Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У липні місяці 2017 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мотивує його тим, що відповідач ухиляється від утримання та виховання малолітній дітей, не займається їх вихованням та утриманням, зловживає алкоголем. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх здоров'я, підготовку до сімейного життя, не виявляє інтересу до їх духовного світу. Сім'я [PERSON] неодноразово відвідувалась працівниками служби та обстежувались умови проживання дітей та проводилась профілактична робота з питання виконання батьківських обов'язків, попереджувалась про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Проте, відповідач на зауваження служби не реагує та вихованням дітей не займається. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх доньок та передати їх органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просить їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала про те, що зловживає алкогольними напоями, однак проти позбавлення батьківських прав заперечує. В наступне судове засідання не заявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно в установленому законом порядку. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити. Суду пояснила, що відповідач вихованням дітей не займається, матеріально їх не утримує, належної уваги вихованню доньок не приділяє без поважних на те причин, зловживає алкоголем. Вона є рідною сестрою відповідача по матері, тому в даний час дівчатка виховуються та проживають з нею. Суд, вислухавши пояснення представника позивача в обґрунтування заявлених вимог, заперечення відповідача та пояснення представника третьої особи, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON],[INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Матір дівчаток їх вихованням не займається, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не піклується про їх здоров'я, що стало підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків. [PERSON] виховує дітей одна, сім'я знаходиться під соціальним супроводом з 11.06.2013 року. Батько дітей, [PERSON], помер [INFO]. Означені обставини підтверджуються актами обстеження умов проживання, протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини з яких убачається, що матір дітей батьківських обов'язків не виконує, дітьми не займається, хоча попри це любить їх, прагнула до деяких змін, однак подолати їх не змогла. Разом із тим, в матеріалах справи наявні докази того, що відповідач змінювала свою поведінку на краще та певний час займалась вихованням дітей, вживала заходи щодо лікування від залежності алкоголю. Означені обставини підтвердила в ході судового розгляду і [PERSON], рідна сестра відповідача по матері. У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 22.06.2016 року № 01-34/1271/17 позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дітей. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач, завідомо, навмисно ухилився від виконання батьківських обов'язків у відношенні своїх неповнолітніх дітей, проте суд вважає необхідним попередити матір про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. В даний час діти вимушені проживати в сім'ї своєї тітки, [PERSON]. Нею дітям створені всі необхідні умови для забезпечення належного рівня їх проживання та виховання. Зазначені обставини в судовому засіданні підтвердила сама [PERSON] Діти відчувають себе захищеними в сім'ї тітки, де на даний час проживають, у сім'ї панує психологічно сприятлива атмосфера, емоційно забарвлені відносини між членами сім'ї, діти відчувають до себе емоційно позитивне ставлення. Згідно із ч.1ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч.1ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, а малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] належить відібрати від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передати малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради для їх подальшого влаштування. На підставі наведеного та

Outcome: partial