Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступні обставини. 09 серпня 2014 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося і через деякий час шлюбні відносини були припиненні. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року було ухвалено рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від доходу та аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини від доходу до досягнення дитиною трирічного віку, тобто, до [INFO] . 13 липня 2017 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між ними офіційно було розірвано. 20 лютого 2020 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день він проживає разом з дитиною та [PERSON] і веде з ними спільне господарство. Оскільки вони мають різні погляди на утримання дитини, 18 серпня 2020 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. 16 вересня 2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] . Судовий наказ передано до Нікопольського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та зареєстрований в автоматизованій системі виконавчих проваджень за № 63123646. Він намагається вчасно, справно, добровільно та у зазначений строк сплачувати аліменти, але їх розмір є занадто великим. Тобто, в даному випадку, за виконавчими листами з нього стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 (1/4+1/4) частини, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Ця ситуація, яка склалась, становить для нього важке матеріальне навантаження, так як на його утриманні знаходиться дружина та син, яких він також матеріально забезпечує. Сплата аліментів в розмірі 1/2 частини від його заробітної плати може призвести до виникнення заборгованості за виконавчими провадженнями по сплаті аліментів, що в подальшому також призведе до обмеження його прав у вигляді арешту майна (коштів), тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, обмеження керування транспортними засобами. Таким чином, враховуючи вище викладенні обставини, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 182/4291/16-ц від 20 жовтня 2016 року на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 на 1/6 частину від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.30-31). Відповідачка [PERSON] скористалась своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, та 12 квітня 2021 року на адресу суду надала відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, послався на те, що рішення негативно впливає на його майновий стан, так як на даний час з нього стягується 1/2 частина від його заробітної плати, що значно погіршує його матеріальний стан та ставить в скрутне фінансове становище і істотно впливає на рівень життя. Однак, позивач, згідно вимог ст.12, 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього погіршився матеріальний стан і він перебуває у скрутному матеріальному становищі. Крім судового наказу від 16 вересня 2020 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частки (що, на її думку, було зроблено з метою штучного погіршенням матеріального стану позивача та в подальшому зменшення суми аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] ), суду нічого не надав. Натомість, їй достеменно відомо, що [PERSON] працює майстром в ПРАТ «Сентравіс Продакшн Юкрейн» та отримує велику заробітну плату у розмірі 21 000 грн. 00 коп., однак, вказані обставини позивач приховав від суду. Також, відповідно до Інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивач має у власності легковий автомобіль марки «Мітсубісі». Враховуючи те, що позивач офіційно працює та отримує заробітну плату у розмірі 21 000 грн. 00 коп. на місяць, доказів на підтвердження погіршення матеріального стану після народження сина [PERSON] та ухвалення судового наказу Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму, суду не надано, а тому, на її думку, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів. З урахуванням вищевикладених обставин, просить суд в задоволенні позовних вимоги відмовити у зв`язку з недоведеністю (а.с.35-39). 23 квітня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої з усіма запереченнями він не погодився, посилаючись на обставини, викладенні ним в позовній заяві. Крім цього, вказує, що у відзиві на позовну заяву міститься думка відповідачки щодо штучного погіршення матеріального стану з метою зменшення сум аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з яким позивач категорично не погоджується, оскільки [PERSON] , стягуючи з нього аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , скористалась своїм законним правом вимагати в судовому порядку стягнення коштів на утримання дитини. Таке рішення суду, в першу чергу, підтверджує наявність на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, тобто зміну сімейного стану, що є окремою правовою підставою для задоволення позовних вимог в даній справі. Крім цього, зазначає, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку [PERSON] . Факт спільного проживання підтверджується копією паспорта [PERSON] з відміткою місця реєстрації за однією адресою. У зв`язку з погіршенням матеріального стану, для того щоб мати можливість утримувати сім`ю, матір, дитину від першого шлюбу та будинок, він був змушений звернутись до банківських установ для отримання позичок. Наразі загальна сума його заборгованості перед банківськими установами складає 53 671 грн. 59 коп., з них: 27 892 грн. 97 коп. - заборгованість перед ПАТ «УКРГАЗБАНК» та 25 778 грн. 62 коп. - перед АТ АБ «А-БАНК». Зокрема, аргументуючи відсутність погіршення матеріального становища, відповідачка у відзиві на позовну заяву зазначає, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Даний факт він не заперечує, при цьому, вказує, що йому в дійсності належить 1/2 частина зазначеного житлового будинку, проте, даний факт не може свідчить про покращення матеріального стану, оскільки житловий будинок не був придбаний, а був подарований батьком ще 26 травня 2003 року. Більш того, зазначений будинок, в якому проживає він зі своєю родиною, утримує самостійно, що тягне за собою значні фінансові витрати, особливо, в опалювальний сезон та з урахуванням підвищення тарифів на комунальні послуги. Тому, вважає, що наявність житла - це законне право кожної людини, а не привілеї і таке право тягне за собою витрати, а не прибуток. Також зазначає, що у власності має легковий автомобіль марки «Мітсубісі», який, на його думку, не є предметом розкоші, а виступає засобом пересування, тим паче, у його випадку. Як вбачається з наданого на огляд суду технічного паспорта, зазначений автомобіль був вироблений у 1986 році, тобто він не є автомобілем преміум чи люкс класу, що могло б свідчити про покращення майнового стану. Даний автомобіль також був придбаний задовго до того, як між сторонами виникли спірні правовідносини. Одним з аргументів відповідачки також було те, що заробітна плата позивача становить суму у розмірі 21 000 грн. 00 коп., а тому відсутні, на її думку, підстави для зменшення розміру аліментів. Що стосується даного твердження, зазначає, що він офіційно працює та отримує заробітну плату, однак, це свідчить лише про його можливість утримувати дітей у розмірі, встановленому законом. І, незалежно від того, як буде змінюватись його заробітна плата, так як аліменти призначені в частці від доходу, аліменти будуть виплачуватись регулярно. Тобто, аргумент відповідачки про збільшення заробітної плати вказує на збільшення розміру виплат на кожну дитину, а не на покращення майнового стану. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, просить суд дану відповідь на відзив врахувати та позовні вимоги задовольнити (а.с.52-55). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як встановлено судом, 09 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис № 599, складений 21 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 від доходу та аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 доходу до досягнення дитиною трирічного віку, тобто, до [INFO] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить відмітка, при цьому, [PERSON] 20 лютого 2020 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 64, складений 20 лютого 2020 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.11). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис № 483, складений 12 серпня 2021 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.12). Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2020 року, з [PERSON] , на підставі судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року, стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.13). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, предметом доказування у спорі щодо зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню за рішенням суду, є зміна матеріального стану, сімейного стану платника аліментів. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачаються обставини, які на теперішній час впливають на розмір присуджених аліментів, а саме: перебування на утриманні сина [PERSON] , народженого [INFO] в шлюбі з [PERSON] , а також на утримання сина [PERSON] , народженого [INFO] в шлюбі з [PERSON] . Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Частиною 1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, відповідачка [PERSON] та [PERSON] , яка є теперішньою дружиною позивача, повинні утримувати своїх дітей. При цьому, суд враховує, що розмір стягуваних аліментів має бути справедливим і таким, що забезпечує необхідну участь як батька в утриманні дитини, має бути достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На переконання суду, такі відомості про зміну матеріального стану позивача є суттєвими при розгляді такої категорії справи, як зменшення розміру аліментів, що відповідає цільовому й системному застосуванню правових норм, закріплених в п.2 ч.1 ст.182, ст.192 СК України. Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до переконання, що звернення [PERSON] до суду з даним позовом об`єктивно не може свідчити про умисне ухилення від батьківського обов`язку матеріально утримувати свою дитину, позивачем надано достатні підстави, оцінку яким викладено вище, для зміни розміру аліментів. Суд, з урахуванням фактичних обставин справи, визнання аргументів обґрунтованими, вважає за можливе зменшення розміру аліментних зобов`язань позивача з 1/4 частини всіх доходів до 1/6 частини, що відповідатиме інтересам відповідача та дитини - [PERSON] , [INFO] , і не призведе позивача в скрутне положення ані при забезпеченні своїх потреб, ані при забезпечення матеріальної підтримки дитини. При цьому, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає за необхідне, з метою запобігання проблем при подальшому нарахуванні аліментів, встановити час, з якого зменшено розмір аліментів. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. Зміна стану здоров`я, матеріального або сімейного стану сторін автоматично не припиняють виплату аліментів у попередньому розмірі. Вказані обставини є тільки підставами для зміни розміру аліментів. Таким чином, при задоволенні позову суд зазначає, що аліменти виплачуються в новому розмірі від дня набрання рішенням законної сили. До набрання рішенням про зміну розміру аліментів законної сили вони сплачуються в попередньому розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved