Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, вказавши, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.03.2005 р. йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], у якій зареєстрована відповідач, його колишня невістка. Він зареєстрований та проживає за іншою адресою, однак має намір за сімейними обставинами переїхати проживати у належну йому квартиру. Реєстрація відповідача у цій квартирі перешкоджає йому вільно користуватись квартирою та отримувати субсидію, на яку він як пенсіонер має право. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, та пояснив, що у квартирі зареєстровані та проживали його син, відповідач та внучка. На даний час відповідач вивезла з квартири всі свої речі та більше у ній не проживає. Єдиною причиною виселення відповідача назвав припинення родинних стосунків після розірвання шлюбу з його сином. Відповідач позов не визнала та пояснила, що іншого житла, ніж придбана для її сім'ї квартира, вона не має. Однак разом з дочкою вона була змушена виїхати з квартири тому, що колишній чоловік і позивач погрожували їй та вчиняли скандали, та, помінявши замки, перешкоджали її поверненню. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, ставлення до позову не висловила. Вислухавши сторони та представника відповідача - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають. З договору купівлі-продажу від 09.03.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим номером 1-1217, а також з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6690229 від 09.03.2005 р. судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. З паспорту відповідача та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС у м.Києві вбачається, що місце проживання відповідача зареєстроване у зазначеній квартирі. Сторонами визнається, що відповідач зареєструвалась та проживала за зазначеною адресою за згодою власника в якості члена сім'ї його сина. Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однак будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач перешкоджає йому користуватись та розпоряджатись вказаною квартирою, позивач суду не надав. Єдиною причиною визнання відповідачки такою, що втратила право користування належною йому квартирою, позивач назвав припинення родинних стосунків після розірвання шлюбу з його сином. Однак, відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України, ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири) користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишнього члена його сім"ї права користування займаним приміщенням; член сім'ї власника житла, у тому числі, колишній, втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Доказів того, що при вселенні відповідача з нею була укладена інша угода про порядок користування жилим приміщенням, чи відповідач була відсутньою без поважних причин понад один рік, чи доказів на підтвердження інших законних підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач суду не надав. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач не довів свої вимоги, а тому у задоволенні позову відмовляє. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed