Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У квітні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», в якому просила визнати виконавчий напис від 16.11.2017 року за №11256, виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 16.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем видано виконавчий напис № 11256 про стягнення з позивача, [PERSON], на користь ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» грошових коштів в сумі 112 725,61 доларів США відповідно до умов кредитного договору № К2S4GR00260024 від 27.02.2007 року. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з тим, що адміністративним судом скасовано нормативний акт, яким передбачався перелік документів, які необхідно подати нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а також у зв'язку з тим, суму заборгованості, щодо стягнення якої банк просив вчинити виконавчий напис нотаріуса, не можна вважати безспірною, оскільки в провадженні суду перебувала справа про стягнення кредитної заборгованості, в якій позивачкою оспорювалася сума заборгованості та період її нарахування. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений під розписку у підготовчому засіданні. Заяв про розгляд справи за його відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. У підготовчому засіданні представник відповідач заперечував проти задоволення позову, про що подав відповідні пояснення. Зокрема, вказував, що нотаріус не повинен був перевіряти суму заборгованості, встановлювати права чи обов'язки сторін, а повинен був перевірити лише наявність документів, які дають підстави для вчинення виконавчого напису. Крім того, вказував на те, що скасування у судовому порядку Постанови Кабінету Міністрів України, якою встановлено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не свідчить про її нечинність, оскільки про втрату чинності не було опубліковано в офіційному порядку. Також відповідач посилався на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у вчиненні виконавчого напису нотаріуса, оскільки зобов'язання за кредитним договором не виконане, а банк наділений правом задовольнити свої вимоги усіма законними способами. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності. Жоден із представників не заявив клопотання про витребування від приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича копій документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис нотаріуса. Жоден із представників сторін не заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії кредитного договору. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та третьої особи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.02.2007 року між позивачкою [PERSON] та ПАТ «КБ « ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір № К2S4GR00260024. 16.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем видано виконавчий напис № 11256 про стягнення з позивача [PERSON], на користь ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» грошових коштів в сумі 112 725,61 доларів США відповідно до умов кредитного договору № К2S4GR00260024 від 27.02.2007 року. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Правовідносини щодо видачі виконавчого напису нотаріуса регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання банком письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. (справа №826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Зважаючи на те, що сторонами не заявлялося клопотання про витребування у приватного нотаріуса копій документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис нотаріуса, однак сам виконавчий напис містить вказівку на те, що його вчинено на підставі Постанови Кабінету міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», дає підстави стверджувати, що оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Крім того, безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що у суді перебував спір про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника та в тому числі з приводу розміру наявної заборгованості. Так, у справі за позовом КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки рішенням Оболонського районного суду м.Києві від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову було відмолено. Вказане рішення було оскаржене ПАТ «КБ Приват Банк» в апеляційному порядку та постановою Апеляційного суду м.Києва від 24 червня 2015 року скасоване з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Судом апеляційної інстанції при вирішенні розміру заборгованості, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, визначено суму 169573,95 дол. США, тоді як за виконавчим написом стягнуто 112725,61 дол.США. При цьому, сума заборгованості по кредиту за судовим рішенням - 117349,01 дол. США, за виконавчим написом нотаріуса - 61083,21 дол.США. У зв'язку з відмінністю сум до стягнення, заборгованість по кредиту має спірний характер, а відтак, виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича №11256, виданий 16.11.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «КБ ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № К2S4GR00260024 від 27.02.2007 року необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з ПАТ Б Приват Банк» необхідно стягнути на користь позивача 704,80 гривень судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,

Outcome: approved