Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви від 17.07.2018 р., позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що з 16.02.2002 р. по 19.10.2006 р. перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2004р.народження, яка на даний час проживає з матір`ю. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01 листопада 2006 р. присуджено до стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що присуджена сума аліментів не є достатньою на утримання дитини, її здорове харчування, розвиток та значно меншою за встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. На підставі положень ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, з 16.02.2002 р. по 19.10.2006 р. сторони перебували у шлюбі, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.102.006 р. шлюб між ними було розірвано, про в Книзі реєстрації записів розірвань шлюбів складено актовий запис №664 від 31.10.2006 р.. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 01 листопада 2006 р. присуджено до стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи неповнолітня [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів в силу положень ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017 р., яка чинна на час вирішення спору і покращує становище дитини в порівнянні з редакцією даної норми, яка діяла на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів) на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Тобто, дана норма закону передбачає право звернення отримувача аліментів з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання доньки, у разі доведеності зазначених обставин. Враховуючи викладене підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] суд не вбачає, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свого права не у спосіб, передбачений законом. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed