Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 17.10.2012 року, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 3000,00 грн. та зобов'язати відповідача брати участь у рівних частинах (50/50) у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]., проте матеріальну допомогу на утримання сина не надає, а тому просить вирішити спір в судовому порядку. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судові засідання не заявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 17.10.2012 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1689 (а.с. 6). Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, оскільки позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з відповідним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами. Крім того, встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки, виданої ПП «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4» від 24.01.2018 року №174, [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до копій консультаційних висновків, [PERSON] встановлено поставлено діагнози - неврозноподібний стан з гіперкінетичним синдромом та відкрите овальне вікно (сердечне захворювання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Так відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги викладене, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 3000,00 грн. щомісяця. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Положення ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З урахуванням положень вказаної статті, позовна вимога позивача про зобов'язання відповідача брати участь у рівних частинах (50/50) у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, не підлягає до задоволення оскільки позивачем має визначено точний розмір додаткових витрат, які необхідно стягувати з відповідача. Обов"язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину чітко визначений законодавством та додаткового закріплення у рішенні суду не потребує. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. та на користь державний 704,80 грн.

Outcome: partial