Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за законом посилаючись на те, що 08.02.2014 року померла її мати [PERSON] На момент смерті [PERSON] позивачка хоч і не була зареєстрована за адресою її проживання, проте постійно з нею проживала. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1200 га, 4,1200 га, 2,97 га, які розташовані на території Облітківської сільської ради, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 319030, серії ЯМ №319056, серії ЯБ №224172. Позивач не може оформити право власності на спадкове майно, так як у Державних актах внесено виправлення, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду із позовною заявою як спадкоємець за законом. Представник позивачки в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, позовні вимоги просив задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЭ № 193829 від 12.09.1956 року, батьками позивачки зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 01 вересня 1985 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище чоловіка [PERSON], шо підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №00015904650 від 16.10.2015 року (а.с. 8). 08.02.2014 року померла мати позивачки [PERSON], про що свідчить свідоцтво про її смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,1200 га, яка розташована на території Облітіквської сільської ради, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 319030, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1200 га, яка розташована на території Облітківської сільської ради, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 319056 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,97 га, яка розташована на території Облітківської сільської ради, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 224172. Відповідно до довідки виконавчого комітету Облітківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області № 486 від 21.10.2015 року (а.с.15) [PERSON] є власником даних земельних ділянок. Позивачка проживала без реєстрації з [PERSON] з вересня 2008 року та на день смерті 08.02.2014 року, у с. Дітинець, вул. Центральна, 12. Спадщину після смерті [PERSON] в шестимісячний строк прийняла позивачка. Окрім цього, Позивач не заявляв про відмову від спадщини. Отже, Позивач фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом мають особи, зазначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Відповідно до п.23 вказаної Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших сторін, які мають значення для справи. Ці дані, як передбачено приписами ч.2 ст. 57 ЦПК України, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] підтверджено матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач вважав, що він прийняв спадщину після [PERSON]., адже постійно проживав з ним. Як вбачається з правових позицій, висловлених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних в узагальненні судової судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, яке було обговорено та взято до відома на засіданні Пленуму 01.03.2013 року, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожної обставини справи окремо, а також достатність та їх взаємний зв'язок в сукупності, суд вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved