Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області та АТ «КБ «Приватбанк» про зняття арешту на майно та заборони на його відчуження. В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що після смерті сина [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина за законом, вона являється спадкоємцем за законом першої черги і під час оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку було виявлено наявність обтяження щодо майна покійного у вигляді арешту та оголошення заборони на його відчуження, яке було здійснено ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області. Обтяження щодо майна покійного сина було проведено з приводу укладення кредитного договору з ПАТ «КБ «Приватбанк» сином [PERSON], який отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак, в порушення умов укладеного договору [PERSON] своїх обов'язків щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків належним чином не виконував. За зверненням ПАТ «КБ «Приватбанк» третейським судом було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. На підставі ухваленого судового рішення Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 23.01.2015 року було видано виконавчий лист №208/72/15 про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 14 760 грн. 05 коп., який було звернуто до виконання у ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області. Після відкриття державним виконавцем ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Василів І.В. виконавчого провадження ВП №47081063 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 14 760 грн. 05 коп., син [PERSON] через скрутне матеріальне становище в добровільному порядку заборгованості не погасив. З цього приводу з метою всебічного, повного та ефективного виконання судового рішення на підставі заяви стягувача постановою державного виконавця Василів І.В. ВП №47081063 від 08.04.2015 року було накладено арешт на майно боржника [PERSON], з оголошенням заборони на його відчуження. Оскільки заходи примусового виконання виявилися безрезультатними, так як [PERSON] не працював, коштів на рахунках в банках не мав, відповідного майна, на яке можна було б звернути стягнення, виявлено не було тощо, то постановою державного виконавця від 23.06.2015 року виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Після повторного пред'являвся до виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості постановою державного виконавця від 23.12.2015 року виконавче провадження знову було завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», без зняття арешту з майна боржника. В подальшому між сином [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» було досягнуто згоди щодо добровільного погашення існуючої заборгованості за кредитним договором шляхом укладення генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 11.08.2016 року. За умовами укладеної угоди ПАТ «КБ «Приватбанк» зменшив суму заборгованості до 11785 грн. 48 коп., а [PERSON] погодився погасити таку заборгованість одноразовим платежем до 11.08.2016 року. На виконання досягнутої домовленості 11.08.2016 року відповідна сума 11785 грн. 48 коп. платіжним дорученням була перерахована на розрахунковий рахунок ПАТ «КБ «Приватбанк». Таким чином, після перерахування узгодженої суми заборгованості будь-які боргові зобов'язання [PERSON] перед кредитором ПАТ «КБ «Приватбанк» припинилися. Відсутність будь-якої заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк» стверджується відповідною довідкою №SM1G-LTBR-IN1N-1C07 від 14.11.2016 року. Разом з тим, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно актуальним залишився запис про наявність обтяження відносно майна [PERSON] у вигляді арешту майна та оголошення заборони на його відчуження па підставі постанови державного виконавця ВП №47081063 від 08.04.2015 року. Існування заборони щодо вказаного майна за особою спадкодавця позбавляє її як спадкоємця у реалізації своїх спадкових прав на майно у вигляді частки в приватизованій квартирі. Просить суд, постановити рішення, яким зняти обтяження у вигляді арешту майна та оголошення заборони на відчуження майна боржника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), які були накладені постановою державного виконавця ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області Василів І.В. ВП №47081063 від 08.04.2015 року та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 9340074. Представник позивача в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав письмову заяву, у якій просить цивільну справу розглядати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав. Просить такі задовольнити. Представник відповідача Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. Представник відповідача АТ «КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав. Як вбачається, з позовної заяви, юридична адреса відповідача: м.Яворів вул.Львівська, 2 Яворівського району Львівської області, саме на цю адресу були скеровані виклики до суду. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ "КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали кредитний договір, на підставі якого [PERSON] отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Однак, в порушення умов укладеного договору [PERSON] своїх обов'язків щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків належним чином не виконував. За зверненням ПАТ «КБ «Приватбанк» третейським судом було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі ухваленого судового рішення Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 23.01.2015 року було видано виконавчий лист №208/72/15 про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору в розмірі 14 760 грн. 05 коп., який було звернуто до виконання у ВДВС Яворівського РУЮ Львівської області. Відповідно до свідоцтва про смерть від 05 грудня 2017 року серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO] року. Згідно з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Гуцал Л.І. на підставі заяви позивача 14.12.2017 року було заведено спадкову справу спадкодавця [PERSON]. Позивач [PERSON] як матір покійного являється спадкоємцем за законом першої черги. До спадкового майна спадкодавця [PERSON] відноситься частка в приватизованій квартирі [ADDRESS]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.07.2018 року приватний нотаріус Гуцал Л.І. відмовила позивачу спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на частку вищевказаної квартири після померлого сина [PERSON] по причині наявності в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження №9340074 у вигляді арешту нерухомого майна за [PERSON] Статтею 24 Конституції України, закріплено рівність прав та свобод кожного громадянина України. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність обтяження відносно майна [PERSON] у вигляді арешту майна та оголошення заборони на його відчуження за №9340074 на підставі постанови державного виконавця ВП №47081063 від 08.04.2015 року. З письмового повідомлення Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області вбачається, що завершення виконавчого провадження за п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту на майно боржника, наведено ст.59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» та рекомендовано звертатися до суду для вирішення питання по зняттю арешту з майна. Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження на майно [PERSON] була заява стягувача ПАТ «КБ «Приватбанк» у виконавчому провадженні ВП №47081063 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 14 760 грн. 05 коп. Оскільки в примусовому порядку виконання судового рішення не відбулося, то постановами державного виконавця виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», без зняття обтяження на майно боржника. Також судом встановлено, що після завершення виконавчого провадження між боржником [PERSON] та стягувачем ПАТ «КБ «Приватбанк» було досягнуто згоди щодо добровільного погашення існуючої заборгованості за кредитним договором шляхом укладення генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 11.08.2016 року. За умовами укладеної угоди ПАТ «КБ «Приватбанк» зменшив суму заборгованості до 11785 грн. 48 коп., а [PERSON] погодився погасити таку заборгованість одноразовим платежем до 11.08.2016 року. Згідно платіжного доручення від 11.08.2016 року грошові кошти в сумі 11 785 грн. 48 коп. була перераховані на розрахунковий рахунок ПАТ «КБ «Приватбанк». Таким чином, після перерахування узгодженої суми заборгованості будь-які боргові зобов'язання [PERSON] перед кредитором ПАТ «КБ «Приватбанк» припинилися. Відсутність будь-якої заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «Приватбанк» стверджується відповідною довідкою №SM1G-LTBR-IN1N-1C07 від 14.11.2016 року. Зважаючи на викладене, судом безспірно встановлено, що після добровільного погашення виниклої заборгованості за кредитним договором відпала потреба в арешті майна як забезпечення виконання зобов'язання і в зв'язку з чим таке забезпечення було застосовано. Однак наявність зареєстрованого обтяження щодо майна спадкодавця [PERSON], обґрунтованість існування якого в зв'язку з добровільним виконанням боржником своїх зобов'язань відсутня, порушуються права позивача на реалізацію своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому заявлений позов слід задоволити. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved