Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство „Акцент-Банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який у процесі розгляду справи було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] 24.01.2008 року уклали кредитний договір ABZIAA00000005. Згідно договору ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 22723.48 Долара США на термін до 21.01.2011 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 22723.48 доларів США Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором ABZIAA00000005. . Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним Договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 24.10.2014 року має заборгованість - 32241,27 доларів, яка складається з наступного:10804,76 [Долар США] - заборгованість за кредитом;64,48 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;9,02 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;15585,32 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;а також штрафи відповідно до Договору:19,31 [Долар США] - штраф (фіксована частина),1322,73 [Долар США] - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 32241,27 доларів США, а також судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 3654 грн. 00 коп. 05.05.2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про припинення кредитно-заставного договору у зв'язку із виконанням основного зобов'язання. В обґрунтування позову зазначав, що Банк як кредитор втратив право висувати до нього вимоги про повернення боргу, у зв'язку з фактичним виконанням основного зобов'язання з одного боку та фактичної втрати інтересу до виконання зобов'язання з іншого. [PERSON] виконував умови кредитного договору на протязі його терміну дії. Але ПАТ «Акцент-Банк» не звергаючи увагу на це, у ліпні 2011 року звернуся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. У подальшому, можливо втративши інтерес до зобов'язання банк перестав ходити до суду і тому ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2011 року позовна заява банку була залишена без розгляду у зв'язку із повторною не явкою позивача. Ухвала набрала чинності 29.12.2011 року. Оскільки розмір зобов'язання, яке зазначав банк у позовної заяві 2011 року не відповідало нормам діючого законодавства, а сама позовна заява залишена без розгляду, [PERSON] замість зустрічної позовної заяви, звернувся з окремої заявою до суду про визнання пунктів договору недійсними. Розмір зобов'язання як вирахував банк склалася виключно за рахунок п.п. 14.2.,14.2. кредитно-заставного договору. У яких розмір пені у зв'язку з порушенням умов кредитного договору був встановлений на рівні 15 % від розміру простроченого платежу за процентами та основним зобов'язанням за кожен день. Саме такі несправедливі умови призвели до необґрунтованої заборгованості. Рішенням апеляційного суду Запорізької області по справі № 22ц-22ц-4829/12 від 05.09.2012 року позов [PERSON] був частково задоволений. Пункти договору, щодо нарахування були змінені (14.2 та 14.3.) а саме нарахування пені було обмежено і таке не повинно було бути більше подвійної ставки НБУ за кожен день. Рішення апеляційного сущу банком не оскаржувалося. Після цього [PERSON] був зроблений відповідний перерахунок погашення заборгованості. Та надіслано до банку вимога про виконання кредитно-заставного договору та наданий власний розрахунок, згідно до якої крім визнаним кредитно-заставного договору виконаним, позивач вимагав повернення надмірно сплачених коштів. 07.11.2012 року була надіслана повторна вимога. Своїх заперечень (зауважень) банком надано не було ні до розрахунку ні до рішення Апеляційного суду. Взагалі після рішення апеляційного суду жодного (будь -якого) листа від банку не надходило. Склалося враження, що Банк втратив інтерес до виконання зобов'язання. Згідно з ч 3 ст. 612 ЦКУ якщо кредитор втратив інтерес до виконання позивальником зобов'язання, він може відмовитися від прийняття виконання, а згідно з ч.3 ст 615 ЦКУ, якщо Банк в односторонньому порядку відмовився від зобов'язання воно припиняється. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач повністю виконав зобов'язання і воно має бути припиненим належним виконанням, Відповідач не визнає цього, в зв'язку з чим [PERSON] просив суд визнати зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Акцент Банк» по кредитно -заставному договору від 24.01.2008 року припиненим належним виконанням (т.1 а.с.42-44). Окрім того, [PERSON] подав до суду заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.33-35) Ухвалою суду від 16.07.2015 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Акцент-Банк» про припинення кредитно-заставного договору від 24.01.2008 року ( т.1 а.с.250). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ПАТ «Акцент-Банк» уточнені позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. З приводу розрахунку заборгованості та відповідного контр -розрахунку і невідповідності розрахунку Банку умовам договору та рішенню апеляційного суду пояснень не надав і наявність арифметичних розходжень пояснити не зміг. Щодо втрати інтересу з боку Банку до виконання зобов'язань [PERSON] не погодився, зазначивши, що подавши вказаний позов і у 2011 році, і у 2015 року Банк виявив заінтересованість у належному виконанні умов кредитно-заставного договору. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом заявлений позов не підтримав, зазначаючи, що Банком не доведено розмір заборгованості, яку він бажає стягнути з відповідача, не враховане рішення апеляційного суду Запорізької області, розрахунки банку суперечать умовам цивільного законодавства та умовам договору. На теперішній час банк не визнає повне виконання кредитно-заставного договору, а відтак просить суд у задоволенні позову Банку відмовити, зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Згідно ст.ст.213,214 ЦПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Як роз'яснено у п. 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 55, 124,129 Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту цих прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,58 ЦПК України. За принципом диспозитивності цивільного судочинства, встановленим ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що ПАТ «Акцент-Банк»та [PERSON] 24.01.2008 року уклали кредитнй договір ABZIAA00000005. Згідно договору ПАТ «Акцент-банк» зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 22723.48 Долара США на термін до 21.01.2011 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ «Акцент-Банк»свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 22723.48 доларів США У липні 2011 року ПАТ КБ «Акцент Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (т.1 а.с. 49-50). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2011 року позов ПАТ КБ «Акцент Банк» до [PERSON] залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача у судове засідання (т.1 а.с.51). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05.09.2012 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.07.2012 року в частині відмови у визнанні недійсним п. 14.9. та зміні п.14.2.,14.3. кредитно-заставного договору скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким визнано недійсним п 14.9 кредитно-заставного договору. Пункти 14.2,14.3 змінено та викладено їх у такій редакції: « п. 14.2.У випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених статтями та договором, щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки та не більше подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки. П.14.3 У випадку порушення позичальником зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею договору, позичальник сплачує пеню у розмірі 0,15% суми простроченого платежу, але не менше але не менше 1 гривні за кожен день прострочки та не більше подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки.»В решті частині рішення залишено без змін. (т.1 а.с.53-54). Заявивши позов до позичальника банк зазначив дату, станом на яку необхідно обрахувати заборгованість за кредитним договором та уточнивши позов остаточно просив про стягнення станом на 24.10.2014 року заборгованість - 32241,27 доларів, яка складається з наступного:10804,76 [Долар США] - заборгованість за кредитом;64,48 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;9,02 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;15585,32 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;а також штрафи відповідно до Договору:19,31 [Долар США] - штраф (фіксована частина),1322,73 [Долар США] - штраф (процентна складова). В позовній заяві позивач в порушення вимог ст.ст.119 ЦПК України не зазначив коли позичальником було порушено виконання договірних зобов'язань, яка сума простроченої заборгованості є за даним договором та за який період. Відповідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, з врахуванням того, що угодою передбачено графік погашення кредиту та кінцевий термін його погашення визначено до 21.01.2011 року, банк, заявивши 26.01.2015 року вимоги про стягнення заборгованості, в силу ст.ст.10, 11, 60, 179 ЦПК України має довести, що всупереч умовам кредитного договору позичальник порушив зобовязання щодо повернення боргу по кредиту та відсотках, конкретний розмір прострочення щомісячно та визначити період часу, протягом якого мала місце прострочка. При цьому у судовому засіданні також було встановлено, що на час звернення до суду із позовом рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05.09.2012 року Банком виконано не було, розмір пені був обрахований за ставками, розмір яких було змінено рішенням суду. Після цього, відповідно до вимог ст. 10ЦПК України судом було запропоновано представнику позивача врахувати зазначені обставини та надати відповідний розрахунок. В обґрунтування позовних вимог позивач надав уточнений розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 24.10.2014 року, в якому визначена загальна заборгованість по тілу кредиту 10804,76 [Долар США] - заборгованість за кредитом;64,48 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом;9,02 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;15585,32 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;а також штрафи відповідно до Договору:19,31 [Долар США] - штраф (фіксована частина),1322,73 [Долар США] - штраф (процентна складова), тобто взагалі відсутній помісячний розрахунок заборгованості. Із наданого розрахунку неможливо встановити, з якого часу позичальник допустив прострочення сплати боргу за кредитним договором відповідно до графіку. Надана суду виписка по картковому рахунку відповідача також не містить конкретних сум і з неї також не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Із цього розрахунку та виписки по особовому рахунку станом на 07.05.2016 року вбачається, що відповідач здійснював щомісячно платежі на погашення кредиту та процентів. (т.1 а.с.68-240).(т.2 а. 6-98). При чому, як вбачається з розрахунку, розмір платежів перевищував нараховані суми до сплати та визначені суми у графіку погашення кредиту. Даних коли допущена прострочка платежів, за який період вона виникла та конкретно щомісячної простроченої суми розрахунок не містить. Так, перед зверненням до суду останній платіж щодо спірного періоду було внесено 10 травня 2012 року 620 доларів США, про що зазначено відповідачем, разом із тим в уточненому позові і остаточному розрахунку зазначено про сплату останнього платежу 30.09.2011 року. Пеня взагалі обрахована Банком- то із розрахунку 0,15% річних, то 0,04 % річних, то 0,07% річних, то 0,8%, то 0,11, то 0,17, та 0,15 % річних станом на 17.09.2015 року без розшифровки відповідних розмірів і зміни процентної ставки. Окрім того, проводячи вибірковий перерахунок обрахунку пені у судовому засіданні було встановлено, що він не відповідає ані вимогам цивільного законодавства, ані умовам договору. Наприклад: (сума пені=сума заборгованості х розмір пені х кількість днів прострочки /100) розрахунок за 05.09.2012 року - 10804,76Х0,04%Х118 днів/100 дорівнює округлено 51 долар США, тоді як у розрахунку банку - 1925,45 доларів США. Аналогічні приклади по іншим періодам також підтверджують наявність таких суттєвих різниць і розбіжностей. У судовому засіданні представник Банку пояснити ці обставини не зміг. Під час розгляду судом неодноразово відкладався розгляд справи, позивачу пропонувалось надати обґрунтований розрахунок позовних вимог. Представник відповідача зазначав в суді про неправильний розрахунок банком розміру заборгованості за кредитним договором, заперечував наявність простроченої заборгованості станом на 17.09.2015 р. Однак, наданий 22.09.2015 року із системи банківського обліку розрахунок відтворює розрахунок, який є в матеріалах справи, і не містить даних коли було допущено прострочення відповідачем сплати платежів за графіком повернення кредиту, конкретні суми помісячного нарахувань заборгованості, розрахунок цілком є незрозумілим і не конкретним. Підсумкова сума боргу 27796,59 доларів США не має жодного належного обґрунтування, з врахуванням зазначених вище вказаних розбіжностей. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, підстави правомірності вимоги повернення кредиту позивачем у заявленому розмірі у судовому засіданні не доведено, на підставі доказів, наявних у матеріалах справи та вказаних вище, не можливо зробити обґрунтований висновок щодо періоду виникнення, наявності простроченої заборгованості та її розміру станом на 17.09.2015 року та розміру такої заборгованості. Окрім того, у процесі судового розгляду відповідачем було надано контр-розрахунок і оригінали квитанції про сплату кредиту, які оглянуто у судовому засідання. Відповідно до контр-розрахунку відповідача у розрахунок Банку не увійшла чисельна кількість грошових коштів без врахування комісій (що підтверджується відповідними квитанціями) і за розрахунком відповідача станом на 22.09.2015 року переплата за кредитом за вирахуванням пені складає 2525,09 доларів США. З приводу наведених обставин, представником Банку жодних пояснень або спростувань у судовому засіданні не надано. Клопотання про проведення судової експертизи з цього питання не заявлялося. Таким чином, вбачається, що ненадання суду детального розрахунку суми боргу є підтвердженням того, що позивач не довів суду та документально не підтвердив суму позовних вимог до відповідача. З огляду на викладене суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Акцент Банк» через недоведеність. Виходячи зі змісту ст.ст. ст.256, 257, 267 ЦК, їх положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропуск позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Таким чином, застосування позовної даності, як про це просить [PERSON] є підставою для відмови в позові в разі доведеності позовних вимог, а у даній справи суд встановив, що позов банку є недоведеним. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати за позовом ПАТ «Акцент-Банк» відшкодуванню з відповідача [PERSON] не підлягають. Щодо зустрічного позову [PERSON] то суд вважає, що він задоволенню не підлягає з наступних підстав. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи вимоги про припинення кредитно - заставного договору [PERSON] підставою позову зазначив ч 3 ст. 612 ЦКУ - втрату кредитором інтересу до виконання позивальником зобов'язання, ч.3 ст 615 ЦКУ,- якщо Банк в односторонньому порядку відмовився від зобов'язання, воно припиняється, ст. 599 ЦК України якою передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід зробити висновок, що право, яке захищає суд, повинно існувати на день прийняття судового рішення. Оскільки у справі, що розглядається, не встановлено, що на момент ухвалення судом рішення борг позивачу повернуто у повному обсязі, а звернення ПАТ «Акцент Банк» із позовом про стягнення боргу у зв'язку із невиконання боржником зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін в розумінні ст. 599 ЦК України . Окрім того, відповідно до ч.3 ст.612 ЦК України, на яку посилається [PERSON] в обґрунтування позову, встановлює, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Ч.3 ст.615 ЦК України передбачає, що внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Враховуючи фактичні обставини справи та звернення Банку із позовом до [PERSON] свідчить саме про наявність інтересу Банку до виконання зобов'язання, і тим паче, не свідчить про односторонню відмову Банку від зобов'язання, а від так, з вказаних підстав вимоги [PERSON] задоволені не можуть бути. Крім того, враховуючи недоведеність розміру вимог Банку і не доведеність належними доказами, зокрема, будь-яких клопотань про призначення судової бухгалтерської експертизи, тощо, в порядку, передбаченому ст.ст.134, 143 ЦПК України, відповідач і позивач суду не заявляли, а тому доводи [PERSON] про те, що він повернув ПАТ «Акцент-Банк» усі кошти за кредитним договором, також є недоведеними і підстав для припинення зобов'язання в порядку ст. 599 ЦК судом не встановлено і у задоволенні зустрічного позову суд також відмовляє. Враховуючи ті обставини, що у задоволенні позову відмовлено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати за цим позовом слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed