Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, відповідно до якого зазначила, що 15 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір, за яким [PERSON] зобов`язувався передати у власність [PERSON] нерухоме майно, а [PERSON] , зобов`язувалась прийняти у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , [INFO] , [NUMBER] , та оплатити ціну квартири. Прийнявши спільне рішення Сторони 20 вересня 2016 року уклали Договір про розірвання договору, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. 15.05.2015 р. за реєстровим № 246 (надалі - Договір). Згідно п. 1 Договору, Сторони домовилися, що з ініціативи Позивачки дія Договору, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. 15.05.2015 р. реєстровим № 246 з 20.09.2016 року припиняється. Отже, Договір від 15.05.2015 з 20.09.2016 року є таким, що припинив свою дію. Згідно відповідно до п. 4.5. вказаного Договору Відповідач повертає Позивачці протягом 3-х місячного терміну всі фактично отримані від неї кошти, стягнувши при цьому з Позивачки штраф у розмірі 5% від суми коштів. Фактично отриманих від Позивачки на момент розірвання Договору. Однак, Відповідач не виконав умови Договору № 1029 від 09.02.2017 р. та не повернув Позивачці кошти в розмірі - 220 тис. 590 грн. 00 коп. 09.02.2017 року Відповідачкою було направлено Претензію № 1 про стягнення заборгованості за Договором. В претензії Позивачка вимагала: - повернути суму заборгованості станом на 09.02.2017 року, з урахування пені 229 тис. 50 грн., 98 коп. у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги (до 17 лютого 2017 року); - перерахувати суму боргу на розрахунковий рахунок Позивачки. Відповідачем Претензію № 1 від 09.02.2017 року направлену Позивачкою проігнорував та заборгованість у строк до 17 лютого 2017 року не погасив. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 226 950 грн. 34 коп., проценти від суми заборгованості в сумі 15 889 грн. 08 коп. 27.03.2020 року Позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 220 590 грн. 00 коп., проценти від суми заборгованості в сумі 65 537 грн. 21 коп. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутність, позов просять задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Крім того, оскільки місце реєстрації відповідача не встановлено, то про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи вважається такими, що повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність чи про відкладення розгляду справи до суду не подав, також не подав відзив на позовну заяву, а також враховуючи, що позивачі не заперечують проти проголошення по справі заочного рішення суду, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач 15 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір, за яким [PERSON] зобов`язувався передати у власність [PERSON] нерухоме майно, а [PERSON] , зобов`язувалась прийняти у власність нерухоме майно квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , [INFO] , [NUMBER] , та оплатити ціну квартири. Прийнявши спільне рішення Сторони 20 вересня 2016 року уклали Договір про розірвання договору, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. 15.05.2015 р. за реєстровим № 246 (надалі - Договір). Згідно п. 1 Договору, Сторони домовилися, що з ініціативи Позивачки дія Договору, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В. 15.05.2015 р. реєстровим № 246 з 20.09.2016 року припиняється. Отже, Договір від 15.05.2015 з 20.09.2016 року є таким, що припинив свою дію. Згідно вказаного Договору Відповідач повертає Позивачці протягом 3-х місячного терміну всі фактично отримані від неї кошти, стягнувши при цьому з Позивачки штраф у розмірі 5% від суми коштів. Фактично отриманих від Позивачки на момент розірвання Договору (а.с. 7-8). Однак, Відповідач не виконав умови Договору № 1029 від 09.02.2017 р. та не повернув Позивачці кошти в розмірі - 220 тис. 590 грн. 00 коп. 09.02.2017 року Відповідачкою було направлено Претензію № 1 про стягнення заборгованості за Договором. В претензії Позивачка вимагала: - повернути суму заборгованості станом на 09.02.2017 року, з урахування пені 229 тис. 50 грн., 98 коп. у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги (до 17 лютого 2017 року); - перерахувати суму боргу на розрахунковий рахунок Позивачки. Відповідач заборгованість у строк до 17 лютого 2017 року не погасив. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки,встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку,що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги,позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це,якщо інше не встановлено договором". Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: «Відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Враховуючи викладене, суд стягує із відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у сумі 220 590 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 721 грн. 39 коп. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ч 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст.ст. 526, 530, 1046-1049 України,

Outcome: approved