Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона в власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є колишнім чоловіком доньки позивача - [PERSON] . У вказаній квартирі відповідач не проживає більше року та не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинять. Реєстрація відповідача у квартирі створює перешкоди позивачу у здійсненні її прав, у зв`язку з чим позивач несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. За таких обставин позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в тому числі розміщенням оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, але причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив що не заперечує проти позову. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.\~223,\~ч. 4 ст.\~280 ЦПК України\~та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 166, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 76206857 від 31.01.2017 року (а.с. 8). Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-17/02/6655 від 03.12.2019 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26.04.2017 року по теперішній час (а.с. 26). Встановлено, що, відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 21.04.2017 року, [PERSON] було укладено шлюб з [PERSON] , актовий запис № 120 (а.с. 7). Згідно з довідкою Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області № 2301.4-11985/23.3-19 від 05.11.2019 року гр. [PERSON] на час оформлення посвітки на тимчасове проживання в Україні, у зв`язку із возз`єднанням сім`ї був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Вільнюської міської ради № 3295 від 23.10.2019 року, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є донькою позивача, підтвердила факт того, що відповідач [PERSON] , який є її колишнім чоловіком, за місцем реєстрації не проживає та ніколи не проживав. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке перебуває у користуванні позивача. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР,\~стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до приписів ч. 2\~ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що, якщо права позивача порушені, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування належним їй майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав. У статті першій Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~„Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житлі більше одного року без поважної причини, його реєстрація в зазначеній квартирі порушує права позивача, а також, відповідачем не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивача, викладені у позові, а також підтверджували те, що відповідач несе витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved