Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить з урахуванням уточнених позовних умов, усунути перешкоди у праві коистування та розпорядження власністю - житловим будинком, який розміщений в [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з вказаного жилого приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку, який розміщений в [ADDRESS]. 11.03.2005 року мати [PERSON] та [PERSON] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], та будучи на той час опікуном [PERSON] та [PERSON], вселила його до вищевказаного будинку. Однак 25.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На даний час [PERSON] фактично проживає в будинку, який належить [PERSON] та [PERSON] та звільніти займане приміщення не бажає. Між [PERSON], [PERSON] та відповідачем відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу користування та проживання будинком, який розміщений в [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушеного її права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.2006 року [PERSON]. є власником 1/2 частини частки майна а саме будинку, який розміщений в [ADDRESS]., про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 10264626 від 31.03.2006 року. [PERSON] відповідно до до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.2006 року є власником 1/2 частини частки майна а саме будинку, який розміщений в [ADDRESS], про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 10264494 від 31.03.2006 року. У зазначеному домоволодінні проживає [PERSON], який вселився до нього зі згоди матері власників будинку, як чоловік останньої. Однак 25.02.2015 року рішенням Каланчацького районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Власники будинку [PERSON] та [PERSON] вимогають звільнити [PERSON] житловий будинок та не чинити перешкоди їм, як власникам, у користуванні та розпорядженні своєю власністю. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] проживає в спірному житлі при цьому не є його власником, створив нестерпні умови для проживання, вчиняє сварки, веде аморальний спосіб життя. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] підлягає виселенню з житлового будинку належного на праві власності позивачці та третій ососбі [PERSON] без надання іншого житлового приміщення, усунувши в такий спосіб порушення права позивача користування житловим будинком. Крім того, слід зазначити, що ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Тобто, само по собі рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., ст.ст. 9, ЖК України,

Outcome: approved