Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивачка 21 грудня 2018 року звернулася у суд з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що підлягають стягненню із відповідача в її користь на утримання сина [PERSON], визначених рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 6 березня 2014 року із твердої суми на частку від заробітку, стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 13650 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2010 року до 21 січня 2014 року, в якому мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 6 березня 2014 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 30.01.2014 року. З 28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України відносно створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», яким внесено зміни до Сімейним кодексом України, за якими встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, окрім того, надано стягувачу виняткове право вибору способу стягнення аліментів. Мінімальний розмір аліментів на утримання дитини у 2018 році є значно більшим, ніж утримання, яке надається позивачу станом на день подання позову. Для забезпечення розвитку дитини вона змушена була звільнитися з роботи з 05.04.2017 року. Крім того, разом з нею проживає її бабця [PERSON], [INFO], яка через похилий вік потребує постійного догляду і піклування, що вона їй забезпечує, а відтак не мас можливості працевлаштуватися. Між тим, відповідач зареєстрований приватним підприємцем, він неодноразово хизувався їй покращенням свого матеріального стану, придбанням нового авто, тощо, а тому він спроможний сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі. За наведеного, просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, з 21 липня 2016 року по 28 листопада 2018 року малолітній [PERSON] отримував лікування у стоматологічній клініці ПП «Авторська стоматологія Мар»яни Мельничук» і за стоматологічні послуги нею понесено додаткові витрати у сумі 10950 грн. Також нею понесено витрати на відпочинок сина на березі Середземного моря у Республіці Італія у 2017 році в сумі 2700 грн. Між тим, відповідач оплачувати ці витрати не бажає. За наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 22.01.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу впорядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Відповідачу встановлено п'ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2014 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 500 грн. щомісячно на дитину, починаючи з 30.01.2014 року до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи встановлено, що позивачка з 05.04.2017 року не працює та доглядає похилого віку бабусю [PERSON], [INFO], яка проживає з нею у [ADDRESS] без реєстрації. Відповідач з 2008 року зареєстрований як фізична особа-підприємець. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня у розмірі 2027 гривень. Виходячи з наведеного та враховуючи рівність обов'язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України „Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, і який батьки повинні забезпечити дитині, а також те, що позивачка не працює, доглядає похилого віку бабусю [PERSON], [INFO], а відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 13650 грн. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], 26 березня 2011 року, в період 2016-2017 років отримував лікування у стоматологічній клініці і за вказане лікування позивачкою сплачено кошти в сумі 10950 грн., що підтверджується медичною карткою стоматологічного хворого та квитанціями до прибуткового касового ордера за 2016 рік та 2017 рік. Також, позивачкою у 2017 році понесено витратити на відпочинок сина на березі Середземного моря у Республіці Італія, а саме за переїзд сина автобусом з м.Львова до м.Фермо (Італія) та у зворотному напрямку, нею сплачено 2700 грн., що підтверджується квитками. Суд зазначає, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що її сину рекомендувалося і він проходив санаторно-курортне лікування на березі Середземного моря у Республіці Італія, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача коштів за переїзд дитини автобусом з м.Львова до м.Фермо (Італія) та у зворотному напрямку. Між тим, позивачка просить стягнути з відповідача додаткові витрати викликані лікуванням дитини в розмірі 10950 грн., проте не надала суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач спроможний сплатити додаткові витрати у вказаному розмірі. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи рівність обов'язків батьків щодо матеріального утримання дитини, а також те, що позивачкою не доведено належними доказами заявлений нею у позовній заяві понесений розмір додаткових витрат на оздоровлення дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути додаткові витрати викликані лікуванням дитини у розмірі 5475 грн., що становить 50 відсотків додаткових витрат понесених позивачкою на лікування сина. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 264, 265, 274-275,279 ЦПК України,

Outcome: partial