Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що 22.06.2010 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що зроблено актовий запис та зареєстровано відділом актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання позивач з відповідачем вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, працювали, виховували та утримували сина. 17.05.2016 Дзержинським районним судом м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Подружжям за спільні кошти було придбано наступне майно : -автомобіль NISSAN PATROL 4759, (2003), держномер [NUMBER] , 16.10.2012 (на обліку), який був зареєстрований на ім`я відповідача, який в подальшому був відчужений /договір купівлі - продажу/ матері відповідача; -автомобіль ВАЗ 21101 1596, (2007), держномер [NUMBER] , 29.04.2011 (на обліку), який був зареєстрований на ім`я відповідача, який в подальшому був відчужений /договір купівлі - продажу/ батькові відповідача. Після розірвання шлюбу позивач переїхав мешкати за іншою адресою. Всі документи на спільне майно відповідач забрав із собою, на прохання видати їх або надати копії документів на спільне майно відповідач відмовив позивачу. Під час спільного проживання, за спільні кошти позивач та відповідач придбали майно, яке є їх спільною власністю. Після розірвання шлюбу спільне майно знаходилось у користуванні відповідача. Відповідач обіцяв вирішити питання про поділ майна добровільно, але на цей час в добровільному порядку питання не вирішив. Позивачу стало відомо, що відповідач розпорядився їхнім спільним майном на свій розсуд, продавши майно своїм батькам без відома позивача. У зв`язку із такими діями відповідача позивач змушений звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя. Просить визнати майно спільною сумісною власністю подружжя, а саме : автомобіль NISSAN PATROL 4759, (2003), держномер [NUMBER] , 16.10.2012 (на обліку), який був зареєстрований на ім`я відповідача, який в подальшому був відчужений /договір купівлі - продажу/ матері відповідача; автомобіль ВАЗ 21101 1596, (2007), держномер [NUMBER] , 29.04.2011 (на обліку), який був зареєстрований на ім`я відповідача, який в подальшому був відчужений /договір купівлі - продажу/ батькові відповідача, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в якості компенсації за Ѕ частину переліченого майна грошову суму у розмірі Ѕ вартості майна, а саме 211 575 грн. У судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] підтримали позов, надали пояснення аналогічні тим, що містить позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, не згоден з розміром грошової компенсації, оскільки вартість автомобілів завищена. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову, подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не згодна з вартістю майна, що підлягає поділу, позивач не обґрунтував розмір компенсації, яку просить стягнути. Вважає, що розмір компенсації підлягає зменшенню з урахуванням об`єктивної оцінки автомобілів та повинен становити 91092.00 грн. Надала звіти про оцінку майна, яка є значно меншою, аніж оцінка, проведена за зверненням позивача. Представник позивача- адвокат Головко В.В. надала відповідь на відзив представника відповідача- адвоката Мироненко С.М., в якому зазначила, що оцінка автомобілів, зроблена за зверненням позивача, відповідає технічному стану авто на момент, коли вони знаходились у спільній власності подружжя. Просить визнати неналежними доказами - звіти про незалежну оцінку майна - двох авто, а також інші, пов`язані зі звітами, наданими відповідачем. Заслухавши сторони, свідків [PERSON] , [PERSON] , батьків відповідача, які пояснили, що придбали шляхом купівлі у сина дані автомобілі. дослідивши надані докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як передачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в шлюбі, зареєстрованому 22.06.2010 Відділом актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області. Від шлюбу мають дитину- [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2016 шлюб між сторонами розірвано. Подружжям за спільні кошти було придбано наступне майно : -автомобіль NISSAN PATROL 4759, (2003), держномер [NUMBER] , 16.10.2012 (на обліку), який був зареєстрований на ім`я відповідача, який в подальшому був відчужений /договір купівлі - продажу/ матері відповідача; -автомобіль ВАЗ 21101 1596, (2007), держномер [NUMBER] , 29.04.2011 (на обліку), який був зареєстрований на ім`я відповідача, який в подальшому був відчужений /договір купівлі - продажу/ батькові відповідача. Встановлено, що відповідач розпорядився спільним майном на свій розсуд, продавши майно своїм батькам. Позивачем надано звіти про незалежну оцінку вартості автомобіля NISSAN PATROL, державний номерний знак [NUMBER] , вартість якого складає 338452,00 грн., та автомобіля ВАЗ 21101, державний номерний знак [NUMBER] , вартість якого складає 84698,00 грн. Відповідачемнадано звіти про оцінку вартості автомобіля NISSAN PATROL, державний номерний знак [NUMBER] , вартість якого складає 219500.00 грн., та автомобіля ВАЗ 21101, державний номерний знак [NUMBER] , вартість якого складає 49300.00 грн. Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)". Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності. У відповідності до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за виключенням виключеного з цивільного обороту. Згідно п. 23. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» N 11 від 21.12.2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. На день розгляду справи сторони не погодили вартість спірного майна та надали докази, в яких зазначена різна вартість автомобілів. Суд зазначає, що таке питання може бути вирішено шляхом проведення товарознавчої експертизи. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України судом було роз`яснено стороні позивача право заявити клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи для визначення вартості майна, однак представник позивача не виявила бажання заявляти таке клопотання. Таким чином. стороною позивача не заявлено клопотання про призначення експертизи на предмет визначення вартості спірного майна, що унеможливлює ухвалити обґрунтоване та законне рішення у справі, у зв`язку з чим позов є недоведеним, задоволенню не підлягає. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставіст.ст. 368, 372 ЦК України , ст.ст. 60,63,68,69 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed