Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось через втрату почуття поваги та любові, різні характери та різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини були фактично припинені, проживають окремо та ведуть окреме господарство. Від шлюбу мають малолітню дитину. У зв'язку з наведеним просив шлюб розірвати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. 21.02.2018 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. 24.04.2018 року від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого зазначила, що проти розірвання шлюбу не заперечує, просила встановити місце проживання сина з нею, та проводити розгляд справи за її відсутності. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02 червня 2006 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, актовий запис №204, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КГ №012436 від 02.06.2006 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], який народився 24 червня 2006 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвище відповідача залишити без змін. Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу [PERSON], що питання про визначення місця проживання дитини повинно розглядатись в окремому провадженні, з залученням до участі органу опіки та піклування, вказана вимога повинна оплачуватись судовим збором, тощо. На підставі викладеного, ст.ст.6-13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved