Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 32303,04 гривень, індексації в розмірі 3255,03 гривень. В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 08 липня 1981 року вона знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. 18 вересня 2013 року була звільнена з роботи на підставі ст.36 КЗпП України за згодою сторін. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з нею у день звільнення та на наступний день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у зв'язку з відсутністю коштів. Розрахунок з нею був проведений лише 16 вересня 2014 року. В зв'язку з тим, що з вини відповідача їй при звільненні не були виплачені належні кошти в строки, передбачені трудовим законодавством, вона також просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, починаючи з 18.09.2013р. до 16.09.2014р., тобто за 253 робочі дні, в розмірі 32303,04 гривень. Також, пославшись на Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" та Постанову КМУ "Про затвердження Порядку проведення грошових доходів населення" № 1078 від 17.07.2003, просила стягнути індексацію невиплаченої заробітної плати за весь період невиплати станом на день звільнення в розмірі 3255,03 гривень. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 08 липня 1981 року знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. Наказом № 536/к від 18.09.2013р. позивач звільнена з роботи відповідно до ст.36 КЗпП України за згодою сторін з 18 вересня 2013 року. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити неоспорювані суми. Згідно з наданою ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан" довідкою №50400-25 від 09.07.2014р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 30.06.2014р. складала 16097,74 гривень. Судовим наказом Корабельного районного суду м.Миколаєва від 05.09.2014 року зазначена заборгованість була стягнута в примусовому порядку та була виплачена позивачу 16.09.2014 року. У відповідності до норм ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата для зазначеного випадку обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки відповідачем на вимогу суду не були представлені довідки щодо середнього заробітку звільненого працівника, суд виходить з тих даних, які надані та обчислені позивачем. Таким чином, з урахуванням середнього заробітку за 2 місяці (серпень, вересень 2013р.) в сумі 3830,40 гривень і кількості робочих днів за ці місяці (30 днів) середньоденний заробіток становить 127,68 гривень, який суд застосовує для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Отже, з урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем розрахунку протягом 253 робочих днів (з 19.09.2013р. до 16.09.2014 р.) сума середнього заробітку за цей час складає 127,68 грн. х 253 дн. = 32303,04 гривень. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача без утримання податків та обов'язкових зборів, нарахування та перерахування до бюджету яких є обов'язком роботодавця. Як визначено у ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення- це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України, і який не має разового характеру. Аналогічне положення закріплене у п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713. Таким чином, оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням індексу інфляції втрата частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати згідно з розрахунком, наданим позивачем, та який підтверджується довідкою Головного управління статистики у Миколаївській області № 583/14-28(2) від 13.11.2014р., становить 3255,03 гривень. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 355,58 гривень.

Outcome: approved