Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно - нерухоме майно, на яке відсутній правовстановлюючий документ. У визначений законом - шестимісячний строк вона прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом з ним. Поряд з цим, будинок рахується за померлим [PERSON]. Останній за життя залишив заповіт, яким все своє майно, що належатиме йому на час смерті заповідав позивачу. Відповідач, як донька померлого, на спадкове майно не претендує. Однак, позивач оформити спадщину через нотаріальну контору не може по тій причині, що на будинок відсутній правовстановлюючий документ. Представник позивача в судовому засіданні обставини та вимоги позову підтримав. Представник третьої особи подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідач в судове засідання не з"явилася, будучи повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. Справа судом розглянута на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми, з ухваленням заочного рішення, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК). За ст. 60 СК України вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності… Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч.1 ст. 1226 ЦК України). За ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому відповідно до ч.4 ст.3 Закону - права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] року помер чоловік позивачки, а відповідача батько, [PERSON] (а.с. 5,8,12). За час шлюбу [PERSON] з [PERSON] побудували у 1966 році будинок [ADDRESS], однак такий у органах БТІ рахується за померлим [PERSON] (а.с.14,34). Заповітом, посвідченим 27.01.2012 року секретарем Дротинської сільської ради [PERSON] все своє майно заповів своїй дружині - [PERSON] (а.с.13). Після смерті чоловіка позивач прийняла спадщину, так як постійно проживала з ним разом в спадковому будинку (а.с.24,33). Відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок унеможливлює позивачем отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріальному порядку (а.с.15). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Однак, згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача підлягає судовому захисту обраним ним способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved