Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла їхня мати - [PERSON] . Після її смерті спадщину фактично прийняв її чоловік - [PERSON] . [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] . За життя [PERSON] залишив заповіт, за яким все своє майно на випадок смерті заповів в рівних долях позивачам. Після його смерті позивачі, як спадкоємці за заповітом, прийняли спадщину. До спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на який померлі [PERSON] та [PERSON] за життя не оформили, відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі їм свідоцтва про право на спадщину. Просять суд визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок [ADDRESS] . Учасники справи в підготовче судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги повністю підтримують та просять їх задовольнити. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Халімон Н. М. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради . Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Пономаренка Є.П. надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечень не має. Позовна заява надійшла до суду 10 жовтня 2019 року. Суддя своєю ухвалою від 16 жовтня 2019 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 13 листопада 2019 року та двічі відкладалось на 05 грудня 2019 року та на 26 грудня 2019 року. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 234/2017, яку надав приватний нотаріус Куликівського районного нотаріального округу Пономаренко Є. П. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина. Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 391 від 10.09.2019 [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм чоловіком [PERSON] (а.с.18). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1952 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.16). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.71). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином спадщину після смерті [PERSON] прийняв шляхом постійного проживання з нею на момент смерті, її чоловік - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] (а.с. 15). Згідно з довідкою виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 390 від 10.09.2019 [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.11). [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.12). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). За життя [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів синам [PERSON] та [PERSON] , а також дочці [PERSON] . Заповіт складений 16 березня 2009 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дрімайлівської сільської ради та виконкому Опанасенко Р. М., зареєстрований в реєстрі за № 4 (а.с. 27). Згідно з матеріалами спадкової справи № 234/2017, 09 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , звернулися до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявами про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.43). 25 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.51). [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину кожному на дванадцять земельних ділянок, які належали померлому [PERSON] (а.с.55-60). Відомості щодо інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Таким чином, позивачі є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, які прийняли спадщину. Наявності інших спадкоємців судом не встановлено. Згідно з постановою приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Пономаренка Є. П. від 27.09.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.26). Згідно з довідкою КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 233 від 09.09.2019 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок [ADDRESS] право власності не зареєстровано (а.с. 28). У технічному паспорті на спірний будинок вказано, що його побудовано у 1963 році (а.с. 29-31). У виписка з погосподарських книг Дрімайлівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 1991-2015 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] . Житловий будинок перебуває у приватній власності (а.с.20-24). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 391 від 06.09.2019 року, [PERSON] на день смерті [INFO] , була власником домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Відомостей щодо самочинного будівництва суду не надано. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Судова практика, що склалась після зміни законодавства в частині реєстрації прав власності на нерухоме майно в сільській місцевості, стала на захист прав власників такого майна та їх спадкоємців. Так, згідно з Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та\\або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. За таких умов, враховуючи, що будинок за адресою: [ADDRESS] , було побудовано до 05.08.1992 року в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , але за життя [PERSON] та [PERSON] не було отримано правовстановлюючого документу на будинок, спадкоємцем померлої [PERSON] був її чоловік [PERSON] , після смерті якого спадщину прийняли позивачі, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved