Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] 31.07.2018 року звернулись з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Мешкали вони за однією адресою по день смерті останнього, що підтверджується довідками комунальної установи № 14334 та 14335, та відміткою у паспорті [PERSON] про реєстрацію місця проживання. З відповідачем по справі [PERSON] знаходився у трудових відносинах з 20.10.2000 року до 10.04.2018 року, працював прохідником підземним. Роботу було припинено у зв'язку зі смертю, пов'язаною з виробництвом, що підтверджується доданими до заяви копіями трудової книжки та свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Та, крім того, довідкою про причину смерті до форми № 106/о № 149, де вказано причину смерті, а саме механічна асфіксія внаслідок здавлення органів грудної клітки та живота. [INFO] року [PERSON], внаслідок обвалення та обрушення породи, грунту, загинув при виконанні трудових обов'язків. За наслідками розслідування нещасного випадку складено акт № 9 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком за формою Н-5. У зв'язку зі смертю чоловіка та батька дітей позивачам було завдано моральну шкоду, яка пов'язана з безповоротною втратою близької людини, відчуттям самотності, внаслідок чого їм доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, пристосовуватися до середовища, в якому немає близької людини. Крім цього, моральна шкода полягає також і у тому, що позивачі постійно перебувають у пригніченому стані, усвідомлюючи з кожним днем все більше ту обставину, що вони втратили свого чоловіка та батька і думки про це викликають у них сильні душевні страждання. Також жінку пригнічує усвідомлення того, що її діти залишилися без батька. Усвідомлення цього пригнічує також і синів, для яких смерть батька стала також безповоротною втратою і викликала стрес. Діти будуть зростати та жити без піклування і підтримки з боку батька. Крім того, необхідно зазначити на те, що на момент загибелі батька позивач [PERSON] був неповнолітнім, тому така втрата позначилась на ньому ще і з врахуванням його віку. Зазначеними вище актами встановлено, що причинами нещасного випадку є: основні: технічні, які полягають у недосконалості технологічного процесу, його невідповідності вимогам безпеки, та незадовільному стану виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів), та організаційна, а саме порушення технологічного процесу; супутні: організаційна, яка полягає у порушенні трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов'язків начальником дільниці та виконуючим обов'язки заступника начальника дільниці, та невиконання вимог інструкцій з охорони праці прохідниками дільниці, та психофізіологічна, а саме особиста необережність потерпілого. У зв'язку з цим були порушені Закон України «Про охорону праці», Гірничий Закон України, «Правила безпеки у вугільних шахтах», «Положення про систему управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України ВП «Шахта Стаханова», «Інструкція з охорони праці, безпечному виконання робіт і поведінки в шахті прохідника», «Положення про дільницю підготовчих робіт № 2», «Посадова інструкція заступника начальника дільниці підготовчих робіт № 2». Отже, у нещасному випадку, що стався [INFO] року, встановлена вина не лише [PERSON] та робітників підприємства, а й його посадових осіб. Частиною першою статті 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. З огляду на ці обставини позивачі вважають, що відповідач повинен відшкодувати їм моральну шкоду з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці, унаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Факт заподіяння моральної шкоди доводиться сукупністю зазначених вище доказів, тому позивачі вважають, що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, яку вони оцінюють в 1 000 000 грн. на кожного. Визначаючи розмір моральної шкоди у вищевказаній сумі, позивачі виходили з обсягу страждань, враховуючи при цьому переживання, яких вони зазнали у зв'язку зі смертю чоловіка та батька, а також характеру немайнових втрат, на які вказано вище та, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення, згідно якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази моральних страждань. З'ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 6), позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 9), позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 11). Мешкали позивачі за однією адресою по день смерті [PERSON], що підтверджується довідками комунальної установи № 14334 та 14335, та відміткою у паспорті [PERSON] про реєстрацію місця проживання (а.с. 12-13). З відповідачем по справі [PERSON] перебував у трудових відносинах з 20.10.2000 року до 10.04.2018 року, працював прохідником підземним. Роботу було припинено у зв'язку зі смертю, пов'язаною з виробництвом, що підтверджується доданими копіями трудової книжки та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14-16), довідкою про причину смерті до форми № 106/о № 149, де вказано причину смерті, а саме механічна асфіксія внаслідок здавлення органів грудної клітки та живота (а.с. 17). 10.04.2018 року [PERSON] внаслідок обвалення та обрушення породи, грунту, загинув при виконанні трудових обов'язків. За наслідками розслідування нещасного випадку складено акт № 9 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком за формою Н-5 (а.с. 18-29). У зв'язку зі смертю чоловіка та батька позивачам було завдано моральну шкоду, яка пов'язана з безповоротною втратою близької людини, відчуттям самотності, внаслідок чого їм доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, пристосовуватися до середовища, в якому немає близької людини. Крім цього, моральна шкода полягає у тому, що позивачі постійно перебувають у пригніченому стані, усвідомлюючи з кожним днем все більше ту обставину, що вони втратили свого чоловіка та батька і думки про це викликають у них сильні душевні страждання. Також жінку пригнічує усвідомлення того, що її діти залишилися без батька. Усвідомлення цього пригнічує також і синів, для яких смерть батька стала безповоротною втратою і викликала стрес. Діти будуть зростати та жити без піклування і підтримки з боку батька. На момент загибелі батька позивач [PERSON] був неповнолітнім, тому така втрата позначилась на ньому ще і з врахуванням його віку. Зазначеними вище актами встановлено, що причинами нещасного випадку є: основні: технічні, які полягають у недосконалості технологічного процесу, його невідповідності вимогам безпеки, та незадовільному стану виробничого середовища (перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих виробничих факторів), та організаційна, а саме порушення технологічного процесу; супутні: організаційна, яка полягає у порушенні трудової і виробничої дисципліни, у тому числі невиконання посадових обов'язків начальником дільниці та виконуючим обов'язки заступника начальника дільниці, та невиконання вимог інструкцій з охорони праці прохідниками дільниці, та психофізіологічна, а саме особиста необережність потерпілого. У зв'язку з цим були порушені Закон України «Про охорону праці», Гірничий Закон України, «Правила безпеки у вугільних шахтах», «Положення про систему управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України ВП «Шахта Стаханова», «Інструкція з охорони праці, безпечному виконання робіт і поведінки в шахті прохідника», «Положення про дільницю підготовчих робіт № 2», «Посадова інструкція заступника начальника дільниці підготовчих робіт № 2». Отже, у нещасному випадку, що стався [INFO] року, встановлена вина не лише [PERSON] та робітників підприємства, а й його посадових осіб. Частиною першою статті 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. З огляду на ці обставини позивачі вважають, що відповідач повинен відшкодувати їм моральну шкоду з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці, унаслідок чого [PERSON] був смертельно травмований. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.Пунктом 2 частини 2 вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Як наслідок, у даному випадку моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинила порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі №6-123цс12 та від 13 листопада 2013 року у справі №6-120цс13 у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю членам сім'ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обсяг і тривалість страждань, виходить з того, що переживання, яких зазнали позивачі у зв'язку зі смертю чоловіка та батька, тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість відновлення яких виключена, також суд враховує, що позивачі по справі зазнали моральних страждань через втрату рідної людини - чоловіка ба батька. Тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди по 100000, 00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2114,40 грн., враховуючи, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, встановлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. В зазначеному випадку позов немайнового характеру поданий одночасно трьома позивачами, які звільнені від сплати судового збору, тому судовий збір в розмірі 704,80 грн. Х 3 = 2114,40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial