Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернулася в Ленінський районний суд м. Кіровограда з вказаним позовом до відповідача обґрунтувавши його тим, що 11.08.2001 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, у період якого вона народила двох дітей: доньку [PERSON] та доньку [PERSON]. Сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршилися, позивач вважає, що примирення з відповідачем не можливе. Крім того, позивач вказала, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, проте відповідач аліменти на утримання дітей їй не надає. З урахування вказаних обставин позивач з даним позовом звернулася до суду. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та справу розглянути без її участі. Відповідач надав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував та просив справу розглянути без його участі. За вказаних вище обставин, відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з повторним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 22.10.2003 року, виданим Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції, 11.08.2001 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний запис № 417. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 травня 2005 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, [INFO] року народилася [PERSON], актовий запис № 960, батьками якої записано позивача та відповідача. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 вересня 2009 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Кіровоградської області, [INFO] року народилася [PERSON], актовий запис № 2185, батьками якої вказано позивача та відповідача. Діти проживають разом з позивачкою, про що свідчить довідка квартального комітету № 23 від 4 лютого 2016 року. Сторони однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть, почуття любові та поваги один до одного сторони втратили. Матеріальної підтримки на утримання дітей відповідач не надає. Згідно з поданою заявою, позов відповідач визнав в повному обсязі. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. На підставі ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, тобто спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння в сім"ї, що призвело до втрати взаємної довіри і поваги, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Аналізуючи зібрані у справі докази суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на законі та є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved