Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного з відповідачем 21.10.2006 року та стягнення з відповідача на свою користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 тис. грн. до моменту, коли перестануть існувати обставини, за яких вона потребуватиме допомоги. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відносини між нею та відповідачем не склалися, втрачено почуття поваги та любові, спільного господарства не ведуть, не проживають разом з лютого 2016 року. Крім того, вказала, що на даний момент не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має можливості забезпечити себе матеріально, а тому просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі саме в розмірі мінімальної заробітної плати, яку вона отримувала б, якби не знаходилась в декретній відпустці. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, вказувала, що на даний час знаходиться в декретній відпустці та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати у зв"язку з чим просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу та заперечував проти вимог про стягнення аліментів на утримання позивача посилаючись на те, що позивачем не доведено потреби матеріальної допомоги та розміру стягуваних аліментів, у звязку з чим у задоволенні вказаної вимоги просив відмовити повністю. Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 21.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]С.) відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис №2100 (а.с.4). З пояснень позивача та представника відповідача, наданих у судовому засіданні та обставин викладених у позові вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе, шлюбні стосунки між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Згідно положень частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, оскільки не відповідає їх волі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення на підставі ст. 112 СК України. Щодо вимог про стягнення аліментів на позивача суд зазначає наступне. З наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.06.2016 року, місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], визначено з матір'ю [PERSON] Згідно наказу керівника апарату Богунського районного суду м. Житомира №31-АВ від 26.02.2016 року, [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною, [PERSON], [INFO], до досягнення ним трирічного віку, у період з 29.02.2016 по 01.12.2018 року. Позивач [PERSON] не працює та окрім державної допомоги, джерел доходу не має. Згідно із положеннями частин 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивач у судовому засідані пояснила, що відповідач зареєстрований фізичною особою - підприємцем, проводить господарську діяльність, отримує регулярні та стабільні доходи, що представником відповідача не заперечувалося. З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21.06.2016 року з [PERSON] проводиться стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок, відкритий на ім"я [PERSON], а саме: 31.08.2016 року - 10 332,67 грн, 30.09.2016 року - 8 978,33 грн., 28.10.2016 року -8 657,00 грн., 25.11.2016 року - 12 748,00 грн, 29.12.2016 року - 9 037,33 грн, 31.01.2017 року - 12 751,00 грн, 28.02.2017 року - 13 335,00 грн (а.с. 11,12). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач є працездатною особою, має сталі заробітки, є приватним підприємцем, інших утриманців не має, а тому відповідно до ст. 84 СК України зобов'язаний та спроможний утримувати позивача, яка у свою чергу, опікується над двома малолітніми дітьми, не працює, перебуває у декретній відпустці, самостійних джерел доходу не має, а тому потребує надання матеріальної допомоги. Таким чином, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, витрати, які несе відповідач по сплаті аліментів на двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку, матеріальний стан позивача, яка не має джерел доходів, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що можливо стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача саме в частці від його заробітку (доходу) відповідача у розмірі 1/6 частини щомісяця, починаючи з дня пред"явлення позову - 01.03.2017 року до досягнення дитиною [PERSON], трирічного віку. Враховуючи наведене, після відрахувань аліментів на дітей та дружину, які разом не перевищують 1/2 заробітку відповідача, відповідач матиме доволі великий дохід, що не лише значно перевищує мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб та повністю забезпечувати свої потреби, але й дозволяє проводити інші додаткові витрати, в т.ч. надавати фінансову допомоги своїй матері тощо. Разом з тим вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання до моменту, коли перестануть існувати обставини, за яких вона потребуватиме допомоги, не підлягає задоволенню, оскільки така вимога не відповідає положенню ч.4 ст.84 СК України. Крім того, відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає присудження понесений останньою судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640 грн.00 коп. та на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 640 грн. 00 коп., оскільки позивач в силу Закону України "Про судовий збір" звільнена від їх сплати.

Outcome: partial