Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Уніка» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути в порядку суброгації майнову шкоду в розмірі 17637,39 та судовий збір. Представник позивача позовні вимоги мотивував тим, що 28 грудня 2018 року між ПРАТ «CK «Уніка» та ТОВ «ЦЕППЕЛІН Україна» було укладено договір добровільного страхування на транспорті «Каско CORPORATE»/КИ №011167/4100/0000004, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядження транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак [NUMBER] . 23 жовтня 2019 року в м. Одеса, на вул. Дм.Донського, сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU FORESTER», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] 28.11.2019 року постановою Київського районного суду м. Одеси [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Страхувальник звернувся до позивача з заявою про страхову виплату. Позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 69099,97грн., що підтверджується платіжним дорученням №117684 від 05.11.2019 року. Таким чином, особою, безпосередньо відповідальною за завданні збитки є відповідач, а до позивача (у порядку суброгації) переходить право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 69099,97грн. Різниця між фактичним розміром шкоди (69099,97грн.) та страховою виплатою (51462,58 грн.) становить 17637,39 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, надав до суду заперечення в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з цим судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. СК «УНІКА» посилається на ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, винна в заподіянні шкоди, зобов`язана компенсувати різницю між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди. Така різниця виникла у зв`язку з тим, що страхова компанія «ТАС» виплатила страхове відшкодування в значно меншому розмірі, ніж розмір страхового відшкодування, сплачений позивачем на рахунок СТО, відповідно до умов договору добровільного страхування майна КАСКО. Визначення розміру матеріальної шкоди, коефіцієнту фізичного зносу та вартості відновлювального ремонту потребує спеціальних знань, якими володіє експерт (оцінювач) автотоварознавець. Відповідач не є стороною договору добровільного страхування «Каско CORPORATE»/КИ №011167/4100/0000004, предметом якого є транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак [NUMBER] , своєї згоди на виплату страхового відшкодування у розмірі, визначеному позивачем, відповідач не давав, а оскільки відповідач не с стороною, вказаною договору, то порядок визначення розміру страхового відшкодування мав бути визначений на підставі Закону, а не договору, в даному випадку визначення вартості відновлювального ремонту мало відбуватись па підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 тоді як для огляду автомобіля не залучались експерти або оцінювачі, огляд, був проведений особою на прізвище [PERSON] , без вказання «Ім`я та По-батькові», без вказання місця огляду та без заповнення багатьох необхідних пунктів акту огляду. Відповідно до п. 5.1. «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», «Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки». Щодо визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля страховою компанією «ТАС» та розрахунку розміру коефіцієнта фізичного зносу, слід зазначити, що з підстав, наведених вище, СК «ТАС» на мало правових підстав для оцінки пошкодженого автомобіля, участі в огляді пошкодженого автомобіля не приймало, а отже законних можливостей для розрахунку вартості відновлювального ремонту у СК « ТАС» також не було. При ньому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язанні з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 . Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) де комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складників) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. На стадії досудового врегулювання спору відповідачем заявлялась вимога про надання звіту експерта оцінювача, щодо порядку визначення розміру страхового відшкодування, вартості матеріальної шкоди та коефіцієнту фізичного зносу, однак позивач повідомив про відсутність такого документа, обґрунтувавши законність вимоги лише наявністю коефіцієнту фізичного зносу, який був визначений з порушенням Закону. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду яка висловлена в постанові від 04 липня 2018 р. за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умов, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страхове відшкодування,виплачене позивачем за договором добровільного страхування, не перевищує ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування відповідача, зважаючи на те, що наявність коефіцієнту фізичного зносу та його наявність взагалі є лише припущенням страхової компанії «ТАС» та «УНІКА», то слід розуміти, що СК «УНІКА» звертається з позовом до неналежного відповідача. Слід зазначити, що порушення, допущенні страховиками при розрахунку вартості відновлювального ремонту, які були допущені страховиками позбавляють сторони та суд можливості встановити різницю між страховим відшкодуванням та страховою виплатою, а так само і її наявність. Згідно ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України „ Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завдано: джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суброгація - це перехід до страховика на підставі відповідного акту права вимоги, яке страхувальник має щодо особи, винної у збитках. Це право поширюється на страховика лише на суму фактично виплаченого ним страхового відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається зміна активного суб`єкта зі збереженням самого зобов`язання, тобто суброгацію можна розглядати як різновид сингулярного правонаступництва у страхуванні. У порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже позивачем в даному випадку помилково застосовані норми законодавства, які визначені договором добровільного страхування КАСКО, оскільки відповідач не є стороною цього договору, своєї згоди на проведення взаєморозрахунків не надавав, а отже і для відповідача не виникають обов`язки, передбачені договором добровільного страхування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню .

Outcome: dismissed