Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач звернулась у вересні 2017 року до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. В судовому засіданні представник позивач вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] (його представник) позов не визнав і стверджував, що відповідач умисно не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що сьогодні батько бажає налагодити добрі відносини з дитиною. Представник третьої особи - служби у справа дітей Одеської міської ради в судовому засіданні висновок Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Представник Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд вислухав учасників процесу,вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 2010 рік. Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] - актовий запис про народження, вчинений 30.12.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.К иєві. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 31.08.2010 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю. Представник позивача доводить, що [PERSON] протягом 9 років долею дочки не цікавиться, станом здоров'я не опікується, з дитиною не спілкується, участі у вихованні і в утриманні дитини не приймає, що дитина не знає батька і не має ніяких почуттів до нього. [PERSON] вимагає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], посилаючись на інтереси дитини. На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання, свідоцтво про народження [PERSON], рішення суду про розірвання шлюбу, довідку з учбового закладу, що відвідує дівчинка, характеристика на матір, довідку про розмір сплачених аліментів, розрахунок заборгованості по аліментах, висновок рай адміністрації як органу опіки та піклування від 16.04.2018 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідач (його представник) не визнаючи позов, пояснив наступне: [PERSON] з 2010 року по 2014 рік сплачував аліменти на утримання дитини, потім на протязі тривалого часу [PERSON] проходив лікування, в 2016 році його було визнано інвалідом третьої групи, на теперішній час стан здоров'я [PERSON] стабілізувався, він працевлаштувався та почав погашати заборгованість із сплати аліментів. Батько дитини бажає відновити спілкування з дитиною, тому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Суд дослідив надані сторонами докази і наведені доводи і дійшов висновку, що позов [PERSON] є доведеним і підлягає задоволенню з наступних підстав: У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З аналізу змісту норми закону (п.2 ч.1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько (мати) не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав такі роз'яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки 9 років [PERSON] не проявляв відносно дитини належної турботи та уваги, не приймав участі у його вихованні та утриманні, не піклувався про стан здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити. Під час судового розгляду справи відповідач просив надати йому час для відновлення стосунків з дочкою, суд пішов відповідачу на зустріч, але [PERSON] не вчинив відповідних дій для зустрічі з дитиною, а звернувся до органу опіки та піклування з заявою про визначення йому способу і порядку зустрічей з дочкою. Право позивача звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав передбачено ст.165 СК України.

Outcome: approved