Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання № 528 від 08.04.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] у віці 78 років померла її сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно. 10.06.2019 нотаріусом було заведено спадкову справу. З наданої нотаріусом інформації, стало відомо, що квартира її сестри [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого 08.04.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. Вважає, що таке розпорядження [PERSON] своїм майном не відповідало її волі, оскільки сторонього утримання вона не потребувала, так як отримувала пенсію і мала власні заощадження від продажу квартири сина у 2013 році, а критичний стан її здоров`я не дозволяв їй приймати розсудливі рішення та в повній мірі розуміти значення своїх дій та їх наслідки. Окрім цього, вона постійно з м.Харкова передавала своїй сестрі [PERSON] посилки з продуктами харчування, ліками та іншими необхідними у побуті речами. Також зазначає, що укладання спірного правочину було здійснено [PERSON] під впливом тяжких для неї обставин, пов`язаних з її тяжкою хворобою та необхідністю догляду за нею, відсутністю рідних у м. Львові та на вкрай невигідних для неї умовах. За наведених обставин просить позов задовольнити. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, додатково зазначили, що при укладенні договору, внаслідок недобросовісних дій [PERSON] , було порушено волю [PERSON] щодо розпорядження своїм майном. Просять визнати недійсним договір довічного утримання від 08.04.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Юрчук І.А., з підстав передбачених ст. 203, 216, 233 ЦК України. В судовому засіданні відповідачка та її представник позову не визнали та зазначили, що померла [PERSON] та бабуся відповідачки - [PERSON] з 1963 року були близькими подругами, при цьому [PERSON] була хресною мамою померлого в 2012 році сина [PERSON] , а [PERSON] була хресною мамою доньки [PERSON] - [PERSON] . Між родиною відповідачки та [PERSON] склалися близькі стосунки, адже на всі релігійні та їх родинні свята остання приїзжала до них в гості у будинковолодіння, що знаходиться смт. Рудно , та окрім того, саме бабуся відповідачки допомагала [PERSON] в організації поховання сина, після смерті якого [PERSON] тривалий період часу проживала у своєї подруги [PERSON] . У листопаді 2017 року [PERSON] травмувала ногу, однак ще обслуговувала себе самостійно. З часом стан здоров"я [PERSON] погіршувався, вона стала потребувати сторонньої допомоги, а потім і постійного догляду. В кінці лютого 2019 року [PERSON] забрав до себе її племінник [PERSON] на Вінничинну, де вона пробула до 29 березня 2019 року. Весь цей час [PERSON] дзвонила до бабусі відповідачки і жалілася на умови проживання, відсутність належного догляду за нею та лікування. 29 березня 2019 року [PERSON] привезли до м.Львова, залишивши в квартирі за адресою [ADDRESS] , без забезпечення будь-якого стороннього догляду за нею та без вирішення питання про надання їй відповідної медичної допомоги. Оскільки [PERSON] була особою похилого віку і тяжко хворою, а родини близької поруч не було, то на прохання своєї бабусі відповідачка стала доглядати за нею. Так як бабуся відповідачки є також особою похилого віку, то весь тягар догляду за [PERSON] був покладений на відповідачку. На початку квітня 2019 року [PERSON] звернулась з проханням викликати їй нотаріуса для оформлення передачі свого майна відповідачці. Так, 8 квітня 2019 року між [PERSON] та відповідачкою за місцем проживання [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Юрчук І.А. На виконання умов договору, відповідачка здійснювала належний догляд за [PERSON] , а саме забезпечувала їй належні санітарні умови, доглядала за нею, забезпечувала харчуванням, викликала лікаря, бригаду швидкої допомоги, оплачувала призначені лікарем медичні препарати, слідкувала за виконанням всіх приписів лікаря, опікувалась нею, рятувала від наслідків лежання - пролежнів, міняла памперси, постіль, купала та була присутня в момент смерті [PERSON] . Позивачка постійно телефонувала своїй сестрі і знала, що саме [PERSON] доглядає [PERSON] , але з пропозиціями надавати останній якусь допомогу не зголошувалась. [INFO] [PERSON] померла. Відповідачка з своїм чоловіком організувала поховання [PERSON] згідно всіх християнських традицій, при цьому позивачка чи інші члени її родини участі у похованні не брали, наміру прибути на похорон не висловлювали, хоча були повідомлені про таку можливість, але не скористались нею. Просять відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що вона перебувала в хороших родинних відносинах з рідною тіткою [PERSON] . В 2017 році у тітки виникли проблеми зі здоров`ям і вона перебувала з нею два тижні у м. Львові. В цей час завдяки її зусиллям [PERSON] пройшла медичне обстеження в поліклініці по вул. Виговського у м.Львові, де їй було попередньо діагностовано онкологічне захворювання. Останні роки життя її тітка потребувала сторонньої допомоги та догляду, а тому позивачка, не маючи можливості приїхати до своєї сестри [PERSON] , періодично передавала їй посилки з продуктами, ліками та іншими необхідними речами. При цьому [PERSON] завжди говорила, що її квартира залишиться членам родини. Фактичні обставини життя [PERSON] повністю заперечують чинність оспорюваного договору довічного утримання, оскільки така ніколи не потребувала додаткового утримання від сторонніх людей та належний додатковий догляд могла собі забезпечити власним коштом, не втрачаючи свого майна, яке заповіла своєму племіннику [PERSON] . Вважає, що оспорюваний договір суперечить останній волі [PERSON] , тому такий є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, онак надіслав на адресу суду письмові пояснення, в яких погодився з позовними вимогами. Вважає, що стан здоров`я та безпомічність [PERSON] зумовили її згоду на допомогу колишньої подруги, переконаний, що вона не розуміла, який документ підписала та неусвідомлювала свої дії. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство відповідно до ст. 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , з 2013 року проживала одна у квартирі [ADDRESS] , її рідна сестра [PERSON] та племінниця [PERSON] проживали у м.Харкові, а племінник [PERSON] у с.Баланівка Вінницької області. [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . 11 лютого 2019 року [PERSON] уклала нотаріально посвідчений заповіт, яким заповіла все своє майно своєму племіннику [PERSON] . Відповідно до листа заступника головного лікаря 5-ої міської клінічної поліклініки м.Львова, 05.07.2018 [PERSON] оформлено медичний висновок про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі відповідно до листа Залізничного відділу соціального захисту від 21.06.2018 № 260306-6303 (Діагноз: Остеохондроз з больовим синдромом, порушення функції ходи. ІХС.ГХ ІІст. Неопроцес підшлункової залози). 10.04.2019 оглянута сімейним лікарем вдома. На момент огляду загальний стан хворої важкий, хвора лежача. Свідомість ясна, в контакт вступає. Діагноз: C-r pancreas? Вторинна анемія важкого ступеня. Кахексія. ІХС. Дифузний кардіосклероз. ГХ II ст., 2 ст., ризик високий. СН ІІ А ст. Остеохондроз шийного та попереково-крижового відділу хребта. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням та системно хворіла, внаслідок чого потребувала постійної сторонньої допомоги та утримання. Зазначена обставина підтверджується результатами обстежень, а також медичною карткою амбулаторного хворого. З пояснень сторін, третіх осіб встановлено, що [PERSON] внаслідок заначеного вище захворювання останні два роки потребувала постійної сторонньої допомоги та утримання. 15 лютого 2019 року [PERSON] була перевезена племінником [PERSON] у с.Баланівка Вінницької області, а 28 березня 2019 року повернулась додому у м.Львів. З того часу відповідачка [PERSON] здійснювала постійний догляд за тяжко хворою [PERSON] , що підтверджується показами сторін та третіх осіб. 8 квітня 2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., зареєстрований в реєстрі № 528, за умовами якого відчужувач [PERSON] передала у власність набувачеві [PERSON] квартиру [ADDRESS] , взамін чого набувач [PERSON] зобов`язалася надавати відчужувачу [PERSON] довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування), що включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами на підставі рецептів, виданих лікарями, але не може перевищувати 12000 грн. на рік; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; надання будь-якої іншої допомоги, що стосується догляду відчужувача (прибирання, готування їжі, догляд у випадку хвороби). [INFO] [PERSON] померла у віці 78 років у м.Львові. Згідно з висновком щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання та лікарського свідоцтва про смерть № 230 від 20.04.2019 вбачається, що причиною смерті [PERSON] є хронічна серцево-судинна недостатність ІІІ ступеня, коронарокардіосклероз, атеросклеротична хвороба серця. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, проте розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувана не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в установленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Згідно до статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Позивач в обґрунтування поданого позову посилається на те, що укладання померлою [PERSON] спірного правочину було здійснено під впливом тяжких для останньої обставин, а саме через тяжку хворобу, необхідністю догляду, відсутністю рідних та на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки потреби в його укладенні в померлої не було, так як вона отримувала пенсію та мала власні заощадження. Суд не погоджується з доводами позивача в обґрунтування позову, виходячи з наступного. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи зі змісту статей 203, 744 ЦК договір довічного утримання вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі істотні умови, нотаріально його посвідчивши. Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, при цьому для визнання такого правочину недійсним позивач повинен надати суду належні та допустимі докази, які свідчать про те, що: у особи, яка вчинила правочин, були наявні тяжкі обставини; правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на час укладання спірного договору [PERSON] діяла внаслідок тяжкої для неї обставини та на вкрай невигідних для неї умовах. Так, свідок [PERSON] суду повідомила, що вона працює сімейним лікарем 5-ої міської комунальної поліклініки та мала укладену декларацію з померлою [PERSON] , у якої з 2017 року була підозра на онкологічне захворювання, але в зв`язку з відмовою [PERSON] від здачі аналізів остаточно діагноз підтверджений не був. [PERSON] була тяжко хворою, потребувала постійного догляду та допомоги, сама обслуговувати себе не могла. Померла за пару місяців до смерті виїхала зі Львова до свого племінника, але потім в дуже тяжкому стані повернулась назад до Львова. Родичі [PERSON] їй не відомі, але знає [PERSON] , яка доглядала за хворою [PERSON] перед її смертю. Зазначила, що відповідачка викликала її до хворої [PERSON] , яка потребувала сторонньої допомоги, як у формі коштів, так і допомоги при обслуговуванні. Коли [PERSON] ставало гірше, [PERSON] дзвонила їй та консультувалася як полегшити стан хворої. Відзначила, що остання в період, коли її доглядала відповідачка, була нагодована, доглянута, без пролежнів, забезпечена всіма необхідними медикаментами та харчуванням. Про будь-яких інших осіб, в тому числі і родичів, які б надавали допомогу [PERSON] їй не відомо. Померла [PERSON] була весь час при здоровому розумі, все усвідомлювала, жодних препаратів, які б впливали на свідомість їй не призначалися. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є соціальним працівником та надавала допомогу померлій [PERSON] в період з липня 2018 року по лютий 2019 року, оскільки така була одинокою, хворіла та потребувала сторонньої допомоги. Як соціальний працівник вона відвідувала [PERSON] два рази на тиждень, купувала їй продукти, ліки. Зазначила, що померла була тяжко хворою, не могла самостійно рухатися, але все усвідомлювала та розуміла значення своїх дій. Підтвердила, що [PERSON] отримувала посилки від своєї сестри з Харкова, але такої в помешканні останньої ніколи не бачила. Перестала приходити до [PERSON] в лютому 2019 року, так як вона переїхала жити до племінника в іншу область. Свідок [PERSON] суду повідомила, що була сусідкою померлої [PERSON] і тривалий період часу близько спілкувались з нею. Відповідачку [PERSON] знає, оскільки вона доглядала за померлою [PERSON] перед її смертю. Із позивачкою [PERSON] вона не знайома і ніколи її не бачила. Зазначила, що [PERSON] після смерті свого єдиного сина залишилася проживати одна, інколи допомогу їй надавала похресниця [PERSON] . Після перелому ноги [PERSON] вже не могла самостійно пересуватись, а тому вона, як сусідка, допомагала їй з купівлею продуктів, хатнім прибиранням та годуванням. В лютому 2019 року [PERSON] поїхала на Вінниччину до свого племінника, який через пару тижнів повернув її назад додому в м.Львів та залишив одну безпомічну в квартирі без продуктів харчування. Померла їй говорила, що у племінника їй було погано, так як за нею там ніхто не доглядав. Ствердила, що останні місяці життя [PERSON] за нею доглядали [PERSON] разом з чоловіком, а після смерті останньої вони займалися її похованням, при цьому нікого з родичів на похороні не було. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він, його дружина і мама протягом тривалого часу допомагали одинокій сусідці [PERSON] , яка тяжко хворіла, приносили їй їжу, прибирали в помешканні. Зазначив, що [PERSON] та її чоловік доглядали хвору [PERSON] останні місяці її життя, а родичі не доглядали та на похороні навіть не були. Свідок [PERSON] суду повідомила, що була сусідкою померлої [PERSON] . Свердила, що [PERSON] та її чоловік доглядали хвору [PERSON] останній місяць її життя, постійно приходили до неї, при цьому дзвонили в її домофон щоб відкрити вхідні двері будинку, так як домофону в помешканні [PERSON] не було. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона працює поштаркою та, обслуговуючи мешканців будинку по [ADDRESS] , вона приносила [PERSON] пенсію, розмір якої був невеликий, при цьому бачила у квартирі останньої відповідачку [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що знала [PERSON] з 60-х років, вони були близькими подругами все життя. [PERSON] була хресною мамою її доньки, а вона була хресною мамою її покійного сина. Після смерті сина [PERSON] деякий час жила у неї в будинку в смт.Рудно, а після завершення ремонту повернулася жити у свою квартиру по [ADDRESS] . [PERSON] хворіла протягом тривалого часу, останні два роки свого життя вона залишати своє помешкання самостійно не могла, потребувала сторонньої допомоги і догляду. В лютому [PERSON] спеціалізованим автомобілем поїхала до свого племінника на Вінниччину, але повернулась, оскільки там нею ніхто не опікувався. Племінник привіз [PERSON] до Львова та залишив її саму, лежачу та безпомічну у квартирі, після чого [PERSON] подзвонила їй та повідомила, що повернулась до Львова і терміново потребує допомоги. В цей час позивачка [PERSON] зв`язалась з нею телефоном та просила організувати догляд за лежачою [PERSON] , а тому вона звернулась до своєї внучки [PERSON] , яка і почала доглядати за [PERSON] та надавати їй всю необхідну допомогу. На похороні родини померлої не було, всі витрати на лікування, організацію похорону несла її внучка [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] була її хресною мамою, вона все життя спілкувалися з нею та при можливості допомагала останній, так як вона була одинокою, хворою і потребувала допомоги. Постійно доглядати за [PERSON] вона не мала змоги, так як проживає в с.Рудно, а [PERSON] мешкала у м. Львові. Повідомила, що [PERSON] тяжко хворіла, потребувала постійного догляду, а тому поїхала до свого племінника на Вінниччину, який і мав її доглядати. В березні їй стало відомо про повернення [PERSON] до м.Львова, що викликало у неї здивування, адже остання була лежачою, самостійно себе обслуговувати не могла, потребувала постійного догляду. Позивачку та її родичів вона не знала і ніколи не бачила, а весь догляд за [PERSON] взяла на себе її донька [PERSON] , яка також займалася її поховання. Оцінюючи покази допитаних в судовому засіданні свідків, суд вважає, що причиною укладання спірного правочину [PERSON] , яка в силу тяжкого захворювання потребувала постійного догляду, була необхідність в отриманні нею належного утримання, як у формі коштів так і допомоги при обслуговуванні. Судом встановлено, що свої обов`язки відповідачка [PERSON] за договором довічного утриманняналежним чином виконувала, забезпечила відповідний догляд за хворою [PERSON] , організовувала її лікування, забезпечувала харчування і необхідними ліками, прибирала у квартирі, в цілому приділяла їй належну турбота та увага, що підтверджується показами лікаря [PERSON] , сусідів померлої [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , близької подруги [PERSON] , похресниці [PERSON] . Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Неналежне виконання набувачем умов укладеного договору довічного утримання судом не встановлено. Суд вважає, що уклавши договір довічного утримання [PERSON] хотіла саме таким чином розпорядитися належним їй майном, адже укладення договору відповідало її інтересам, а саме здійснення необхідного догляду та піклування за нею та надання відповідної допомоги в цьому. Доводи позивачки, яка не була стороною оспорюваного договору, щодо задовільного матеріального становища померлої [PERSON] в обґрунтування позову не мають правового значення у даній справі та ґрунтуються лише на припущеннях, адже факт продажу [PERSON] квартири у 2013 році не посвідчує наявність коштів у неї в 2019 році, а розмір отриманої нею пенсії не був значним та таким, що би міг покривати всі її витрати. Крім того, як встановлено судом, померла [PERSON] потребувала стороннього постійного догляду та опіки, матеріальної допомоги, що вона не отримувала від родини, яка знаходилась поза межами Львівської області та надавати не могла в силу територіальної віддаленості від місця проживання [PERSON] . Судом було досліджено аудіо запис розмови померлої [PERSON] та нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., що мала місце перед укладенням договору довічного утримання. Прослухавши даний аудіо запис, суд відзначає, що перед укладенням договору нотаріус Юрчук І.О. прибула до помешкання [PERSON] з метою перевірки стану здоров`я та з`ясування її волі на укладення відповідного договору, при цьому нотаріус роз`яснила відмінність договору довічного утримання від заповіту, вияснила можливість [PERSON] самостійно читати документ та встановила, чи дійсно [PERSON] має намір укласти договір з [PERSON] . Відтак, у померлої [PERSON] була потреба в укладенні договору довічного утримання, і як встановлено судом, була воля на його укладення саме з [PERSON] . Доказів того, що в момент укладення договору [PERSON] не розуміла значення своїх дій чи не могла ними керувати матеріали справи не містять, хоча судом витребовувалась вся медична документації [PERSON] , але від позивачки клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи не заявлялось. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Суд зазначає, що померла [PERSON] була тяжко хворою, що власне і зумовлювало необхідність укладення нею договору довічного утримання, оскільки вона потребувала саме стороннього догляду, утримання, матеріальної та медичної допомоги. Суд зазначає, що внаслідок укладення оспорюваного договору [PERSON] зберегла право довічного проживання у квартирі, отримала належний догляд та утримання. Вказані обставини свідчать про те, що оспорюваний договір довічного утримання не є таким, що укладений на вкрай невигідних для [PERSON] умовах, а навпаки він саме відповідав її інтересам, адже з позовом про його розірвання чи визнання недійсним [PERSON] за свого життя не зверталась, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/21068/14-ц (провадження № 61-44752св18). Укладаючи договір довічного утримання, сторони договору мали повну уяву про предмет договору та досягли згоди щодо всіх істотних умов, а твердження позивачки, яка не була стороною договору, про те, що потреби [PERSON] в укладенні договору не було, є її особистим баченням волевиявлення [PERSON] . Суд зауважує, що проаналізувавши матеріали справи, вбачається, що померла [PERSON] мала намір своє майно залишити саме особі, яка буде здійснювати догляд за нею, адже 11 лютого 2019 року оформила заповіт на третю особу [PERSON] , який і забрав її до себе на Вінниччину 19 лютого 2019 року, але вже 29 березня 2019 року привіз її додому та залишив одну у квартирі в м. Львові, а відтак дії [PERSON] на укладення договору довічного утримання були логічними та послідовними, адже вона хотіла саме отримати догляд та утримання, що і було забезпечено їй шляхом укладення спірного договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки належних та допустимих доказів на обґрунтування вимог про визнання договору недійсним як такого, що був вчинений особою під впливом тяжкої для відчужувача обставини і на вкрай невигідних умовах, позивачем суду не надано, як і не здобуто їх в ході розгляду справи по суті.

Outcome: dismissed