Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з весни 2014 року подружжя не веде спільного господарства, між позивачем та відповідачем склались відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, втрачені взаємні почуття любові та поівги один до одного, шлюб на теперішній час носить формальний характер спільне життя з відповідачем не склалось. Спільних дітей від шлюбу не мають . Позивач в судове засідання не з'явився однак надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання призначені на 15.03.2017 року та на 18.05.2017 року не з'явилась, про розгляд справи повідомлена в оголошенні у газеті Наддніпрянська правда» від 15.03.2017 р. № 16 та від 26.04.2017 року №30 відповідно. В матеріалах справи є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає можливим справу розглядати у відсутності відповідача. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис №81, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.04.2010 року. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору за подачу позову про розірвання шлюбу до суду у сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved