Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів, третьої особи, про визнання недійсним договору дарування будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул. В. Чорновола (бувша Індустріальна), № 28, посилаючись на те, що даний договір вчинений з порушенням чинного законодавства, та має бути визнаний недійсним. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просять його задовольнити, визнати недійсним договір дарування будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул. В. Чорновола (бувша Індустріальна), № 28, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] 07.12.2001 року. Представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, та просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позов є надуманим та необґрунтованим. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнає, посилаючись на те, що договір дарування вчинено відповідно до вимог закону, і підстав на визнання його недійсним немає. Третя особа: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, та проти позову заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України визначено загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених частинами першою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення… Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно роз'яснень, даних в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Так, в судовому засіданні обєктивно встановлено, що 07.12.2001р. між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір дарування будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул. В.Чорновола (бувша Індустріальна), № 28, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] 07.12.2001 року, та зареєстрований в реєстрі за №3700, що підтверджується поясненнями сторін, та копією договору дарування наявного в матеріалах справи. Суд не бере до уваги пояснення представника позивача про те, що даний договір вчинений з порушенням чинного законодавства, і підлягає визнанню його недійсним, оскільки відсутні будь які докази про те. Крім того, представник позивача пояснив суду, що при вчиненні правочину [PERSON] освідомлювала значення своїх дій, та дійсно без примусу подарувала вказане майно відповідачам. Враховуючи вищевикладені обставини, та зібрані докази по справі, суд вважає що в позові слід відмовити, оскільки він є необґрунтованим, та таким що не ґрунтується на вимогах закону.

Outcome: dismissed