Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

покликаючись на непогашення відповідачем заборгованості по кредитному договору, представник позивача Голенко М.Л. у поданій 26 липня 2019 року позовній заяві просить стягнути 17 644 грн. 30 коп. боргу та сплачений судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп. У поданій до суду заяві вказаний представник позивача позов підтримує повністю. Представник відповідача адвокат Панчелюга К.М. у відзиві вказує, що відсутні підстави стягнення відсотків за користування кредитом у повному обсязі. У поданій заяві визнає позовні вимоги частково у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 13 450 грн. 95 коп., процентів у сумі 603 грн. 95 коп. Просить вирішити питання про розстрочення виконання рішення суду. Учасники справи просять справу слухати у їх відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористалася правовою допомогою. Як встановлено судом, 26 жовтня 2018 року між сторонами укладено договір № 0.023.79.1018.ФО_К, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік та комісією за обслуговування кредиту 2,99% щомісячно з кінцевим терміном повернення 26 жовтня 2021 року. У відповідності до розрахунку станом на 16 липня 2019 року заборгованість за кредитним договором, на думку сторони позивача, становить - 17 644 грн. 30 коп., а саме: ?13 450 грн. 95- заборгованість за тілом кредиту; ?4 193 грн. 35 - заборгованість по відсоткам та комісією за користування кредитом. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні вимоги ставляться ч.1 ст.1049 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Отриманню даного кредиту передувало оформлення відповідачем заяви, в якій він вказав свої анкетні дані, відомості про майновий стан, місце роботи, зазначивши бажану суму грошових коштів. За текстом заяви відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг та був згідний з ними, йому також повідомлено про тарифи банку, умови кредитування в банку. Дані факти підтверджуються підписами на заявах. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону, оскільки визначені у ньому умови кредитування сторонами погоджені та підписані, договір виконувався позичальником, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача і свідчить про добровільне волевиявлення сторін і про погодження нею усіх його умов. Жодних претензій до банку з приводу його умов або укладення договору з порушеннями вимог закону, відповідач не пред`являв. Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину і означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов"язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальника позову про стягнення боргу за кредитним договором і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості по кредиту, виданий посадовою особою позивача, який являється допустимим доказом у справі. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за кредитним договором, а його дії та наміри не свідчать про вчасне виконання договірних зобов`язань за кредитним договором та повернення кредиту. Судом таких доказів також не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підставний і підлягає до задоволення по суті. Щодо розміру заборгованості, то у ч.1 ст.13 ЦПК України, зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з його посиленим захистом шляхом прийняття Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року, то за положеннями абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними (Верховний суд України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16). Між тим є ще висновки, які були зроблені в постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові №6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року - щомісячні комісії за обслуговування кредиту є незаконними, якщо банк не доведе, які саме послуги надаються позичальнику і включаються в таку комісію. П.2.3. кредитного договору сторін встановлено терміни погашення комісії за обслуговування кредиту, але ні у позовній заяві ні в додатках до неї позивачем не надано доказів, які саме послуги надаються позичальнику і включаються в таку комісію. Таким чином, його умови в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, а позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. У графіку погашення кредиту за вказаний договором встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту у сумі 448, 50 грн. У розрахунку заборгованості станом на 16 липня 2019 року у таблиці повернення нарахованих процентів за період з 26 жовтня 2018 року по 16 липня 2019 року нараховані проценти за період з 15 липня 2019 року по 09 серпня 2019 року, хоча позов подано до суду 26 липня 2019 року. З розрахунку заборгованості станом на 16 липня 2019 року у таблиці повернення нарахованої комісії за користування кредитними коштами, а не за обслуговування кредиту за період з 26 жовтня 2018 року по 16 липня 2019 року вбачається, що 897 грн. позивачем зараховано як сплату комісії. Оскільки умова договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту є нікчемною, то вказані кошти позивачем зараховані невірно та мають бути враховані як платежі для погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Вказане свідчить про неправильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Представник відповідача просить розстрочити виконання рішення суду з оплатою щомісячно першого числа кожного місяця заборгованості по 800 грн. до повного його виконання. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з п.2 ч.7 ст.265 ЦПК України зазначено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. [PERSON] укладала кредитний договір з метою оплати витрат на проведення хірургічної корекції вади розвитку її онука [PERSON] , [INFO] , який є дитиною інвалідом, діагноз хвороба Гіршпрунга, ректальна форма, стійке порушення прохідності кишечника. Через вказані обставини [PERSON] періодично необхідно перебувати на стаціонарному лікуванні, проходити реабілітацію. Окрім цього, донька [PERSON] - [PERSON] теж неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні у КП РОКЛ у відділі Інтенсивної терапії екстракорпоральних методів детоксикації з діагнозом Гострий панкреатит. Важка форма. Повільно-прогресуючий панкреонекроз (з 10.01.2019 по 29.01.2019). З 02.10.2019 по 08.10.2019 у КП РОКЛ у Центрі лапароскопічних та малоінвазивних хірургічних втручань (02.10.2019 їй було проведено операцію. 08.07.2019 року із-за гострого панкреатиту помер зять [PERSON] - [PERSON] , який був батьком [PERSON] та чоловіком [PERSON] . Крім того, [PERSON] встановлено діагноз білатеральний гонартроз ІІІ ст. з явищами кістозної перебудови та остеопорозу біля суглобових ділянок. З болевим синдромом. Виражена згинально-розгинальна контрактура обох колінних та г/ступеневих суглобів. Виражене порушення функції н/кінцівок. Згідно Консультаційного висновку спеціаліста від 22.02.2018 [PERSON] направлено на МСЕК для встановлення групи інвалідності з діагнозом варикозна хвороба н/к в стадії компенсації ЛВН н/к І (першого) ступеня. [PERSON] отримує заробітну плату розмір якої відповідає мінімальній, встановленій законодавчо. Враховуючи вказані обставини та матеріальний стан [PERSON] , остання, у випадку навіть часткового задоволення позову, невзмозі буде відразу виконати рішення суду, тому клопотання підлягає до задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved