Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 квітня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, який в подальшому був розірваний за рішенням суду. У зв'язку із тим, що не вдалося досягнути згоди з відповідачем відносно поділу майна, яке є їхньою спільною сумісною власністю, на підставі ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, позивач просить суд виділити їй у власність квартиру [ADDRESS]; автомобіль марки «Субару» модель «Легаси», 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] універсал, державний номер [NUMBER], а відповідачу виділити у власність квартиру [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,2000 га, розташовану у Києво - Святошинському районі Київської області, а також домоволодіння [ADDRESS] та автомобіль марки «Форд» модель «Мустанг», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Про час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином в судове засідання не з'явилися, проте надали суду заяви в яких позивач позов підтримав, просив його задовольнити, а відповідач позов визнав повністю, просили слухати справу у їх відсутність. Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. 27 квітня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Баришівського районного управління юстиції Київської області був зареєстрований шлюб між сторонами по справі актовий запис № 17. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2012 року (справа №2604/1489/2012) шлюб між сторонами було розірвано. Судом встановлено, що 24.06.2005 року на підставі договору купівлі - продажу квартири від 24.06.2005 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі № 409 [PERSON] придбала квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею - 57,7 кв.м. 12.12.2006 року [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 12.12.2006 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі №8980 придбав квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 42,25 кв.м. Також встановлено, що на підставі розпорядження Києво - Святошинської райдержадміністрації № 703 від 25.10.2007 року у власність [PERSON] було передано земельну ділянку, площею 0,2000 га, яка розташована у Києво - Святошинському районі Київської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 936748 від 13.11.2007 року. 04.08.2010 року [PERSON] придбав домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу домоволодіння від 04.08.2010 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі №4800, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Бориспільської районної ради БР «БТІ». Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] у 2005 році сторонами був придбаний автомобіль SUBARU LEGACY OUTBACK, 2005 року випуску, сірого кольору р.н. [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] у 2009 році також придбано авто FORD MUSTANG GT, 2008 року випуску, білого кольору, р.н. [NUMBER]. За змістом ст. 60, 61 СК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вказав Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням приватного підприємства „ІКІО" щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. При цьому підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю. Згідно із ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Спірне нерухоме та рухоме майно набуто за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тобто належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідач даний позов з відповідним варіантом поділу майна подружжя повністю визнав, що за змістом ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача.

Outcome: approved