Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Відповідач не займається утриманням та вихованням дитини, проживає окремо, належної матеріальної допомоги на її утримання не надає. Оскільки в добровільному порядку про сплату аліментів їм домовитися не вдалось, тому вона звернулась з даним позовом до суду в якому вказує на те, що відповідач не надає інформації про місце роботи, яке за останні роки неодноразово змінював, що дає йому змогу отримувати непостійні та нерегулярні доходи, в тому числі від неофіційних джерел, тому просить рішенням суду стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, у зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача. Доказів про те, що відповідач в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини матеріали справи не містять. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В позовній заяві зазначено, що відповідач не має офіційного постійного місця роботи, має нерегулярні доходи. Відповідач в наданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. За змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В п.11 Пленум Верховного суду України в постанові №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" роз"яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, а тому може бути прийнято судом, у зв"язку з чим позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1000 гривень підлягає задоволенню. Вимога в частині застосування 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України дана норма закону у разі визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не передбачає застосування мінімального розміру аліментів на дитину. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial