Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі, в розмірі 2500 грн. щомісячно, з проведенням індексації, починаючи з 16 квітня 2021 року і до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла її рідна сестра - [PERSON] . Після її смерті у неї залишився проживати її син - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що за життя [PERSON] проживала з батьком дитини [PERSON] в орендованій квартирі у м.Києві. Офіційно шлюб [PERSON] з відповідачем не реєструвала. Стосунки з батьком дитини були дуже поганими, про що їй постійно говорила сестра. Відносини між ними не склались, а тому сестра позивача переїхала жити на власну квартиру. За весь час проживання її сестри з племінником відповідач участі у вихованні сина не приймав, матеріальної допомоги не надавав. Крім цього зазначає, що у відповідача є ще один син від першого шлюбу, який також ріс без батьківської опіки. В подальшому її сестра переїхала на постійне місце проживання у м.Львів. За час проживання сестри у м.Львові, відповідач жодного разу не приїжджав до сина та не проявляв бажання бачитись з ним. Матеріально відповідач їм не допомагав, не цікавився життям і здоров`ям сина. У листопаді 2016 року її сестра [PERSON] разом із сином переїхали проживати до неї в с.Стадники Яворівського району Львівської області. Відповідач жодного разу не відвідував сина. В подальшому її сестра разом із сином переїхали проживати в м.Новояворівськ, оскільки син пішов до школи. Сестра позивача до дня смерті проживала з сином у м.Новояворівську. За цей час відповідач жодним чином участі у вихованні сина не приймав. Зазначає, що відповідач покладених законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальнорї, грошової, посильної, трудової,або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання сина вирішується нею без участі відповідача. Станом на сьогоднішній день, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 03.06.2021 позовну заяву в частині стягнення аліментів повернуто позивачу. Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 03.11.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Прокоп М.О. в судове засідання не з`явилась, однак скерувала на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції та оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Відзиву на позовну заяву не подавав. Представник органу опіки та піклування Новояворівської міської ради Фульмес Т.М. в судове засідання не з`явився, однак в судовому засіданні, яке відбулось 06.12.2021 проти задоволення позову не заперечив. Також долучив до матеріалів справи висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки у судове засідання 23.12.2021 року не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до положень ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , померла [INFO] в м.Новояворівську, про що зроблено відповідний актовий запис №115. З акту №148 від 19 березня 2021 року, затвердженого Головою правління ОСББ «Хімік» вбачається, що за адресою в [ADDRESS] , проживав без реєстрації з 06.09.217 [PERSON] разом з мамою [PERSON] до дня її смерті ( [INFO] ). Власник квартири [PERSON] , є рідною сестрою померлої [PERSON] . Батько дитини [PERSON] , за час їхнього проживання жодного разу не з`являвся і зі слів померлої, його матері, жодної участі ні матеріальної ні моральної у вихованні дитини не приймав. З акту обстеження від 14.04.2021 вбачається, що [PERSON] , яка фактично проживає в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області, фактично проживає в [ADDRESS] , разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та разом зі своїм племінником [PERSON] . Умови проживання дітей добрі, відповідають нормам та вимогам. З довідки №43 від 15.04.2021, виданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) №150 вбачається, що [PERSON] поступив у заклад 07.05.2015 і вибув 31.11.2016. За час перебування дитини в дошкільому закладі батько [PERSON] жодного разу в садок не приходив (не приводив і не забирав дитину додому), участі в житті групи не брав, з вихователями не спілкувався. Мама [PERSON] постійно брала участь в організації святкових ранків, покращення матеріальної бази групи, придбанні іграшок та була активним учасником батьківських зборів. Завжди вчасно оплачувала за харчування дитини. З характеристики [PERSON] , [INFO] вбачається, що він регулярно відвідує заняття у школі. Дитина охайна та доглянута. Активну участь у вихованні та навчанні [PERSON] приймає тітка, [PERSON] , і на даний час дитина проживає з нею. Вона забезпечує племінника технічними та всім необхідними засобами під час дистанційного та очного навчання. Надає дитині моральну, фінансову підтримку. Опікується дитиною. Цікавиться успіхами у навчанні, прислухається до порад вчителів. За весь час навчання ( з вересня 2017 року) батько [PERSON] жодного разу у школі, де начається дитина не з`являвся. Батько не відвідував жодних шкільних заходів, баьбківських зборів. Батько контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. З письмових пояснень [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача вбачається, що [PERSON] свого житла не має, а тому не мав і не має змоги допомагати сину та займатись його вихованням. Вважає, що дитині [PERSON] буде краще залишитись проживати в сім`ї [PERSON] . З письмових пояснень брата відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач не має житла та постійного місця праці, дитину на виховання він би йому не довірив. Зі слів покійної [PERSON] чув, що допомоги ні матеріальної, ані у вихованні дитини його брат не надавав, а своєю поведнікою показував поганий приклад дитині. Аналогічні за змістом письмові пояснення надали друзі та родичі покійної [PERSON] . В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] повідомив, що [PERSON] вважає своєю матір`ю. Вона ним опікується, купляє одяг, цікавиться навчанням. [PERSON] він не знає, пам`ятає, що колись, коли вони проживали в м.Києві з матір`ю він один раз до нього приходив на роботу і вони про щось з ним розмовляли. На даний час хоче проживати з [PERSON] , оскільки [PERSON] він не знає. З висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , вбачається, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, не цікавиться його долею протягом тривалого періоду часу, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з дитиною не робив, тобто, він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у його долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача сплачений останнім судовий збір. Враховуючи наведене та

Outcome: approved