Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-12 00:00:00

Позивачка звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому, просить стягнути на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей сина - [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до діючих норм законодавства, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Наразі діти проживають разом з позивачкою і знаходиться на її матеріальному утриманні та вихованні. На даний час відповідач не проживає з сім`єю, не надає належним чинном матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, у зв`язку з чим вона звернулася з даним позовом. В квітні 2019 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в яких сторона відповідача зазначає, що протягом періоду з вересня 2018 року по квітень 2019 року відповідачем щомісячно було перераховані грошові кошти на банківські рахунки позивача, в загальній сумі 39 000 грн., що підтверджується банківськими виписками. Також частину грошових коштів було передано в готівковій формі на додаткові витрати на оздоровлення та розвиток дітей. А також, відповідач зазначив, що більша частина чеків, доданих в якості доказів, підтверджують витрати після строку подання позовної заяви, отже, не є обставинами, на які посилається позивачка в позові. Такі чеки є предметом іншого спору з приводу стягнення додаткових витрат, які відповідач компенсував добровільно. Такі докази витрат не є першочерговими витратами на утримання, а додатковими витратами на оздоровлення та розвиток здібностей, що не пов`язані з витратами на утриманням малолітніх дітей. Позивачка зазначає, що вимушена проживати в квартирі своїх батьків, при цьому додає договір оренди житлового приміщення між [PERSON] та [PERSON] від 20.12.2018 року. Витрати за доданим договором оренди не є витратами на утримання дітей та до них не відноситься. Діти можуть проживати також разом з відповідачем, а вибір місця проживання позивачки є правом. Аліменти мають забезпечувати реальні потреби дитини, а не перетворювати на спосіб доходу. Позивачка зазначає, що відповідач отримує дохід від оренди житлового приміщення та має у власності будинок із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Доказів про отримання доходу від надання житла в оренду позивачка не надала. У власності відповідача відсутнє нерухоме майно, яке передано в оренду. Відповідач володіє 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку приватизації. За адресою зазначеного будинку та земельної ділянки, дійсно, відповідач володіє земельною ділянкою, отриманою у власність в порядку приватизації в 2013 році, за адресою: [ADDRESS] . [ADDRESS] , побудований в 2001 році та є спільною власністю моїх батьків та відповідача, з даного приводу Дарницьким районним судом розглядається спір по справі №753/15535/18 за позовом [PERSON] Відповідач не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), оскільки відповідач працює на посаді аудитора в ПрАТ АФ «Перспектива-К», форма влаштування основна, з 21.06.2000 року. Через канцелярію суду 16.05.2019 року позивачкою подано відповідь на відзив на позовну заяву. В якій зазначила, що сума аліментів визначена у твердій грошовій формі в розмірі 10 000 грн. на двох малолітніх дітей, є об`єктивно виправданою, адекватною і повністю відповідає інтересам дітей, для їх всебічного особистого розвитку - потреба у нормальному харчуванні, потреба у навчанні, потреба у одязі, та у нормальному психічному і інтелектуальному розвиткові. Доказами цього є передусім перелік витрат за період із вересня 2018 року по травень 2019 року, приведений позивачем із реальних щомісячних витрат на двох малолітніх дітей, які на даний час позивачка вимушена нести самостійно. Позивачка звертає увагу суду, що частина із наданих відповідачем квитанцій було не проведено банком і заблоковано, а відповідно не було отримано позивачкою. Зокрема квитанція від 27.12.2018 року на суму 1200 грн, квитанція на суму 600 грн. від 19.03.2019 року, квитанція від 09.04.2019 року на суму 1000 грн, квитанція від 09.04.2019 року на суму 1000 грн, квитанція від 26.12.2018 року на суму 1400 грн.- не були отримані позивачкою. Доказами цьому факту є виписки рахунку позивачки із ПАТ «Приват Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль», що додається до відповіді на відзив із якої видно, які суми було реально проведено та зараховано на рахунок позивачки, а які суми мають незрозуміле походження і підкладені штучно відповідачем щоб збільшити уявлення про обсяг понесених ним добровільно витрат на утримання дітей. Відносно отримання позивачкою грошових коштів від відповідача у готівковій формі, то відповідачем не надано жодних доказів, а також ці обставини не є доведеними. У своєму відзиві на позов відповідач піддає критиці і сумніву доказів позивачки, називає їх витратами на додаткове утримання дітей. Але позивачка у заявленому позові не ставить питання про стягнення із відповідача додаткових коштів на утримання дітей, а просить стягнути аліменти на утримання дітей, що є різними видами утримань. Позивачка просить стягнути із відповідача реальні зумовлені повсякденним життям дітей витрати на їх утримання, які є нагальними, повсякденними, необхідними і забезпечують необхідне існування дітей і їх розвиток у фізичній, психічній та духовних сферах їх буття. Додаткових витрат на утримання дітей і доказів на їх підтвердженням позивачкою до суду не надавалося. Щодо розміру аліментів, яку позивачка просила стягнути у твердій грошовій сумі, то це в першу чергу зумовлено тим, що відповідач штучно приховує і мінімізує свої реальні доходи шляхом проведення виплат по заробітній платі на користь своєї матері [PERSON] , доказом чого є копія довідки про доходи матері відповідача від 20.11.2018 року, яка подавалася особисто відповідачем у справі про поділ майна подружжя між сторонами по справі. Зокрема, як вбачається із довідки про доходи від 16.04.2019 року наданої до відзиву відповідачем, останній працює аудитором, є керівником і власником ПАТ Аудиторська фірма «Перспектива-К» і отримує близько 11 000 - 12 000 грн. на місяць. Поряд із цим, особисто відповідач надавав до суду в межах цивільної справи про поділ майна подружжя між сторонами даної справи довідку від 20.11.2018 року про доходи його матері - [PERSON] , яка нібито працює в ПАТ аудиторська фірма «Перспектива - К» на посаді менеджера, хоча насправді вказана особа фактично жодного дня не працювала в цій компанії. І із цієї довідки вбачається, що середній дохід матері - менеджера становить близько 30 000 - 35 000 грн. на місяць тільки у 2018 році. Ці факти вказують на те, що відповідач приховує свої реальні доходи в належній йому компанії ПАТ Аудиторська фірма «Перспектива - К», та проводить виплати на ім`я своєї матері [PERSON] , яка займає нижчу посаду в компанії і не може заробляти вдвічі більше ніж власник і керівник компанії. А також, позивачка зазначила, що на утримання дітей, їх харчування, одяг, навчання, розвиток і розваги, вона вимушена щомісячно нести витрати в розмірі близько 20 000 грн. і це не враховуючи реальні витрати на оренду квартири, в якій проживають діти разом із позивачкою та витрати на утримання авто, які позивачка вимушена нести, щоб щоденно відвозити дітей у садочок, оскільки діти з позивачкою проживають на р-ні Виноградар, а садок відвідують у р-ні Поділ. Таким чином, в умовах реальної економічної ситуації в Україні, що склалася на сьогоднішній день, в умовах тотального подорожання товарів і послуг, в умовах постійної інфляції, об`єктивною, справедливою і обґрунтованою буде сума аліментів, до досягнення повноліття дітей із відповідача 10 000 грн. щомісячно на двох дітей, тобто по 5 000 грн. окремо на кожну дитину. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставини, додавши, що сума аліментів визначена у твердій грошовій формі в розмірі 10 000 грн., є об`єктивно виправданою, адекватною і повністю відповідає інтересам дитини. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, просив стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку. Посилався на заперечення, викладені у відзиві на позов. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що з 05.10.2007 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1475 від 08.11.2018 року. Від спільного життя сторони мають двох малолітніх дітей сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1703 від 27.08.2014 року та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1032 від 06.05.2016 року. На момент розгляду справи діти проживають разом з матір"ю, проти чого не заперечує відповідач. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] [INFO] , є людиною працездатного віку, здоровий, мешкає окремо від позивачки та дітей, інших утриманців не має, офіційно працює на посаді аудитора в ПрАТ АФ «Перспектива-К», має щомісячний дохід у вигляді заробітної плати, яка за березень 2019 р. становила 13 553,27 грн. (з нарахуваннями). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, до вікової категорії якої належять діти сторін у справі, становить: з 1 липня - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні обов`язки до дитини, в т.ч. і обов`язку її утримання. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, вищевказані обставини, а також відсутність у відповідача інших утриманців, визнання відповідачем позову в розмірі 1/3 частини заробітку, що фактично буде становити 6 000, 0 грн. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновкк, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільних малолітніх дітей у розмірі 6 000,0 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 18.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дітей, не суперечить чинному законодавству. Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що у позивача є право звернутися з позовом про стягнення безпосередньо додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), що передбачено ст.185 СК України. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожної зі сторін по справі є право на звернення до суду з відповідним позовом при настанні зазначених обставин. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 16.11.2018 року, і до повноліття дитини. Також з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 704,8 грн. (по ставці, яка діяла на час розгляду справи), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial