Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач, ПП «Юліус Трейд», звернулось в суд з позовом, в якому просило визнати за підприємством право власності на нежитлове приміщення (вбудовано-прибудоване) загальною площею 121,7 кв.м, що розташоване в [ADDRESS] та зареєстроване за ПП «Цитрус Лайм» та [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 18.10.2018 року ПП «Юліус» було прийнято рішення про виділення з останнього нової юридичної особи. 12.11.2018 року рішенням ПП «Юліус» було створено нову юридичну особу - ПП «Юліус Трейд», затверджено її статут та затверджено розподільчий баланс. Згідно Розподільчого балансу до новоствореної юридичної особи - позивача, поряд з іншим майном, правами та обов`язками, були передані права на нежитлове приміщення, розміщенне в [ADDRESS] , які належали відповідачу ПП «Юліус». Здійснюючи дії щодо реєстрації прав на нежитлове приміщення розміщене в [ADDRESS] за ПП «Юліус Трейд», останнім було встановлено, що частина даного приміщення (Ѕ) зареєстрована за відповідачем [PERSON] . Звернувшись до відповідачів з вимогою передати нежитлове приміщення підприємству, відповідач [PERSON] , право ПП «Юліус Трейд» на приміщення розміщенне в місті Кропивницькому по вул. Дворцова 22а не визнав, вказавши, що Ѕ даного приміщення належить йому на законних підставах. Відповідач ПП «Юліус» повідомив підприємство, що не має можливості передати йому приміщення, оскільки вказане приміщення йому не повернуло ПП «Цитрус Лайм» відповідач по справі. Позивач вважає, що права на приміщення розміщенне в [ADDRESS] а належать саме йому, зазначаючи, що 12.10.2007 року між відповідачем ПП «Юліус», як продавцем та відповідачем ПП «Цитрус Лайм», як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, що розташоване в [ADDRESS] . Тобто, відповідач ПП «Юліус», як власник нежитлового приміщення розміщеного в [ADDRESS] , відчужив його, за договором від 12.10.2007 року, відповідачу ПП «Цитрус Лайм». Рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16 вказаний договір купівлі-продажу був визнаний недійсним. В силу приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натрі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Рішення Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16 набрало законної сили 23.10.2017 року. Тобто, з 23.10.2017 року у відповідача ПП «Юліус виникли майнові права на вказане нежитлове приміщення в силу недійсності договору купівлі-продажу від 12.10.2007 року. За Розподільчим балансом, затвердженим 12.11.2018 року та актом прийому-передачі від 01.12.2018 року, відповідач ПП «Юліус» передав позивачу майнові права на вказане нежитлове приміщення. Фактично позивач набув майнові права на нежитлове приміщення розміщене в [ADDRESS] за розподільчим балансом затвердженим відповідачем ПП «Юліус» 12.11.2018 року та на підставі акту прийому-передачі від 01.12.2018 року, але дані права не визнаються відповідачами, останні не вчиняють дій щодо передачі нежитлового приміщення відповідачу ПП «Юліус», як наслідок останній не має можливості передати його позивачу, як власнику майнових прав на нежитлове приміщення, розміщене в [ADDRESS] . Що стосується прав відповідача [PERSON] на Ѕ частину спірних приміщень, позивачем зазначено, що він набув права власності на Ѕ частину спірних приміщень внаслідок поділу майна подружжя відповідно до судового рішення у цивільні справі №1 111/1408/12 від 03.10.2012 року Ленінського районного суду м. Кіровограда. В зазначеному судовому рішенні вказано, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО № 746142 приватне підприємство «Цитрус Лайм» засноване 01.11.2006 року, в період шлюбу між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , яка є єдиним власником підприємства. Статутний фонд підприємства становить 600 000,00 грн., що підтверджується статутом ПП «Цитрус Лайм» та не заперечується представником відповідачів. ПП «Цитрус Лайм» на праві власності належить вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення площею 121,7 кв.м, розташоване в [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16412043. За відповідачем [PERSON] в порядку поділу майна подружжя було визнано права власності на 1/2 частину статутного капіталу (статутного фонду) приватного підприємства «Цитрус Лайм» та 1/2 частину вбудованого нежитлового приміщення площею 121,7 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] зареєстрованого за приватним підприємством «Цитрус Лайм». Позивачем зазначено, що в позовній заяві просив суд визнати право власності на вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, що розташоване в [ADDRESS] , площею 102,9 кв.м., оскільки запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на вказане приміщення загальною площею 121,7 кв.м. за ПП «Юліус», рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.08.2017 року у справі № 912/2365/16, визнано недійсним. Як наслідок, позивач вважав що приватне підприємство ПП «Юліус» на момент складання розподільчого балансу, мав майнові права на спірну нерухомість площею 102,9 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS] від 15.8.2005 року, але до передачі майнових прав на нежитлове приміщення розміщенне в [ADDRESS] а позивачу, відповідач ПП «Юліус» здійснив реконструкцію вказаного нежитлового приміщення та ввів реконструйований об`єкт в експлуатацію на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 766 від 01.06.2005 року про надання дозволу ПП «Юліус» на реконструкцію нежитлового приміщення площею 84,6 кв.м. (до реконструкції), яке знаходиться у нього в користуванні відповідно до договору оренди від 11.12.2003 року № 110/17 та належить на праві власності територіальній громаді м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради по [ADDRESS] а під кафе з добудовою, дозволу від 07.06.2007 року № 35 на виконання робіт з реконструкції нежитлового приміщення по [ADDRESS] а під кафе добудовою, акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - кафе з добудовою по [ADDRESS] від 04.10.2007 року, яким пред`явлений державній приймальній комісії об`єкт - кафе з добудовою по [ADDRESS] прийнято в експлуатацію загальною площею 121,7 кв.м. та рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1294 від 08.10.2007 року, яким затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію кафе з добудовою по [ADDRESS] . В жовтні 2007 року ОКП «КООБТІ» здійснило державну реєстрацію прав власності на реконструйоване нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення загальною площею 121,7 кв.м. на ім`я відповідача ПП «Юліус», внаслідок чого до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відповідний запис, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.10.2007 року № 16237002, який в подальшому був визнаний недійсним. Даний факт, встановлений рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16 та не потребує доказування в силу п. 4 ст. 75 ГПК України. На момент передачі майнових прав позивачу у володінні відповідача ПП «Юліус» фактично перебували майнові права на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 121,7 кв.м (оскільки вказаний об`єкт вже був реконструйований, внаслідок чого його площа збільшилась з 102,9 кв.м. до 121.7 кв.м.), що підтверджується зазначеними вище доказами та рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16. За Розподільчим балансом затвердженим 12.11.2018 року та актом прийому-передачі від 01.12.2018 року, відповідач ПП «Юліус» передав позивачу майнові права на нежитлове приміщення розміщене в [ADDRESS] , а саме вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення загальною площею площею 121,7 кв.м. Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 21.02.2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.03.2019 року підготовче провадження у справі закрито. Ухвалами суду від 19.04.2019 року, 26.04.2019 року 13.05.2019 року вирішені питання щодо забезпечення позову у справі. Ухвалою суду від 19.04.2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі № 912/1104/18 за позовом ПП «Юліус» до ПП «Цитрус Лайм», ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання недійсним договору, виключення записів з Державного реєстру. Ухвалою суду від 29.10.2020 року провадження у справі відновлено. 07.12.2020 року позивачем подано уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 27.01.2021 року за клопотанням представника позивача до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ПП «Цирус Лайм» було залучено ПП «Енергопромистрой». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила позов задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, відповідачем [PERSON] , представниками відповідачів та третьої особи подані заяви про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Судом встановлено, що 18.10.2018 року ПП «Юліус» було прийнято рішення про виділення з останнього нової юридичної особи. 12.11.2018 року рішенням ПП «Юліус» було створено нову юридичну особу - ПП «Юліус Трейд» - позивач у справі, затверджено статут нової юридичної особи та затверджено розподільчий баланс. Згідно Розподільчого балансу до новоствореної юридичної особи ПП «Юліус Трейд», поряд з іншим майном, правами та обов`язками, були передані права на нежитлове приміщення розміщенне в [ADDRESS] , які належали ПП «Юліус» на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 08.08.2017 року у господарській справі № 912/2365/16 на суму 189 657,60 грн. Крім того, Ѕ частина нежитлове приміщення розміщене в [ADDRESS] а зареєстрована за [PERSON] . Судом встановлено, що 12.10.2007 року між відповідачем ПП «Юліус», як продавцем та відповідачем ПП «Цитрус Лайм», як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з відстрочкою платежу, за умовами якого продавець передав, а покупець прийняв у власність вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, що розташоване в [ADDRESS] . Тобто, ПП «Юліус», як власник нежитлового приміщення розміщеного в [ADDRESS] , відчужив його, за договором від 12.10.2007 року, ПП "Цитрус Лайм». Рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16 вказаний договір купівлі-продажу був визнаний недійсним. В силу приписів ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. У разі недійсності правочину кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натре все, що вона одержала на виконання цього правочину. Рішення Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16 набрало законної сили 23.10.2017 року. Таким чином, з 23.10.2017 року у відповідача ПП «Юліус» виникли майнові права на нежитлове приміщення розміщене в [ADDRESS] , в силу недійсності договору купівлі-продажу від 12.10.2007 року. За Розподільчим балансом, затвердженим 12.11.2018 року та актом прийому-передачі від 01.12.2018 року, ПП «Юліус» передав ПП «Юліус Трейд» майнові права на вказане нежитлове приміщення, яке розміщене в [ADDRESS] , фактично ПП «Юліус Трейд» набуло майнові права на нежитлове приміщення розміщене в [ADDRESS] за розподільчим балансом затвердженим ПП «Юліус» 12.11.2018 року та на підставі акту прийому-передачі від 01.12.2018 року. На підставі статті 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість, не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності. Майнове право можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Вказане кореспондується правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 30.03.2016 року справа № 6-265цс16. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув права власності на Ѕ частину спірних приміщень внаслідок поділу майна подружжя відповідно до судового рішення у цивільні справі № 1111/1408/12 від 03.10.2012 року Ленінського районного суду м. Кіровограда. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО № 746142 приватне підприємство «Цитрус Лайм» засноване 01.11.2006 року, в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яка є єдиним власником підприємства. Статутний фонд підприємства становить 600 000,00 грн., що підтверджується статутом ПП «Цитрус Лайм» та не заперечується представником відповідачів. ПП «Цитрус Лайм» на праві власності належить вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення площею 121,7 кв. м. розташоване в [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16412043. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2012 від 19.09.2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, приватне підприємство, засноване одним із подружжя - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя». За відповідачем [PERSON] в порядку поділу майна подружжя було визнано права власності на 1/2 частину статутного капіталу (статутного фонду) приватного підприємства «Цитрус Лайм» (ідентифікаційний номер 34629052) та 1/2 частину вбудованого нежитлового приміщення площею 121,7 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] зареєстрованого за приватним підприємством «Цитрус Лайм» (ідентифікаційний номер 34629052). Враховуючи те, що ПП «Цитрус Лайм» набув права власності на вбудоване нежитлове приміщення площею 121,7 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS] (спірне приміщення) на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2007 року, який в подальшому визнаний недійсним, суд приходить до висновку що ПП «Цитрус Лайм» на момент поділу майна подружжя [PERSON] не мав статусу власника спірного майна, тому нежитлове приміщення площею 121,7 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , не було об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] не набув права власності на Ѕ частину спірного майна. Враховуючи те, що відповідачі фактично втратили свої права на спірне нежитлове приміщення, однак відповідач ПП «Цитрус Лайм» та [PERSON] не повертає їх ПП «Юліус», який в свою чергу не може передати спірні приміщення Позивачу, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог. При цьому, позивач в позовній заяві просив суд визнати право власності на вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення, що розташоване в [ADDRESS] , площею 102,9 кв.м., оскільки запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на вказане приміщення загальною площею 121,7 кв.м. за ПП «Юліус», рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 08.08.2017 року у справі № 912/2365/16, визнано недійсним. Позивач вважав що приватне підприємство ПП «Юліус» на момент складання розподільчого балансу, мав майнові права на спірну нерухомість площею 102,9 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS] від 15.8.2005 року. Судом встановлено, що до передачі майнових прав на нежитлове приміщення розміщенне в [ADDRESS] а позивачу, відповідач ПП «Юліус» здійснив реконструкцію вказаного нежитлового приміщення та ввів реконструйований об`єкт в експлуатацію на підставі: Рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 766 від 01.06.2005 року про надання дозволу ПП «Юліус» на реконструкцію нежитлового приміщення площею 84,6 кв.м (до реконструкції), яке знаходиться у нього в користуванні відповідно до договору оренди від 11.12.2003 року № 110/17 та належить на праві власності територіальній громаді м. Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради по [ADDRESS] а під кафе з добудовою; Дозволу від 07.06.2007 року № 35 на виконання робіт з реконструкції нежитлового приміщення по [ADDRESS] а під кафе добудовою; Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - кафе з добудовою по [ADDRESS] від 04.10.2007, яким пред`явлений державній приймальній комісії об`єкт - кафе з добудовою по [ADDRESS] прийнято в експлуатацію загальною площею 121,7 кв.м.; Рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1294 від 08.10.2007 року, яким затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію кафе з добудовою по [ADDRESS] . В жовтні 2007 року ОКП «КООБТІ» здійснило державну реєстрацію прав власності на реконструйоване нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення загальною площею 121,7 кв.м. на ім`я ПП «Юліус», внаслідок чого до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відповідний запис, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.10.2007 року № 16237002, який в подальшому був визнаний недійсним. Даний факт, встановлений рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16 та не потребує доказування в силу п. 4 ст. 75 ГПК України. На момент передачі майнових прав позивачу у володінні відповідача ПП «Юліус» фактично перебували майнові права на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 121,7 кв.м (оскільки вказаний об`єкт вже був реконструйований, внаслідок чого його площа збільшилась з 102,9 кв.м. до 121.7 кв.м.), що підтверджується зазначеними вище докази та Рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2365/16. Відтак, за Розподільчим балансом затвердженим 12.11.2018 року та актом прийому-передачі від 01.12.2018 року, Відповідач ПП «Юліус» передало позивачу майнові права на нежитлове приміщення розміщене в [ADDRESS] , а саме вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення загальною площею площею 121,7 кв.м. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за ПП Юліус Трейд» права власності на нежитлове приміщення (вбудовано-прибудоване) загальною площею 121,7 кв.м, що розташоване в [ADDRESS] та зареєстроване за ПП «Цитрус Лайм» та [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів судові витрати, понесені позивачем та підтверджені наданою суду квитанцією в розмірі 2 844,87 грн. пропорційно з кожного.

Outcome: approved