Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В своїй заяві позивачка вказувала, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS], що доводиться договором купівлі продажу, зареєстрованим в органах БТІ 15 вересня 1995 року. Починаючи із квітня 2013 року, відповідачка проживає в іншому місці, а саме в с. Оріхівка Лубенського району, але залишається зареєстрованою в її будинку. Враховуючи, що відповідачка без поважної причини більше 2-х років не проживає в приміщенні вказаного житлового будинку, позивачка просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом, та зняти з реєстрації. В судовому засідання позивачка позов підтримала, просила його задовольнити, вказавши, що відповідачка добровільно виїхала проживати в іншу місцевість, ні вона ні її син не перешкоджали їй повертатися додому, сварок не було, відповідачка мала можливість повернутися проживати, про те цього жодного разу не зробила. Домовленості про порядок користування житлом вони з відповідачкою не укладали. Вказала, що реєстрація відповідачки в її житловому будинку перешкоджає їй оформити субсидію. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. СГІРФО Хорольського РВ УМВС України в області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, на адресу суду надав клопотання про розгляд справи у відсутність свого представника, при вирішення питання по суті спору поклався на розсуд суду. Врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 317 ЦК України розкрито зміст права власності, яке надає власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання чи проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Судом встановлено, що позивачка відповідно до договору купівля-продажу від 15 вересня 1995 року, що посвідчений державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2641 є власником житлового будинку по [ADDRESS], де згідно довідки Новачиської сільської ради та довідки СГІРФО Хорольського РВ УМВС України в Полтавській області зареєстрована дружина сина позивачки - відповідачка [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать чоловік наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 44 Конституції України закріплено право громадян безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги викладене та обставини встановлені судом, норми закону, зокрема, що відповідач хоч і є членом сім'ї позивача, між сторонами будь-які угоди про порядок та умови користування будинком позивача не укладалися, факт позбавлення її права користування житловим приміщенням не завдасть шкоди його правам та інтересам, факт реєстрації відповідача в будинку позивача перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню останній, суд, визнає даний факт таким, що порушує право власності позивача. Зважаючи на зазначене та з метою захисту права власності позивача, суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зважаючи на вказані норми Закону, суд, знаходить за можливе задовольнити позовні вимоги позивача та визнати відповідача такою, що підлягає зняттю з реєстрації в будинку по [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved