Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 153, 56 грв., в редакції уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 08.04.2016 року (ас. 48-51), в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.09.2011 року відповідач [PERSON] 13 вересня 2011 року отримав кредит у розмірі 300, 00 грв., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява , разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг ", "Тарифами банку" та «Пам'яткою клієнта» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом останнього у заяві. Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт за даним договором встановлюється за рішенням Банку та останній має право в будь - який момент змінити ( збільшити або зменшити ) такий, а відтак кредитний ліміт змінювався наступним чином: 13.09.2011 року з 300, 00 грв. збільшений та встановлений в розмірі 3 600, 00 грв.; 19.10.2011 року кредитний ліміт встановлено в сумі 500, 00 грв.; 27.10.2011 року кредитний ліміт встановлено в сумі 1 400, 00 грв.; 02.11.2011 року кредитний ліміт встановлено в сумі 3 600, 00 грв.. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, при цьому якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Позивач свої зобов»язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у розмірі, визначеному договором. В свою чергу, відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов»язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов»язань за договором відповідач на вимогу Банку повинен виконати зобов»язання з повернення кредиту, оплатити винагороду Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грв. + 5% від суми позову. Відповідач свої зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконував, а саме не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Так, відповідач неналежно сплачував внески на погашення заборгованості за кредитом в період з 29.08.2014 року по 29.02.2016 року; на погашення процентів в період з 16.12.2012 року по 29.02.2016 року; на погашення пені в період з 31.12.2014 року по 29.02.2016 року, чим допустив порушення умов договору, а відтак станом на 29.02.2016 року має заборгованість в сумі 11 153, 56 грв., яка складається з : 3 459, 01 грв. - заборгованість за кредитом; 6 587, 24 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100, 00 грв. - заборгованість за пенею; 500 грв. - штраф та 507, 31 грв. - його процентна складова. Посилаючись на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача по справі на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 153, 56 грв., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача Сафір Ф.О. не з»явився, надав суду телефонограму про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги , в редакції уточненої позовної заяви від 01.04.2016 року, повністю підтримав, зазначивши, що до уваги при вирішенні позову просить брати розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 29.02.2016 року та враховувати те, що сума в розмірі 100, 00 грв., зазначена у вказаному розрахунку насправді є пенею (ас. 34, 105). Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи , відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації останнього (ас. 54, 87-88), однак, судова повістка повернута до суду з відміткою про не проживання відповідача за місцем реєстрації. Разом з тим, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, при цьому про причини не явки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначив у клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача та п.2 уточненої позовної заяви (ас. 39, 65), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: - так, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 13 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством КБ » Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому кредитний ліміт на платіжну картку відповідача № 4149 4377 0217 4150 було встановлено: - з 13.09.2011 року в розмірі 300, 00 грв. та цього ж дня збільшено до 3 600, 00 грв.; 19.10.2011 року в розмірі 500, 00 грв.; 27.10.2011 року в розмірі 1 400, 00 грв.; 02.11.2011 року в розмірі 3 600, 00 грв. за рішенням Банку, відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг і в подальшому кредитний ліміт не змінювався, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача (ас. 52). Договір складається із заяви позичальника від 13 вересня 2011 року, довідки про умови кредитування , Умов та Правил надання банківських послуг та «Тарифів Банку», з чим відповідач ознайомлений, про що свідчить власноручний підпис останнього на заяві про надання кредиту (ас. 6, 7, 8, 9-32). Відповідно до п. п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов»язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов»язань за договором відповідач на вимогу Банку повинен виконати зобов»язання з повернення кредиту, оплатити винагороду Банку (ас. 27). Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов та Правил надання банківських послуг - відповідач доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним Договором, при настання строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами, в межах платіжного ліміту картрахунку (ас. 27). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грв. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій (ас. 28). Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій Банком долі, в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором (ас. 31). Відповідно до п. 1.1.3.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг - у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/ або умов даного Договору та/ або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та / або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у визначеній Банком долі , в разі невиконання держателем або довіреною особою держателя своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором (ас. 14). Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, при цьому, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (ас. 20). Відповідно до п. 1.1.7.3 Умов та Правил надання банківських послуг карткові рахунки відкриті на невизначений термін, за виключенням настання умов, передбачених п. п. 1.1.7.6, 1.1.7.7 Умов (ас. 19). Відповідно до п. 1.1.7.5 Умов відповідний картковий рахунок може бути закритим на підставі заяви держателя , або Банк має право закрити картрахунок, повідомивши держателя. Держатель повинен погасити всі види заборгованості перед Банком, в тому числі які виникли на протязі 30 днів, з моменту повернення карти (ас. 19). Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік (ас. 30). Окрім того, відповідно до п. 2.1.1.12.6.1, п. 2.1.1.12.7.2 у випадку виникнення прострочених зобов'язань, непогашення заборгованості минулого місяця до 25 числа поточного місяця відповідач сплачує пеню за несвоєчасне погашення кредитного ліміту (ас. 30). Згідно довідки про умови кредитування, яка є невід»ємною частиною, укладеного між сторонами договору (ас. 7, 8), розмір щомісячних платежів встановлений - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грв. і не більше залишку заборгованості, при цьому щомісячний платіж відповідач мав вносити до 25 числа кожного місяця, що слідує за звітним. За зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки Приватбанка встановлена комісія в розмірі 3 % від суми операції, в банкоматах інших банків України - 3% + 5 грв.. Умовами кредитування передбачено сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за кожен день прострочки сплати кредиту, розрахунок розміру якої зазначений в довідці про умови кредитування (ас. 7). В судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов»язання. Так, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач [PERSON] по договору від 13 вересня 2011 року , станом на 29 лютого 2016 року, має заборгованість яка становить 11 153, 56 грв. та складається з : 3 459, 01 грв. - заборгованість за кредитом, яка виникла в період з 29.08.2014 року по 29.02.2016 року; 6 587, 24 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яка виникла в період з 16.12.2012 року по 29.02.2016 року; 100, 00 грв. - заборгованість за пенею, розрахована за період з 31.12.2014 року по 29.02.2016 року, а також 500 грв. - штраф та 507, 31 грв. - його процентна складова (ас. 4-5). Те, що сума в розмір 100, 00 грв., зазначена в позові та розрахунку заборгованості є насправді пенею, а не комісією, підтверджено в судовому засіданні телефонограмою представника позивача Сафір Ф.О. (ас. 34, 105), відповіддю позивача на запит суду від 13.05.2016 року № 30.1.0.0/2-20160511/6950, в якому зазначено, що заборгованість за колонкою «комісія та пеня» нараховувалась тільки по пені (ас. 90). Окрім того, представник позивача просив не враховувати розрахунок заборгованості , що наданий станом на 30.04.2016 року, як такий, що долучений помилково (ас. 93-95,105). Дана заборгованість відповідачем до теперішнього часу не погашена. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції на час укладення сторонами договору) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'зання згідно зі статтею 525 ЦК України не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За викладених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3 459, 01 грв. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6 587, 24 грв. підлягають до повного задоволення. В частині стягнення пені в розмірі 100, 00 грв. суд зазначає наступне: - так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України). Умовами кредитного договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів за кредитом, позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю пеню за кожен день прострочення, при цьому визначення розміру такої пені встановлено в довідці про умови кредитування (ас. 7). За загальним правилом період за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України) (постанова ВСУ № 6-100цс14 від 03.09.2014 року). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Так, в позовній заяві позивач зазначив, що пеня у розмірі 100, 00 грв. нарахована ним за період з 31.12.2014 року по 29.02.2016 року. Разом з тим, з огляду на вищевикладене нарахування суми пені за період який перевищує один рік суперечить вимогам закону, а зокрема п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відтак, вважаю, що з відповідача до стягнення підлягає пеня у розмірі 100, 00 грв., обрахована за період з 28.02.2015 року по 29.02.2016 року включно, згідно розрахунку заборгованості за договором (ас. 4-5). Суд зауважує, що у матеріалах справи не має заяви відповідача про застосування строків як загальної так і спеціальної позовної давності. Щодо п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг (ас. 22), згідно якого передбачено , що строки позовної давності стосовно вимог банку про повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку складають 50 років, суд вважає за необхідне зазначити наступне: - так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна даність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність установлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, враховуючи періодичність платежів визначених договором (постанова ВСУ від 24.02.2016 року № 6-1824цс15). Разом з тим, Умови, пунктом 1.1.7.31 яких установлено збільшену позовну давність, не містять безпосередньо підпису позичальника, а окрім того, у заяві позичальника від 13.09.2011 року, яка була ним підписана, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не має , а відтак не має підстав вважати , що між сторонами була укладена відповідна письмова угода про збільшення позовної давності , яка за змістом та формою відповідає вимогам ст. 6, ст. 207, ст. 259 ЦК України (постанова ВСУ від 01.07.2015 року № 6-757цс15, № 6-16цс15 від 11.03.2015 року). Отже, позивачем не надано належних доказів на підтвердження погодження з відповідачем домовленості про збільшення строків позовної давності і остання за формою не відповідає вимогам ст. ст. 6, 207 і ч. 1 ст. 259 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктами 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.7.2, довідкою про умови кредитування передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності, за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно з п. 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності, за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більше чим на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (постанова ВСУ від 21 жовтня 2015 року № 6-2003 цс 15). Відтак, в частині стягнення штрафу в розмірі 500 грв. та його процентної складової в розмірі 507, 31 грв., суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в сумі 10 146, 25 грв., яка складається з : 3 459, 01 грв. - заборгованість за кредитом; 6 587, 24 грв. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грв. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (ч. 1 ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою визначеною Законом № 3674-VІ). При пред'явлені позову позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1 378, 00 грв. (ас. 1). Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума на відшкодування понесених судових витрат в розмірі 1 253, 98 грв., з наступного розрахунку: 10 146, 25 : 11 153, 56 х 100 % = 91 % (тобто позовні вимоги задоволені на 91 % від заявлених); 1 378 х 91 % = 1 253, 98.

Outcome: partial