Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме:1/5 частиною [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача надати вільний доступ для обслуговування стіни буди позначеного на плані літерою 1-5. Свої вимоги обґрунтовує тим, що будинок по вулиці Північна, 31 у місті Чернігові складається з трьох квартир, та належить на праві власності трьом співвласникам: позивачу - [PERSON] 1/5 частка (квартира № 1), відповідачу - [PERSON], 7/20 часток (квартира № 2) та [PERSON] (квартира № 3), згідно свідоцтва про право власності від 31.07.1962 року. Разом з позивачем в квартирі №1 проживає [PERSON], невістка. Квартира № 3 вищезазначеного будинку належить на праві власності [PERSON] , яка вже більше 30 років не проживає у своїй квартирі, внаслідок чого відповідач [PERSON] розібрав частково її частину будинку в середину будинку. Наслідком таких дій стало те, що руйнується стіна частини будинку позивача для обслуговування якої вона не має вільного доступу, у звязку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, відповідач та її представник заперечували проти позову, мотивуючи тим, що ніяких дій по вчиненню перешкод у користуванні власністю позивача не вчиняють. Заслухавши пояснення, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що будинок по вулиці Північна, 31 у місті Чернігові складається з трьох квартир, та належить на праві власності трьом співвласникам: позивачу - [PERSON] 1/5 частка (квартира № 1), відповідачу - [PERSON], 7/20 часток (квартира № 2) та [PERSON] (квартира № 3) (а.с. 11-12). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В абз. 2 п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В судовому засіданні будь-яких належних і допустимих доказів того, що позивачу відповідачами чиняться перешкоди у користуванні її частиною будинку, що порушується її право власності, суду не надано. Не надано доказів самовільного зайняття відповідачами чужої земельної ділянки та самовільного розібрання частини будинку, що належить іншому співвласнику. Проте, з матеріалів справи вбачається, що занедбаний стан частини будинку, що належить іншому співвласнику ([PERSON]С.), може погіршувати стан частини будинку позивача, про вільний доступ до якої просить позивач. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Натомість надані у якості доказів документи, зокрема фотографії, листування з контролюючими органами та органами місцевого самоврядування, суд оцінює як неналежні та недостатні докази, що у повній мірі не підтверджують обставини, які могли б слугувати підставою для задоволення позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги наведене вище, а також те, що всупереч вимогам цивільного процесуального закону позивачем не надано суду належних і допустимих доказів обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed