Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Снятинський районний центр зайнятості звернувся до [PERSON], третя особа - ВАТ "Укртелеком» про стягнення 16674.34 грн, посилаючись на те, що 03.06.2009р. в Снятинський районний центр зайнятості, з метою пошуку роботи звернулась [PERSON], якій 10.06.2009р. було надано статус безробітної. З 10.06.2009р. [PERSON] призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідачка отримувала допомогу по безробіттю з 10.06.2009р. по 31.01.2010р.. Сума виплаченої допомоги складає 16674,34 грн.. Відповідно до листа УПФ України в Снятинському районі від 07.11.2014р. № 4569/03 та листа ПАТ «Укртелеком» від 27.11.2014р. встановлено факт, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості [PERSON] з 02.03.2009р. по 29.02.2010р. надавала послуги ВАТ «Укртелеком» згідно цивільно-правового договору № 6/05-09 від 02.03.2009р., за що отримувала щомісячну винагороду. Про даний факт послуг центру зайнятості стало відомо в листопаді 2014р. після отримання листа УПФ в Снятинському районі. Отже, відповідачкою при отриманні статусу безробітної було надано недостовірні відомості про себе та скрито факт надання послуг ВАТ «Укртелеком». Тобто, допомога по безробіттю в сумі 16674,34 грн. за період з 10.06.2009р. по 31.01.2010р. отримана відповідачкою незаконно-обманним шляхом. 19.01.2015р. [PERSON] направлено лист-повідомлення з вимогою повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 16674,34 грн.. Проте по даний час кошти не повернуті. Просить стягнути з [PERSON] кошти в сумі 16674,34 грн. . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав, просив стягнути з відповідачки [PERSON] незаконно отримані кошти в сумі 16674,34 грн.. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що винагорода відповідачки за надані нею послуги не є доходом у трудових відносинах та не перешкоджає отриманню допомоги по безробіттю, а тому просить в позов відмовити. Представник третьої особи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 10.06.2009 р. [PERSON] звернулася із заявою до Снятинського районного центру зайнятості про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 670 від 31.12.2014р., робочою групою Снятинського районного центру зайнятості відповідно до матеріалів поданих ПАТ «Укртелеком» та листа Управління ПФ України в Снятинському районі від 07.11.2014р. встановлено факт надання послуг [PERSON] ВАТ «Укртелеком». Актом встановлено, що [PERSON] не повідомила центр зайнятості про укладення цивільно-правового договору від 02.03.2009р. № 6/05-09 та отримання відповідно до нього винагороди, а тому відповідачка зобов'язана відповідно до п.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», повернути допомогу по безробіттю з моменту укладення цивільно-правового договору, а саме: з 10.06.2009р. по 31.01.2010р.. 02.03.2009р. між відповідачкою та ВАТ «Укртелеком» в особі Центру електрозв'язку № 8 (м. Снятин) укладено цивільно-правовий договір № 6/05-09, відповідно до якого відповідачка здійснює спостереження за визначеним об'єктом в м. Снятин по вул.. 1-го Грудня, 18-б, з метою забезпечення збереження майна та засобів зв'язку, матеріальних цінностей. Із листа-повідомлення ПАТ «Укртелеком» від 17.11.2014р. вбачається, що із [PERSON] були укладені цивільно-правові договори на здійснення візуального спостереження за об'єктом, відповідно до яких вона впродовж березня 2009р. - лютого 2010р. отримувала винагороду за виконану роботу. Згідно наказу № 5 від 19.01.2015р. Снятинського районного центру зайнятості вжито заходів по поверненню [PERSON] незаконно виплаченої допомоги по безробіттю за період з 10.06.2009р. по 31.01.2010р. в сумі 16674,34 грн.; встановлено, що відповідачка в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітна з 10.06.2009р. по 31.01.2010р. одночасно виконувала роботи за цивільно-правовим договором від 02.03.2009р. по наданню послуг ВАТ «Укртелеком». 19.01.2015р. [PERSON] Снятинським районним центром зайнятості повідомлено про те, що в 15-ти денний строк відповідачка зобов'язана перерахувати центру зайнятості суму незаконно виплаченої допомоги по безробіттю- 16674,34 грн., у разі неперерахування коштів добровільно в зазначений термін буде вирішуватись питання про стягнення коштів в судовому порядку. Отже, з огляду на вказані докази, відповідачка отримувала винагороду в період перебування на обліку в Снятинському районному центрі зайнятості. Відповідно до розрахунку отриманої допомоги по безробіттю, дохід відповідачки за період з 10.06.2009р. по 03.02.2010р. в Снятинському РЦЗ становить 16674,34 грн.. Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору та на адресу відповідачки направлявся лист, відповідно до якого, [PERSON] пропонувалось у добровільному порядку повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 10.06.2009р. по 31.01.2010р.. в сумі 16674,34 грн., але у добровільному порядку зазначена сума відповідачкою повернута не була. Доказів сплати суми витрат з допомоги по безробіттю відповідач суду також не надав. Окрім того, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016р. у даній цивільній справі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.05.2015р., якою позов Снятинського районного центру зайнятості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь центру зайнятості кошти в розмірі 16674,34 грн.,- скасовано, а провадження у справі закрито. Апеляційним судом встановлено, що відповідно до вимог ст. 50 КАС України та висновку у справі про стягнення з фізичної особи зайво виплачених сум допомоги по безробіттю, висловлений колегією суддів Судової палати у цивільних справах та Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України 22.09.2015р. у справі № 21-2209а15, - такий спір є не публічно-правовим, а приватно-правовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Відповідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Частиною 1 статті 4 вказаного Закону передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до ч. 1ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 219 від 14.02.2007у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. У відповідності до п. 9 Порядку передбачено, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Судом встановлено, що ні в позовній заяві, ні в поясненнях позивача не міститься обґрунтування в підтвердження викладених обставин щодо стягнення з відповідачки індексації по поверненні допомоги по безробіттю. Окрім того, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на який посилається позивач не містить положень щодо нарахування індексації по поверненні незаконно виплаченої допомоги по безробіттю та стягнення інфляційних витрат, які у відповідності до ст. 625 ЦК України не застосовуються до спірних деліктних правовідносин Оскільки, повернення відповідачкою такої допомоги не є систематичними виплатами, а одноразовим відшкодуванням, і нарахування індексації по даному виду відшкодування не передбачено вищевикладеним Порядком, а тому не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення з відповідачки індексації за період 10.06.2009р. по 31.01.2010р.. в сумі 4823,35 грн. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 17.02.2015р. по справі № 21-20а-15, норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язуються із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Отже, укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. А тому, суд дійшов висновку, що відповідачка в період знаходження на обліку в центрі зайнятості в якості безробітної, отримувала дохід, при цьому не повідомивши про цей факт позивача, що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю, а тому з відповідачки слід стягнути суму відшкодування у розмірі 16674,34 грн. - 4823, 35 грн. (сума індексації) = 11850, 99 грн.. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 979,39 грн.. На підставі викладеного, ст. ст. 1, 4 «Про зайнятість населення», ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»,

Outcome: partial