Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що відповідач у справі є його батьком. Після досягнення повноліття він звернувся з позовом про стягнення аліментів на його утримання, в зв`язку продовженням навчання до Рокитнянського районного суду Київської області. На той час він навчався в Державному вищому навчальному закладі ''Білоцерківський механіко-енергетичний технікум". Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 26.04.2019 було присуджено стягувати на його користь аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходів відповідача до закінчення навчання (30.06.2019 року), але не більше ніж до 23 років. На вищевказане рішення Рокитнянського районного суду Київської області про стягнення аліментів на його утримання, відповідач подав апеляційну скаргу, не погоджуючись з таким рішенням, вказуючи на свою неспроможність платити аліменти, оскільки він являється інвалідом III групи і отримує лише пенсію по інвалідності та інших доходів не має. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін і про що свідчить постанова Київського апеляційного суду від 02.10.2019 року. 01.09.2019 року він знову вступив до Державного вищого навчального закладу "Білоцерківський механіко-енергетичний технікум", де навчається на 1-му курсі на контрактній формі навчання. Просить стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу до закінчення навчання, а саме до 30.06.2021 року, оскільки він потребує матеріальної допомоги. Ухвалою суду від 21.01.2020 вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без викликом сторін спору. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Фіксування судового засідання технічним засобом за викладениї обставини у відповідності до положень ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача у справі [PERSON] , що доводиться свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.03.2001 відділом реєстрації актів громадського стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 20 та свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим 15.03.2017 року відділом реєстрації актів громадського стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 6. [PERSON] досяг повноліття та є студентом денної форми навчання Державного вищого навчального закладу "Білоцерківський механіко-енергетичний технікум". Навчання у вказаному навчальному закладі він має закінчити 30.06.2021 і що підтверджується довідкою останнього № 325 від 09.09.2019. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та мають регулюватися положеннями глави 16 Сімейного кодексу України, а саме статтями 198-201 цього Кодексу. Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В силу положень статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З огляду на встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що син сторін спору потребує матеріальної допомоги, якої не надає, але має можливість надавати відповідач і визначений та заявлений позивачем розмір яких в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача на думку суду є справедливим. При цьому суд виходить з того, що рішення у даній справі не повинно спричинити погіршення матеріального забезпечення відповідача. Позов таким чином підлягає задоволенню. За вимогами положень п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому останній у відповідності до положень ст.ст.141, 142 ЦПК України має бути стягнутий на користь держави з відповідача у справі в сумі 768.40 грн..

Outcome: approved