Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вимогою про визнання за ним права власності на легковий автомобіль. Як підставу позову зазначив, що 03.06.2011 року між ним та [PERSON] у простій письмовій формі укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого останній зобов'язувався передати йому у власність транспортний засіб «Mitsubishi-Lancer», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], шасі номер [NUMBER], а він взяв на себе зобов'язання прийняти вказаний автомобіль у тому стані, в якому він перебував на момент укладення правочину. Автомобіль належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, проте, оскільки він придбався за кошти, отримані на підставі договору споживчого кредитування, є об'єктом закладу у товаристві з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло усіх прав вимоги за кредитним договором. 18.11.2015 року він уклав з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір поруки до договору споживчого кредитування. Підписавши попередній договір купівлі-продажу, вони з відповідачем домовились, що при укладенні основного договору купівлі-продажу автомобілю сума, яку майбутній покупець зобов'язується сплатити майбутньому продавцеві за зазначений вище транспортний засіб буде зменшена на суму сплачених ним за майбутнього продавця щомісячних платежів згідно графіку погашення кредитного договору. Зазначає, що у день підписання попереднього договору купівлі-продажу він передав відповідачу 28 000 гривень. Решту грошей він мав внести замість відповідача до банку загальною сумою 163 348,40 гривень включно з відсотками згідно графіку погашення за кредитним договором. Станом на день подання позову до суду вартість автомобілю сплачено повністю, а саме 191 348,40 гривень, враховуючи передану відповідачу суму 28 000 гривень. Крім того, ним сплачено витрати за страхування за 2012 р., 2013 р., 2014 р. вищевказаного автомобіля 16 861,26 гривень (страхування по ОСАГО - 1 529,00 гривень, страхування по КАСКО - 15 332,26 гривень). Відповідно до п. 6 попереднього договору купівлі-продажу, у разі, якщо майбутній покупець сплатить повну суму кредиту раніше строку, зазначеного у вищевказаному договорі, сторони зобов'язуються укласти основний договір, раніше строку, вказаного п. 3 попереднього договору купівлі-продажу, але не пізніше 29.08.2015 року. На день подачі позову перед банком заборгованості немає, автомобіль перебуває у його володінні та користуванні, проте права розпорядження ним він не має. Відповідач ухиляється від зустрічі з ним з метою вирішення питань, що виникли із укладенням попереднього договору купівлі-продажу. Іншого способу здійснити захист свого майнового права немає та вважає правомірним в рахунок погашення збитків, завданих відповідачем, визнати за ним право власності на вищезазначений автомобіль. Позивач просить в рахунок завданих йому збитків відповідачем за попереднім договором купівлі-продажу автомобілю від 03.06.2011 року, визнати за ним право власності на легковий автомобіль «Mitsubishi-Lancer», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], шасі номер [NUMBER], а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. 24.12.2015 року Шевченківським районним судом ухвалено заочне рішення, за яким позов задоволено. 06.09.2016 року за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення, вказане рішення від 24.12.2015 року скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову, пояснивши, що всі платежі за графіком кредитного договору здійснені [PERSON], перед банком заборгованості немає, автомобіль перебуває у його володінні та користуванні, проте права розпорядження ним він не має. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність, пояснив, що [PERSON] порушені умови попереднього договору, повя"зані зі строками погашення кредиту та оформленням КАСКО. Вважає, що на даний час автомобіль використовується [PERSON] без будь-яких правових підстав, претензій щодо відшкодуванняя останньому будь-яких витрат вартості спірного автомобіля він не заявляв, тому просить відмовитиу задоволенні позову повністю. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності, проти задоволення позову не заперечує, надавши письмові пояснення, в яких посилається, що 01.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-705/295/2008, за яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 147 000,00 гривень строком до 01.09.2015 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] укладено договір застави № РCL-705/295/2008. Згідно п. 3.1 договору застави предметом застави є легковий автомобіль «Mitsubishi-Lancer», реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 18.03.2011 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором від 01.09.2008 року. Також, 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення права вимоги за договором застави від 01.09.2008 року, за умовами якого ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором та договором застави. 24.10.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 01.09.2008 року, згідно якому сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору, а саме на період з 25.10.2012 року до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором викласти графік платежів в новій редакції. Умови додаткового договору № 1 виконані належним чином та в повному обсязі. Фактично всі платежі за графіком здійснені [PERSON] в рахунок погашення заборгованості [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено наступне. 03.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого останній зобов'язувався передати [PERSON] у власність транспортний засіб «Mitsubishi-Lancer», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], шасі номер [NUMBER], а [PERSON] взяв на себе зобов'язання прийняти вказаний автомобіль у тому стані, в якому він перебував на момент укладення правочину (а.с. 7). Предмет попереднього договору купівлі-продажу - вищезазначений легковий автомобіль, належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу. Автомобіль був об'єктом закладу у товаристві з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № CL-705/295/2008 від 01.09.2008 року та договору застави № РCL-705/295/2008 від 01.09.2008 року (а.с. 33-38, 48-51). Підписавши попередній договір купівлі-продажу, [PERSON] і [PERSON] домовились про те, що при укладенні основного договору купівлі-продажу автомобілю сума, яку майбутній покупець зобов'язується сплатити майбутньому продавцеві за вищезазначений транспортний засіб буде зменшена на суму сплачених за майбутнього продавця щомісячних платежів, згідно графіку погашення кредитного договору (а.с. 45-47). У день підписання попереднього договору купівлі-продажу [PERSON] передав готівкою [PERSON] 28 000 гривень, що підтверджується власноручним підписом останнього у договорі (а.с. 7). Згідно квитанціям [PERSON] особисто щомісячно здійснював погашення за графіком погашення (а.с. 8-29, 45-47). На теперішній час вартість автомобілю сплачено повністю, а саме 191 348,40 гривень включно з переданою відповідачу сумою 28 000 гривень. Фактично всі платежі за графіком здійснені [PERSON] в рахунок погашення заборгованості [PERSON]. за кредитним договором від 01.09.2008 року /т. 2, а.с. 11/. Відповідно до п. 6 попереднього договору купівлі-продажу, у разі, якщо майбутній покупець сплатить повну суму кредиту раніше строку, зазначеного у вищевказаному договорі, сторони зобов'язуються укласти основний договір, раніше строку, вказаного п. 3 попереднього договору купівлі-продажу, але не пізніше 29.08.2015 року. Як вбачається з пояснень сторін по справі основний договір між ними не укладався. За змістом ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Термін дії довіреності закінчився 03 червня 2014 року. Посилаючись на те, що фактично укладено договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, позивач звернувся у суд із позовом про визнання права власності на нього. Разом з тим, згідно статей 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, грунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до статті 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 31 липня 2002 року № 228, які були чинними на момент видачі довіреності. На даний час чинним є Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортних засобів та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200. Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. У відповідності до ст.ст. 316, 328 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами ЦК України підставами виникнення /набуття/ права власності є різні правопороджуючі юридичні факти або правовідносини. Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. З огляду на положення ч. 2 ст. 328 ЦК України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не впливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не впливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Справа розглянута в межах позовних вимог. Оцінюючи встановлене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed