Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та неустойки з [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 листопада 2013 року Дубенським міськрайонним судом було прийнято рішення стягнути аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 650 грн. на місяць. З моменту набрання рішення законної сили і до сьогодні позивачка аліментів не отримувала. Тобто добровільно платити аліменти відповідач не бажає і обставини, які є причиною несплати, не називає, при цьому має постійний дохід, оскільки проживає та працює в республіці Італія. Сума заборгованість відповідача по аліментах становить 650 х 64 = 41600 грн., а сума неустойки в розмірі одного відсотка від прострочених сум за період з жовтня 2013 року по лютий 2014 року становить 60658 грн., що є більшим ніж 100% від суми заборгованості тому, обрахування неустойки за інші місяці не проводиться. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина [PERSON] значно зріс, тому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача до 4\~500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, за період з 03.10.2013 року до 03.02.2019 року відповідач заборгував 4152,36 грн. індексації. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 41\~600 грн., неустойки в розмірі 60\~658 грн. та індексацію в сумі 4\~152 грн. 63 коп. Представником відповідача адвокатом Панчелюга К.П. був поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, індексації та пені заперечує. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментах та збільшення їх розміру, визнає частково. Пояснює, що відповідач з 1998 року проживає у Республіці Італія, так як і позивачка та їх син. Про існування рішення Дубенського міськрайонного суду від 18.11.2013, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягненні аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 650 грн. щомісячно, відповідачеві стало відомо після отриманням тексту позовної заяви у цій справі. Відповідач чітко усвідомлює свій обов`язок по утриманню дитини та ніколи від нього не ухилявся, він бере участь в утриманні та вихованні сина. Вказане підтверджується платіжними квитанціями про оплату додаткових витрат на дитину: на лікування зубів сина, занять англійського мовою, придбання книг для навчання у школі, що значно перевищують розмір аліментів, призначених до сплати судом на утримання сина. Позивачка не пред`являла будь яких претензій до відповідача щодо несплати аліментів на утримання сина. Відповідач не може надати суду доказів, що протягом періоду з жовтня 2013 року надавав кошти на утримання дитини, оскільки не зберігав квитанцій, а особисто передавав кошти позивачці. Наголошує, що відповідачу до дня отримання позовної заяви по цій справі взагалі не було відомо про існування рішення Дубенського міськрайонного суду від 18.11.2013 року, а тому вважає, що фактично вина відповідача полягає лише у тому, що він не може надати суду підтвердження виконання ним обов`язку щодо утримання сина. Крім того, відповідач хоче сплатити суму заборгованості, вказану у позовній заяві, повідомляв про це позивачку, однак вона не повідомила йому реквізитів для перерахунку коштів. Наведені позивачкою у позовній заяві твердження про відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не відповідають дійсності. Так, у відповідача на утриманні перебуває малолітній син [PERSON] , [INFO] . Крім того, на його утриманні перебуває дружина - [PERSON] , яка не працює, оскільки доглядає малолітню дитину та свого сина - [PERSON] , [INFO] . Також відповідач утримує свою непрацездатну матір - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом другої групи. Відповідач частково визнає позовну вимогу про збільшення суми аліментів на утримання сина, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.4.3. Договору-доручення про надання правової допомоги від 05.10.2018 року, адвокатом Остапчук В.О. послуги позивачці надано безоплатно. Таким чином, вона не понесла будь яких витрат на правову допомогу, тому відсутні будь які підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу на користь позивачки. Позивачкою було подано пояснення до даного відзиву, згідно якого зазначає, що з доводами відповідача вона не погоджується, оскільки їх спільний син [PERSON] навчається у 8 класі. За цей період відповідач тільки один раз купував підручники сину до школи. Також зазначає, що син відвідує додаткові уроки інформатики та англійської мови, які вона оплачує самостійно. Від оплати лікування зубів сина відповідач теж відмовився. Інколи фінансово допомагала свекруха, матір відповідача [PERSON] , особисто відповідач з моменту розлучення жодних коштів для матеріального забезпечення сина не надав. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позові, який просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що відповідач згідний сплатити аліменти. Пеню за аліменти відповідач не готовий платити, оскільки заборгованість по аліментах виникла не з його вини, так як він не знав про існування рішення 2013 року про стягнення з нього аліментів. Окрім того, інфляційний рахунок по аліментах розраховано не вірно. В частині стягнення з відповідача судових витрат теж просить відмовити, оскільки позивачем не доведено оплату судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Щодо збільшення розміру аліментів, то відповідач згідний сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд дійшов наступних висновків. Статтею 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] . зареєстрований громадянином України, згідно довідки посольства України в Італії № 6128-795 від 09 грудня 2005 року (а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені сторони по справі (а.с. 13). Відповідно до витягу з пенсійного рахунку, відповідач отримує грошове забезпечення як працююча особа (а.с. 24-25, 96-67). Згідно інформаційного листа про громадян, [PERSON] неодружений має дозвіл на проживання, № [NUMBER] (а.с. 26). 18 листопада 2013 року Дубенським міськрайонним судом видано виконавчий лист, згідно якого з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 650 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с. 28). Згідно витягу з актового запису про народження № 243 [PERSON] [INFO] , його батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 57). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований як громадянин України, згідно довідки Генерального консульства України в Неаполі № 536-456 від 06.12.2016 року (а.с. 59). [PERSON] народився [INFO] , його мати зазначена [PERSON] , що підстверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 60). Згідно довідки до акту огляду медичної комісії МСЕК серія АВ 1109224, [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 61). [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 71). Згідно довідки муніципалітету Сарно органів реєстрації, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 90). Згідно виписки по рахунку соціального забеспечення [PERSON] отримує заробітну плату, як сімейний співробітник (а.с. 92-93). [PERSON] орендує житлове приміщення в м. Сарно, місячна оренда житла становить 250 євро, що підтверджується договором оренди житлового приміщення (а.с. 102-104). Плата за шкільні послуги [PERSON] становить 120 євро в місяць, загальна сума навчання за роки з 2010 по 2015 роки становить 5\~400 євро, плата за мовну школу складає 950 євро (а.с. 108, 110). 13 вересня 2018 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 122). Згідно довідки про стан сім`ї відділу РАЦС провінції Салерно, відповідач проживає за адресою [ADDRESS] , до складу сім`ї входять [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 123). Відповідачем були оплачені послуги стоматолога для сина [PERSON] та курси англійської мови, були здійснені покупки книг, що підтверджується квитанціями (а.с. 124-133). [PERSON] був укладений договір житлового приміщення розташованого у [ADDRESS] (а.с. 134-135). Представником відповідача [PERSON] , та самим відповідачем неодноразово відправлялись повідомлення позивачці, з проханням повідомити реквізити для оплати аліментів (а.с. 138, 161). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розглядаючи питання\~на предмет задоволення\~позовних\~вимог\~в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів, суд враховує наступне. Згідно ч.1\~ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору\~судом (ч.3\~ст.195 СК України). Оскільки відповідач повністю визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № І4-16цс18 (686/21962/15-ц), у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила про необхідність відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та погодилася з висновком ВСУ, викладеним у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295цс16, за змістом якої грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання та індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, визначеного у гривні. Згідно ч. 4 ст. 196 СК України, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Інфляційні втрати розраховуються в цілому за місяць та здійснюються з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком індексації, що становить 4152, 36 грн. З урахуванням наведеного з відповідача підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 41\~600 грн. та індексація в сумі 4152, 36 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення аліментів, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. Приписами ч.1\~ст.196 СК України\~законодавець визначив право одержувача аліментів на стягнення неустойки, у разі виникнення такої заборгованості з вини особи, яка забов"язана\~сплачувати аліменти. Суд враховує, що відповідач з 1998 року проживає у Республіці Італія, про існування рішення Дубенського міськрайонного суду від 18.11.2013, яким задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягненні аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 650 грн. щомісячно, йому стало відомо після отриманням тексту позовної заяви у цій справі. Від обов`язку по утриманню дитини відповідач не ухилявся, брав участь в утриманні сина, на підтвердження чого ним надані платіжні квитанції про оплату додаткових витрат на дитину. Це свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Тому, позовні вимоги в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.2 ст.182СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1\~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, їх обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, стан здоров`я та здатність працювати. За таких підстав, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, зміну матеріального становища сторін, суд вважає, що є підстави для збільшення розміру визначених раніше судом аліментів до 2500 грн., але 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду від 15.05.2006 року № 3\~про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному\~\~ та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1064, 11 грн., який підлягає стягненню з відповідача. Вимоги позивачки що стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до договору доручення про надання правової допомоги, укладеного 05.10.2018 між адвокатом Остапчук В.О. та [PERSON] послуги їй надано безоплатно. На підставі викладеного, ст.ст.7,\~180,\~182, 184, 194,\~196 СК України,

Outcome: partial