Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новоукраїнська міська рада Кіровоградської області про визнання права власника забудовника в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого за адресою вул. Матросова,1-а, м. Новоукраїнка Кіровоградської області. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 20.07.1997 року померла її мати, після смерті якої залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою вул. Матросова,1-а, м. Новоукраїнка Кіровоградської області, будівництво якого здійснювалось спадкодавцем відповідно до будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, однак, за життя спадкодавець не набув у встановленому порядку право власності на створений ним обєкт будівництва. Після смерті матері вона\~\~звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок не може через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить постанова державного нотаріуса від\~20 січня 2015 року. Зважаючи на викладене вона змушена звернутись до суду із позовом про визнання права власника забудовника в порядку спадкування за законом. Позивач та її представник в останнє судове засідання не зявилися, при цьому представник позивача подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за їх відсутності. Відповідач \~в судове засідання не зявилась, подавши письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник Новоукраїнської міської ради в судове засідання не зявився надавши до суду заяву про розгляд справи за його\~ відсутності, заперечень щодо позову не має. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20 липня 1997 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія I-ЛЕ № 253578 від 23.07.1997 року (а.с.34) та копією вироку (приговора), який винесений Октябрським районним судом м. Бєлгорода 23.10.1997 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст.111 ч.4 КК РФ (а.с.24-25). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою вул. Матросова,1-а, м. Новоукраїнка Кіровоградської області. Новоукраїнською міською Радою народних депутатів 25 квітня 1991 року прийнято рішення за № 84 про надання [PERSON] дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями, по вулиці Матросова, 1-а в місті Новоукраїнка Кіровоградської області (а.с.21-22). Площа земельної ділянки згідно з актом виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель від 20 травня 1991 року, складала 600 кв.м. (а.с.17-20). Згідно акту огляду будівель та споруд за № 1336/02-44 від 13 липня 2015 року виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради встановлено, що за результатом обстеження будинок по вул. Матросова, 1-а, придатний для проживання та подальшої експлуатації, хоча не введений в експлуатацію у встановленому законодавством порядку ( а.с.13). З оглянутих судом документів та житловий будинок, який знаходиться за адресою місто Новоукраїнка Кіровоградської області, по вулиці Матросова, 1-а, правовстановлюючий документ на нього відсутній, первинна реєстрація не проведена. Будівництво проводилось на підставі будівельного паспорту від 16.04.1991 року за № 22 та дозволу на індивідуальне житлове будівництво від 20.05.1991 року № 54 (а.с.13). [PERSON] є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції м. Харкова (а.с.27). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 11 вересня 2008 року виданим відділом РАЦС Новоукраїнського районного управління юстиції після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON]\~ (а.с.32). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої державним нотаріусом Новоукраїнської районної державної нотаріальної контори [PERSON], від 20 січня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 20 липня 1997 року в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа ( а.с.8). Відповідно до п.4,5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) дія норм цього кодексу не поширюється на спірні правовідносини, які виникли до набрання чинності кодексом і не мають продовжуваного характеру. Правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Тобто до вказаних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно зі ст.527 ЦК України в редакції 1963 року - спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК України (1963 року) визначено коло спадкоємців першої черги, до якої також мав відноситись [PERSON] (як чоловік померлої), однак в силу вимог ст. 528 ЦК України (1963 року) він усунений від спадкування з причини фактичного позбавлення життя спадкодавця. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 вказаного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Факт проживання спадкоємців (позивачів) із спадкодавцем безпосередньо перед його смертю, є вирок, який винесений Окгябрьським районним судом м.Бєлгорода 23.10.1997 року по обвинуваченню [PERSON] (батька позивачів) у вчиненні злочину, передбаченого ст.111 ч.4 КК РФ. В даному документі зазначено, що 19 липня 1997 року біля 23 години між подружжям виникла сварка, в ході якої [PERSON] в присутності малолітніх дітей наніс тяжку шкоду здоровю потерпілої, що викликало її смерть 20.07.1997 року. Фактично станом на день відкриття спадщини малолітні діти (позивачі) проживали разом із своєю матірю (спадкодавцем) та батьком [PERSON] Крім цього, даний факт підтверджено довідкою (справкой), яка видана 11.07.2015 року Муніціпально-казенною установою м.Бєлгорода «Городской жилищный фонд». Відповідно до ст.554 ЦК України 1963 року) - вразі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки, як забудовника, входять до складу спадщини". Крім цього, з розяснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних викладених у листі №24-753/04-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Згідно зі ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що житловий будинок побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці, на підставі належних документів, будівництво не є самочинним, а тому позивач являючись спадкоємцем першої черги останньої, має право на здачу його в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів у разі переходу на нього прав забудовника, що належали спадкодавцю. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 114, 213-215 ЦПК України, п.4,5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції 2003 року), ст.ст. 527-529, 537, 548, 549, 554 ЦК України (1963 року), суд

Outcome: approved