Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, і суду пояснила, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] . У житловому будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично за вказаною адресою не проживає понад один рік та який не має наміру знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку. Ввказує, що реєстрація місця проживання в будинку відповідача порушує права позивачки як власниці, тому, посилаючись на зазначені обставини просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , зобов`язати Божедарівську селищну раду Криничанського району Дніпропетровської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений належним чином, відзив суду не надав. Третя особа - Божедарівська селищна рада Криничанського району Дніпропетровської області про день слухання справи сповіщена. Свідок [PERSON] суду показав, що відповідач, дійсно, не проживає в будинку понад один рік, не спілкується з позивачкою. Свідок [PERSON] суду достовірно свідчить, що відповідач не проживає більше одного року з [PERSON] . Вислухавши позивачку, свідків, дослідивши матеріали справи, суд, встановив, що позивачка згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15 січня 2014 року, є власницею частини житлового будинку [ADDRESS] . У вищевказаному житловому будинку зареєстрований [PERSON] , який за вказаною адресою фактично не проживає понад один рік, що підтверджується актом обстеження фактичного проживання від 18 вересня 2019 року. Крім того, факт непроживання [PERSON] за вказаною адресою підтвердили свідки в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Положеннями ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом. Згідно із ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ураховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до вищезазначеного [PERSON] не надано документів, які свідчать про оплату витрат: квитанцію до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тому клопотання задоволенню не підлягає. Отже, враховуючи вище викладене, норми чинного цивільного законодавства України, те, що відповідач не проживає в будинку понад один рік, жодних доказів того, що він не має змоги проживати в спірному будинку суду не надав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача. Задоволення позову згідно ст.141 ЦПК України покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат.

Outcome: partial