Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , третя особа: Служба у справах дітей Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку він постійно проживає (зареєстрований за даною адресою) із своє сім`єю: [PERSON] (дружина), 1986 р.н. (проживає в будинку без реєстрації); [PERSON] 2006 р.н. (зареєстрований); [PERSON] , 2009 р.н. (зареєстрована). За даною адресою також зареєстровані: [PERSON] [INFO] (первинно зареєстрована [INFO] ) та її неповнолітні діти: [PERSON] [INFO] (зареєстрована [INFO] ); [PERSON] [INFO] (зареєстрована [INFO] ); [PERSON] [INFO] (зареєстрована 19.02.2021); [PERSON] [INFO] (зареєстрована 19.05.2016 та її малолітня дитина [PERSON] [INFO] (зареєстрований 19.02.2020). Після набуття позивачем права власності на будинок зазначені вище особи (крім родини позивача) за адресою: [ADDRESS] не проживають, що підтверджується Актом фактичного проживання від 22.02.2021. Відповідачі добровільно не бажають знятися із місця реєстрації разом із своїми дітьми, а навпаки 19.02.2021 вони самостійно без будь якого повідомлення та згоди позивача додатково зареєстрували за даною адресою місце проживання свої неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Всі обов`язки, які випливають з користуванням житловим будинком, зокрема, утримання, ремонту будинку, по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до зареєстрованих у такому приміщенні осіб (сплата за спожитий газ, вивіз сміття тощо), позивачем сплачуються власним коштом. Відповідачі жодним чином не приймають участь у цих витратах. У зв`язку з викладеним позивач просить суд усунути йому перешкоди у користуванні власністю визнавши відповідачів такими, що втратили право користування спірним будинком, оскільки останні не мешкають там більше 10 років. Представник позивача адвокат Козар М.В. надав заяву про розгляд справи без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , [INFO] , у судове засідання не з`явились, неодноразово про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, жодних заяв він неї не надходило. Третя особа Служба у справах дітей Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області надала письмові пояснення з яких вбачається, що проти задоволення позовові заперечень на має. Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, та підтверджено документами, наданими стороною позивача, що відповідно до договору дарування від 29.06.2006 року, реєстровий номер 1555, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Терещенко А.Є. та зареєстрованого ОП «ЗМБТІ» реєстраційний номер 15161447 номер запису № 1861 у книзі 10, що підтверджується витягом № 11129969 від 05.07.2006, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В належному йому житловому будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Факт не проживання відповідачів з дітьми за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом обстеження фактичного проживання затвердженого головою Кушугумської селищної радою Запорізького району Запорізької області від 22.02.2021 [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Кушугумської селищної ради від 22.02.2021 № 306 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований та постійно мешкає позивач [PERSON] разом із своєю сім`єю: дружиною - [PERSON] , 1986 р.н., дітьми - [PERSON] 2006 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. Згідно з положеннями статті 55 Конституції України права і свободи людини, громадянина захищаються судом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У передбачених законом випадках, зокрема, ст.ст. 156, 157 ЖК України, обмеження права власності можуть мати місце. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ст. 405 ЦК України право користування житлом надається лише члену сім`ї власника. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно зі ст.396 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею своїх дій, які можуть порушити його право, а бо з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Реєстрація за своїм змістом згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло. За змістом ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, на підставі запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зазначені правові норми встановлюють певний порядок скасування реєстрації місця проживання фізичної особи, який пов`язано насамперед з втратою або позбавленням права користування або права власності на житлове приміщення. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, відповідно до положень ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі не надали суду доказів відсутності об`єктивної можливості користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод з боку позивача, поважних причин для відсутності у спірному житловому приміщенні більше 6 місяців, не спростували обставин на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved