Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 07 листопада 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1218-ЧД, згідно якого останній отримав кредит в сумі 202 000 гривень зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 2022 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % відсотків річних, а з 14.05.2008 року 23.0 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1218-ЧД від 07.11.2007 року між [PERSON] та Банком був укладений договір іпотеки № 1218-ЧД, згідно якого відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,2 кв. м., житловою площею 29,2 кв. м, яка належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих [PERSON], за Кредитним договором № 1218- ЧД від 07.11.2007 р. на суму 202 000,00 грн., строком до 06.11.2022 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, комісійної винагороди, неустойки та інше, що передбачено п. 3 іпотечного договору. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконує не належним чином, що полягає в несвоєчасному погашенні кредиту та відсотків за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13 березня 2012 року складає 1 203 601 грн. 43 коп. Представник позивача до судового засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив його задоволити. Відповідач до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Треті особи в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства, а також Законом України „Про іпотеку". Як встановлено в судовому засіданні, 07 листопада 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1218-ЧД, згідно якого останній отримав кредит в сумі 202 000 гривень зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 2022 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5 % відсотків річних, а з 14.05.2008 року 23.0 % річних. Відповідач в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в Кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1218-ЧД від 07.11.2007 року між [PERSON] та Банком був укладений договір іпотеки № 1218-ЧД, згідно якого відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,2 кв. м., житловою площею 29,2 кв. м, яка належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих [PERSON], за Кредитним договором № 1218- ЧД від 07.11.2007 р. на суму 202 000,00 грн., строком до 06.11.2022 року, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, комісійної винагороди, неустойки та інше, що передбачено п. 3 іпотечного договору. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки. Станом на 13 березня 2012 року заборгованість Відповідача за кредитним договором складає 144 375,23 грн. заборгованість за кредитом; 42 644,36 грн. заборгованість за простроченим кредитом; 124 992,74 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 891589,10 грн. заборгованість по пені, а всього 1 203 601 грн. 43 коп. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Пунктом 8.4.3 Іпотечного договору передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання Боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Пунктом 8.4.8 Іпотечного договору передбачене право позивача достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, у тому числі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми Основного зобов'язання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Згідно п. 10 Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Зокрема п. 11.3.1 передбачено задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке е предметом іпотеки, с договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред»явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрати на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов Іпотечного договору. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» суд, при винесенні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки має право застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку», тобто продажу Іпотекодержателем (Позивачем) Предмета іпотеки будь-якому покупцеві за ціною, визначеною за згодою між Іпотекодавцем (відповідачами) і Іпотекодержателем (Позивачем) або на підставі оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості відповідача перед банком є цілком правомірною, обґрунтованою на законі та такою, що підлягає до задоволення. За ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержатель вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщенням є підставою для виселення всіх мешканців. Тому вимога позивача про виселення відповідача з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, є правомірною та такою, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданих представником позивача квитанцій розмір судового збору складає 243,60 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved