Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що вони з [PERSON] перебувають у шлюбі, який 16 липня 2011 р. зареєстровано Департаментом внутрішніх справ міста Сент-Хейлер, острів Джерсі у Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії. Від даного шлюбу у сторін спільних дітей немає. Сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, сімейні відносини та обов'язки, ведення спільного господарства, відсутністю взаєморозуміння. Більше двох років сторони окремо проживають, не підтримують шлюбні стосунки. Сторони не ведуть спільне господарство та окремо проживють. Шлюб існує формально. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги [PERSON], зазначивши, що сторони окремо проживають з 27 вересня 2017 року; просив суд шлюб між сторонами розірвати, оскільки їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Кожен із них живе власним життям. Шлюб носить формальний характер. Відповідач в судове засідання не з»явився, надіславши заяву про визнання пред'явлених вимог, однак, заперечив проти вказаного позивачем періоду їх спільного проживання. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 липня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Департаментом внутрішніх справ міста Сент-Хейлер, острів Джерсі у Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії, про що складено актовий запис № 416. Від даного шлюбу у подружжя неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умовим, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності аткого правом, з яким обидва подружжя мають найбліьш тісний зв»язок іншим чином. Останнім місцем проживання подружжя є місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS]. На даний час позивач є громадянкою України та проживає за тією ж адресою. З огляду на викладене, суд при розгляді даної справи вважає за необхідне застосувати положення Сімейного кодексу України, що регулюють питання розмірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права і обов»язки. Судом встановлено, що з 27 вересня 2017 року сторони окремо проживають. Сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство, не пов»язані спільним побутом. Шлюб існує формально. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, а отже шлюб між сторонами може бути розірваний. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим.

Outcome: approved