 липня 2020 року у справі №362/4462/16-ц, відповідно до якого, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами Сімейного кодексу України. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 8 липня 2021 року № 108101 встановлено факт неналежного виконання [PERSON] аліментних зобов`язань за період з 1 жовтня 2019 року по 1 червня 2021 року, оскільки відповідачем сплата аліментів за спірний період не здійснювалась. Посилання відповідача на те, що йому не було відомо про обов`язок зі сплати аліментів, спростовуються рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 березня 2020 року у справі № 569/17318/19, за змістом якого "відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, до початку судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення». Крім того, в судовому засіданні відповідач показав, що знав про судове рішення, але не мав рахунка позивача для переказу коштів. Твердження представника відповідача про відсутність вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів через відсутність рахунка спростовуються показаннями відповідача, який вказав, що перераховував кошти на картковий рахунок позивача. Також відповідач показав, що з січня 2021 року не платив аліменти на утримання дітей особисто позивачу, оскільки дізнався, що вона звернулася в державну виконавчу службу. Будь-яких доказів про те, що відповідач сплачував аліменти добровільно, суду не надано. Показання відповідача про сплату аліментів особисто позивачу суд не може взяти до уваги, оскільки відповідач не зазначив, ні в якій сумі були сплачені аліменти, ні за який період. Письмові докази на пітвердження вказаної обставини у справі відсутні. Таким чином, обставини, які б давали підстави вважати, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від відповідача причин, що виключає наявність його вини, у справі не встановлені. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що суд не встановив обставин, які б підтверджували відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, наявні правові підстави для стягнення з відповідача передбаченої ст.196 СК України пені за прострочення сплати аліментів, а тому позов підлягає задоволенню. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, так як таке зменшення можливе з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, однак жодного доказу на підтвердження наявності вказаних обставин відповідач не надав. Відсутність заборгованості зі сплати аліментів на час пред`явлення позову не є підставою для зменшення розміру неустойки. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір, від оплати якого позивач звільнена. На підставі наведеного та

Outcome: approved