Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 28 квітня 2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин по [ADDRESS] , собака потенційно небезпечної породи «Середньоазіатська вівчарка» по кличці «Айна», власником якої є відповідач [PERSON] перескочила огорожу господарства, де утримувалась, вибігла на вулицю та покусала собаку породи «Той-терьер» по кличці «Чак», власником якої є позивачка [PERSON] . Внаслідок отриманих ушкоджень собака позивачки перебувала на лікування в амбулаторії ветеринарної клініки «[INFO]» ФОП [PERSON] з 28.04.2019 по 31.05.2019. За фактом вищевказаної події відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 154 КУпАП. Постановю Згурівського районного суду від 19.06.2019 у справі №365/305/19, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір чотирьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 68,00 грн. з конфіскаціє собаки. Постанова суду набрала законної сили. В постанові суд дійшов висновку про порушення [PERSON] вимог п. 4.2.1 Правил утримання домашніх тварин, затверджених рішенням Пасківщинскої сільської ради від 15.03.2011 року № 29, відповідно до яких власники домашніх тварин мають право утримувати домашніх тварин на території присадибної земельної ділянки, якщо огорожа цієї ділянки забезпечує ізоляцію тварини на цій території. Відповідно до Правил утримання домашніх тварин, затверджених рішенням Виконкому Пасківщинскої сільської ради від 05.03.2012 року № 22 визначено перелік собак, визначених як потенційно небезпечні. Так «Середньоазіатська вівчарка» вона ж «Алабай» визнано як потенційно небезпечну, а отже вона є джерелом підвищеної небезпеки. В свою черги собаки породи «Той-терьер» не є потенційно небезпечними. Оскільки, саме за відповідачем [PERSON] закріплено право володіння собакою породи «Середньоазіатська вівчарка» по кличці «Айна», то саме він є суб"єктом відповідальності за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. В результаті дії джерела підвищеної небезпеки позивачці було заподіяно матеріальну шкоду, що виразилась у витратах на лікування собаки в розмірі 16473,30 грн. Окрім того, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданням, які пережила позивачка та, які змінили звичайний уклад життя. Моральну шкоду позивачка обгрунтовує тим, шо позивачка зазнала шок від нападу на її собаку, оскільки вона знаходилась під час події та перебувала близько до агресивної собаки. Сама позивачка могла б стати жертвою агресивної собаки, що спричинило тривалий стрес, що призвів до погіршення стану її здоров`я. Внаслідок нападу «Алабая» було сильно травмовано собаку позивачки, з якою позивачка має сильний моральний зв"язок. Травми отримані собакою позивачки були смертельно небезпечними і позивачка була впевнена, що її собака загине, що посилювало її страждання. Внаслідок нападу позивачка та ї чоловік мали облишити свої справи та терміново виїхати в м. Бровари для здійснення заходів з порятунку своєї собаки. Процес реабілітації собаки після отриманих трав триває, що призводить до матеріальних витрат і до її душевних страждань. В сім`ї позивачки «Чак» вважається повноцінним членом сім`ї, родина позивачки любить собаку та піклується про неї. Весь час позивачка перебувала у стресі, була змушена приймати заспокійливе, у позивачки погіршився сон та стан здоров`я. Розмір моральної шкоди оцінює у 30000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 16473,30 грн. та моральну шкоду в розмір 30000,00 грн., а також судовий збір. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. Додатково позивачка обгрунтовувала позовні вимоли в частині моральної шкоди, тим, що при нападі собаки був присутній її онук. Позивачка зазнала стресу, оскільки переживала, що жертвою нападу буде і її онук. Дитина була присутня та на власні очі бачила напад. Позивачка переживала за моральне здоров"я свого онука. На даний час собака позивачки інвалід та позивачка кожен день бачить наслідки нападу алабая, що призводить до її душевних страждань. Матеріальна шкода складається з вартості медикаментів, оперативного втручання, перебування у ветеринарній клініці, рентгенів, перев"язочного матеріалу, аналізів, кормів. Дружина відповідача дійсно дала позивачці одну тисячу гривень в рахунок компенсації завданої шкоди. 400 гривень були витрачені на ветеринара, який одразу після нападу оглянув собаку позивачки та зробив собаці укол знеболюючого. Решта коштів в розмірі 600 гривень була витрачена на заправку бензином автомобіля, щоб відвезт собаку до ветеринарної клініки у м. Бровари. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Невизнання позову обґрунтовував тим, що позивачкою не обґрунтовано розмір майнової шкоди. Квитанції клініки «[INFO]» є неналежними та недопустимими доказами. Квитанції не відповідають вимогам Наказу Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку надання звітності, пов`язаної із використанням обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)». В квитанціях не зазначено назву суб`єкта господарювання, що видав дану квитанцію, його ідентифікаційний номер (ЄДРПОУ), чи має останній право (ліцензію, дозвіл) на надання певного виду послуг (ветеринарна діяльність). Згідно відкритої інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань такої юридичної особи «[INFO]» ([INFO]) взагалі не існує. При цьому, позивачем до суду не надано жодного доказу, зокрема договору на отримання платних ветеринарних послуг від клініки «[INFO]». З виписки з історії хвороби вбачається, що її підписав лікар ветеринарної медицини, магістр [PERSON] ( ФОП [PERSON] ). Якщо послуги надавались ФОП [PERSON] (код КВЕД 75.00 Ветеринарна діяльність), то в даному випадку квитанції повинні бути видані від імені саме ФОП [PERSON] Дружина відповідача, в рахунок компенсації матеріальної шкоди, надала позивачці 1000,00 грн. Вважає, що витрати на лікування собаки в розмірі 16000 гривень є невиправданими, оскільки ринкова вартість собаки складає 5-6 тисяч гривень. Також відповідач вважає, що позивачем необґрунтований розмір моральної шкоди. Виходячи із засад розумності та справедливості розмір моральної шкоди має бути визначений в сумі 500,00 грн. Вважає, що причиною нападу його собаки також було порушення позивачкою правил утримання собаки, оскільки її собака знаходилась на вулиці без повідка та на відстані більше десяти метрів від господаря. Його собака не була агресивною, наміру нападати на людей вона не мала. Якби його собака була агресивною, то син позивачки не зміг би відтягти її за шкуру та припинити напад. Двір відповідача огорожений, висота забору не дозволяла собаці самостійно залишати двір. Собака відповідача змогла перескочити огорожу, оскільки заскочила на мішки з піском, які знаходились поруч з огорожею. Вважає, що оскільки позивакою не доведені обставини викладені у позовній заяві, то підстави для задоволення позову відсутні. Дослідженими письмовими доказами встановлено, що позивачка [PERSON] є власником собаки породи «Той-терьєр» по кличці « Чак » з 20.03.2012 року (копія щенячої карточки - а.с.10, копія свідоцтва про шлюб - а.с.9). Власником собаки породи «Середньоазіатська вівчарка» по кличці « Айна » є відповідач [PERSON] (копії документів ветеринарного паспорта - а.с.34). Постановою Згурівського районного суду Київської області від 19.06.2019 у справі №365/305/19, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір чотирьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 68,00 грн. Постанова набрала законної сили 29.06.2019 року. Постановою суду встановлено, що 28.04.2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин по [ADDRESS] собака потенційно небезпечної породи «Середньоазітська вівчарка» по кличці «Айна», власником якої є [PERSON] , перескочила огорожу, вибігла на вулицю та покусала собаку породи «Той-терьер» по кличці «Чак», власником якої є [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 4.2.1 Правил утримання домашніх тварин, затверджених рішенням Пасківщинської сільської ради Згурівського району Київської області від 15.03.2011 № 29, відповідно до якого власники домашніх тварин мають право утримувати домашніх тварин на території присадибної земельної ділянки, за умови, якщо огорожа цієї ділянки забезпечує ізоляцію тварини на цій території (копія постанови суду - а.с.12-14, копія Правил - а.с.35-44). Внаслідок отриманих ушкоджень собака позивачки перебувала на лікування в амбулаторії ветеринарної клініки «[INFO]» ФОП « [PERSON] з 28.04.2019 по 31.05.2019, на лікування собаки позивачкою було витрачено 16473,30 грн. (копія виписки з історії хвороби - а.с.15-16, копія письмової згоди позивачки на хірургічні та терапевтичні маніпуляції - а.с.17-18, копії квитанцій - а.с.19-31). Інформація про ветеринарну клініку «[INFO]» («[INFO]») в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня (витяги з ЄДРПОУ - а.с.69,70). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини встановлені судом у постанові Згурівського районного суду Київської області від 19.06.2019 у справі №365/305/19 приймаються судом під час розгляду даної справи. Факт завдання відповідачем [PERSON] майнової шкоди позивачці [PERSON] встановлений вищезазначеною постановою суду, яка набрала законної сили. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом. З огляду на вищезазначені положення законодавства, а також факт спричинення твариною відповідача шкоди майну та моральному здоров`ю позивачки, через відсутність належного контролю з боку відповідача, як особи, яка зобов`язана здійснювати такий контроль, а також враховуючи загальні підстави деліктної відповідальності, суд приходить до висновку про наявність у позивачки права на відшкодування шкоди, заподіяної твариною, власником якої був відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із зазначеною нормою обов`язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). За вимогами ч. 1, 2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Собака породи «Середньоазіатська вівчарка» належить до службових пород, визначається як потенційно небезпечна та є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за дії такої собаки, в даному випадку собаки по кличці «Айна» несе її власник - відповідач [PERSON] . Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що завданню шкоди сприяло порушення позивачкою Правил утримання тварин, а саме що вона не тримала свого собаку на повідку та не слідкувала за ним, є безпідставними, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка своєю грубою необережністю під час вигулу собаки сприяла виникненню або збільшенню завданої шкоди. В свою чергу, вина відповідача в заподінні шкоди встановлена постановою суду, яка набрала законної сили. Щодо доводів відповідача про відсутність належних та достатніх доказів здійснення витрат на лікування собаки, суд виходить з того, що позивачка зверталась до ветеринарної клініки «[INFO]» м. Бровари та саме клінікою були надані квитанції, якими підтверджується вартість ветеринарних маніпуляцій, лікувальних препаратів та засобів. При детальному дослідженні копій медичної документації, наданою позивачкою та використанні загальнодоступної інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що під назвою «[INFO]» (ветеринарна допомога) свою діяність здійснює ФОП [PERSON] Відомості про ФОП до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесені. Одним з видів діяльності ФОП є ветеринарна діяльність (код КВЕД 75.00 Ветеринарна діяльність), а тому посилання відповідача є безпідставними. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Квитанції, видані клінікою «[INFO]» м. Бровари, приймаються судом як належні докази. З огляду на викладені обставини позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну позивачки, суд вважає за необхідне задовольнити у розмірі 16473,30 грн., оскільки саме таку суму було витрачено позивачкою на реанімаційні заходи та подальше лікування її собаки той-терьера по кличці «Чак», що підтверджується відповідними розрахунковими документами. Виходячи зі змісту Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» власник тварини, юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, що не суперечать законодавству, і несе відповідальність за стан тварини та її дії згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин. Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктами 3,9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодження її майна, а саме собаки, який є для неї не тільки майном, а ще й вірним та надійним другом. Собака позивачки тривалий час знаходилась на лікуванні, стан собаки був тяжкий, не виключалась можливість летальних насліків. На даний час процес реабілітації собаки не закінчився, позивачка й надалі вболіває за свого улюбленця. Крім того, в момент нападу позивачка зазнала стресу, оскільки не виключалась можливість нападу з боку алабая і на неї. Позивачка цілком виправдано вболівала і за власне життя і здоров`я, оскільки алабай є потенційно небезпечною породою собак. Суд не приймає до уваги, як обґрунтування розміру моральної шкоди моральні переживання, яких зазнала позивача під час нападу у зв"язку із присутністю поруч її онука, оскільки з цих підстав позивачка до суду не зверталась, питання про збільшення позовних вимог своєчасно не ставила. Позивачкою доведено заподіяння їй моральної шкоди з вини відповідача, а тому вона має право на відшкодування такої шкоди. Виходячи з характеру, глибини та тривалості фізичних та душевних страждань позивачки, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 20000,00 грн. та стягнути зазначену суму з відповідача на користь позивачки. В іншій частині розміру моральної шкоди відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial