Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „РайффайзенБанкАваль" звернулося до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «РайффайзенБанкАваль» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір № 014/132149/3169/82, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 7446 дол. США, а Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 1 листопада 2013 року утворилася заборгованість в розмірі 4130,39 дол.США: 810,69 дол. США - пеня за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків; 217,20 дол.США - заборгованість за процентами; 3102,50 дол. США - поточна заборгованість за кредитом. Також 26 червня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банком було укладено з [PERSON] іпотечний договір № 014/07172/3169/74. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іпотечним договором передбачено право Іпотекодержателя у випадку невиконання зобов'язання за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги. враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі є таким, що настав, що підтверджується отриманою відповідачем вимогою про усунення порушень умов кредитного договору та не виконаною у встановлений 60-дений строк, Банк отримав право звернення на предмет іпотеки. З урахуванням вищевикладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 4130,39 дол. США: 810,69 дол. США - пеня за порушення строків повернення кредитних коштів та сплати відсотків; 217,20 дол.США - заборгованість за процентами; 3102,50 дол. США - поточна заборгованість за кредитом, а також звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та за рахунок виручених від реалізації предмета іпотеки коштів задовольнити вимоги позивача, а також стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 330,14 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання з'явилися, кожний окремо суду пояснив, що дійсно мали незначну заборгованість за кредитом, проте продовжують сплачувати кредит згідно з графіком, а тому просили суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши думку відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 25 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «РайффайзенБанкАваль» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір № 014/132149/3169/82, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 7446 дол. США, а Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних, комісію та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку строком до 25 червня 2017 року. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Уклавши з відкритим акціонерним товариством «РайффайзенБанкАваль» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] допустив порушення умов договору щодо своєчасного повернення кредиту. Дана обставина не заперечувалась відповідачем у судовому засіданні, та підтверджується розрахунком заборгованості,наданим позивачем, згідно з яким в червні, липні вересні та жовтні 2013 року не було здійснено проплат за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, яка згідно розрахунку позивача станом на 1 листопада 2013 року становить 589,5 дол.США: 372, 30 дол.США - сума простроченої заборгованості за кредитом та 217,20 дол.США - сума простроченої заборгованості за процентами (а.с.20-23). Доказів повернення кредиту на день ухвалення рішення сторонами суду не надано. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Умовами договору передбачена відповідальність Позичальника за неналежне виконання зобов'язання, а саме, згідно з п.10.1 Договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом, комісій, а також інших платежів, передбачених положеннями цього договору, Позичальник оплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язання, зазначеного в договорі. Відповідно до розрахунку позивача за порушення строків повернення кредиту та сплаті процентів нараховано пеню на загальну суму 810,69 дол. США. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Пунктом 6.5. Договору також передбачено, що кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку невиконання Позичальником умов договору за умов попереднього повідомлення позичальника рекомендованим листом. Таке повідомлення було направлено на адресу [PERSON] 14 жовтня 2013 року (а.с.17). Проте не було виконано, що не заперечував сам відповідач у судовому засіданні. З урахуванням чого суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 2730,2 дол. США. (3102,50-372,30 дол. США), сплати відсотків та пені. Також судом встановлено, що 26 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «РайффайзенБанкАваль», яке надалі було перейменовано на публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанкАваль» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 014/07172/3169/74, відповідно до умов якого на забезпечення виконання вимог Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/132149/3169/82, укладеного між Іпотекодержателем та [PERSON], Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS]. У відповідності до умов даного договору (п.5.1) у разі порушення основного зобов'язання, умов кредитного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, який зазначено у кредитному договорі при повному або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строк суми кредиту, сум процентів, комісії, пені. Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Отже, з урахуванням положень іпотечного договору, укладеного між позивачем та [PERSON], позивач має право звернути стягнення на предмет застави, навіть у випадку, якщо строк виконання основного зобов'язання не настав. В той же час відповідно до ст.541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом. Оскільки договором або законом не передбачена солідарна відповідальність позичальника та майнового поручителя (іпотекодавця), відповідальність майнового поручителя (іпотекодавця) за невиконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, є додатковою (субсидіарною). Отже у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання позичальником за договором кредиту, кредитор має право звернути з вимогами або до позичальника або до майнового поручителя. Одночасне звернення з вимогами про стягнення заборгованості та звернення стягнення не предмет іпотеки є недопустимим. З урахуванням того, що позивач не скористався своїм процесуальним правом та не уточнив свої позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави не підлягають задоволенню, з огляду на те, що вони не можуть бути заявлені одночасно з вимогою про стягнення заборгованості з позичальника, а також з урахуванням того, що сума заборгованості за кредитом, в тому числі з урахуванням суми пені, майже вдвічі менша вартості іпотечного майна, визначеної в іпотечному договорі, а тому обраний позивачем спосіб захисту не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, а саме справедливості та розумності. При цьому суд приймає до уваги, що у випаду невиконання позичальником рішення суду про стягнення заборгованості позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року (справа № 73цс13). У зв'язку з чим суд вважає, що в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати понесені позивачем, а саме судовий збір, підлягає стягненню з відповідача, [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial