Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 1250 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Крім цього, просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в сумі 500 грн. щомісячно і до закінчення навчання. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач здоровий та працездатний, є приватним підприємцем, має досить великий та сталий заробіток, ухиляється від надання матеріальної допомоги на дітей, які повністю знаходиться на її утриманні. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, які просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає\~ частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] /а.с.7/, дочки [PERSON], [INFO] / а.с. 6/, які знаходяться на утриманні позивачки /а.с.11/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплено в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім цого, сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.5/, який проживає з позивачкою, продовжує навчання в Новоград-Волинському економіко-гуманітарному коледжі на платній основі з 01.09.2015 року по 30.06.2017 року /а.с. 9-10/ та потребує матеріального утримання від батьків. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до абзацу 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище неповнолітніх дітей, повнолітнього сина та платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дочки, сина; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім сином, дочкою;\~ інші обставини, що мають істотне значення. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Аналізуючи вищевикладене та враховуючи те, що відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, проте має мінливі заробітки, не надає добровільно позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, заперечення проти позову не подав, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти Однак, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей дещо завищеними, і, враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач офіційно не працює та не має сталого заробітку, задовольняє їх частково стягує аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 700 грн. щомісячно, що буде відповідати, як інтересам дітей та їх матері, зокрема, для задоволення їх мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. В частині стягнення аліметін на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, то позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки суд прийшов до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам сина, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дітей та дружини, матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обовязку утримувати свою дитину та їх матір, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобовязання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial