Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що в спірній квартирі зареєстрована вона та відповідач по справі. Останній не проживає за даною адресою з березня 2016 року, не цікавиться квартирою, не несе витрат по оплаті комунальних послуг. В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимог підтримує в повному обсязі. Від відповідача в судове засідання неодноразово надходили заяви про розгляд справи за його відсутності та визнання ним позовних вимог. В судове засідання 27 лютого 2017 року відповідач не з'явився, подав суду заяву, у відповідності до якої проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, вказує, що є юридично не обізнаним та не розумів змісту заяви про визнання позовних вимог та наслідків її подання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з ордером №6147 від 28.09.1990 р. на право зайняття службового житлового приміщення, [ADDRESS] надана позивачу на період роботи, на сім'ю, яка складається з 4-х осіб, а саме: [PERSON], її чоловік [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON] У відповідності до витягу з розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації м. Києва від 17.11.1999 р. №1154, [ADDRESS] виключено з числа службових житлових приміщень державного комунального підприємства «Житлоремфонд» Ватутінського району м. Києва та переоформлено договір найму на цю квартиру на позивача (склад сім'ї: позивач, чоловік [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON].). У відповідності до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району від 16.11.2016 р. у спірній квартирі на даний час зареєстровані сторони по справі. Згідно з вимогами ст.71 ЖК України за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім"ї зберігається право на житло протягом шести місяців. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців. Частиною 2 ст. 71 ЖК України передбачено, якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. У відповідності до Довідки про звільнення Серії КИВ №14293, відповідач відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 05.11.2012 р. по 02.03.2016 р. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі з березня 2016 р., при цьому на підтвердження вказаного надала суду Акт від 16.11.2016 р. У відповідності до зазначеного Акту, зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] відповідач по справі не проживає за місцем реєстрації, а саме в [ADDRESS]. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає як належний та допустимий доказ не проживання відповідача в спірній квартирі понад строки встановлені ст. 71 ЖК України, Акт від 16.11.2016 р., складений майстром т/д та мешканцями кв. [ADDRESS] оскільки він не містить відомостей щодо періоду не проживання відповідача в спірній квартирі, не містить даних щодо наявності в спірній квартирі речей відповідача тощо. Позивачем на підтвердження свої вимог не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживав в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин. В матеріалах справи відсутні відомості, які б надали суду можливість встановити обставини, викладені в позовній заяві. При цьому жодних клопотань та заяв про витребування доказів зі сторони позивача не надходило. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed