Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Красноармійської міської ради, третя особа : Управління Держземагенства у Красноармійському районі, [PERSON] про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що є власником 2/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] належного їй на підставі Договору дарування, нотаріально посвідченого 15.01.1999 року та зареєстрованого в БТІ в реєстрову книгу № 53 за реєстровим № 10072 та земельної ділянки площею 0,0492 га, розташованої за цією ж адресою, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та належна їй на підставі Державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] виданого на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 15.09.1999 року за № 480 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 02536. Вона вирішила привести правовстановлюючі документи на нерухоме майно у відповідності до законодавства, а саме зареєструвати належну їй земельну ділянку, у зв'язку з чим звернулась до Красноармійського міського виробничого відділу ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Після виготовлення технічної документації вона звернулась до державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Красноармійському районі для внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Рішенням № РВ- 1400027372014 від 04.08.2014 року їй було відмовлено у внесенні відомостей, у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установлених Законом України « Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: інформація, що міститься в електронному документі , не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки. Так, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку вона є власницею земельної ділянки площею 0,0492 га, згідно акту погодження межових знаків та встановлення в натурі меж земельної ділянки від 10.01.2014 року, технічного паспорту земельної ділянки розмір земельної ділянки складає 0,0555 га, тобто при первісному замірі були допущені помилки, які в свою чергу зафіксовані в Державному акті. Вирішити питання в позасудовому порядку вона не має можливості , оскільки у відповідності до ст. 37 Закону України « Про державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. Позивачка просить визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 15.09.1999 року № 480 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 02536. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Красноармійської міської ради в судове засідання не з'явився, просив справу слухати без участі представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Управління Держземагентсва в судове засідання не з»явився, просив справу слухати без участі представника. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є співвласницею житлового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS], та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши позивача третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Суб»єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України у власність земельну ділянку передається на підставі заяви громадянина, у якого ця земельна ділянка знаходиться в користуванні. Згідно ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів місцевого самоврядування приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб»єктів права власності і господарювання ( статті 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом ( частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовід ношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26,30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149,151,153-158, 161, 210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, статті 15 ЦПК України судам підвідомчі справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Правова позиція щодо визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним викладена в постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 року № 6-33 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів. Порядок видачі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку передбачено Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомітету України по земельним ресурсам №43 від 04 травня 1999 року, зареєстрованої в МЮ України 04 червня 1999 року за №354/3647)( далі - Інструкція) з послідуючими змінами, у редакції, чинній на час отримання останнім права власності. Відповідно до п.1.13 вказаної Інструкції складання державного акту на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при переоформлені правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою у встановленому порядку технічною документацією. Судом встановлено, що рішенням виконкому Краснармійської міської ради від 15.09.1999 року № 480 позивачці всього надано 0,057 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, у тому числі у власність 0,0492 га. На підставі Державного Акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0492 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. ( а. с. 13) та власницею 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] ( а.с. 14,15). Вказана земельна ділянка площею 0,0555 га знаходиться у користуванні у позиваки за справою [PERSON] , що підтверджується актом погодження межових знаків та встановлення в натурі меж земельної ділянки від 10.01.2014 року ( а.с. 9) Позивачкою [PERSON] виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( а.с. 4-10). У внесенні відомостей до Державного земельного кадастру державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Красноармійському районі позивачці було відмовлено у зв»язку з невідповідністю поданих документів встановлених Законом України « Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: інформація, що міститься в електронному документі не відповідає даним щодо меж, площі та конфігурації земельної ділянки, які зазначені у державному акті про право приватної власності на землю, що підтверджується рішенням № РВ- 1400027372014 від 04.08.2014 року ( а. с. 12). Законом України « Про державний земельний кадастр» встановлено, що у разі, якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та / або меж земельних ділянок ( розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам, невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв»язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів),- такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 37 Закону України « Про державний земельний кадастр» виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України « Про порядок ведення державного земельного кадастру», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок у натурі ( на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. В судовому засіданні також встановлено, що розміри земельної ділянки, зазначені в Державному акті, вказані неправильно, з розбіжностями, які виявились при виготовленні технічної документації , розробленої Донецької регіональної філії Красноармійський міський виробничий відділ. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Встановивши наявність розбіжностей в площі земельної ділянки, вказаної в державному акті про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] року та вказаної в технічній документації, виготовленої Донецькою регіональною філією Красноармійський міський виробничий відділ - і даний факт створює перешкоди позивачці в реалізації свого права власності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним зазначеного державного акту. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного,

Outcome: approved