Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 600,00 гривень щомісячно до завершення нею навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON], [INFO]. Дочка на даний час навчається у Тернопільському національному педагогічному університеті імені В.Гнатюка, що потребує значних витрат, які позивачка самотужки проводити не може. Позивачка [PERSON] до початку судового засідання подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, а позовних вимог по суті не оспорив. В силу ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до довідки № 744 від 17.11.2015 року, [PERSON] навчається у Тернопільському національному педагогічному університеті імені В.Гнатюка на другому курсі факультету філології на бюджетній денній формі навчання. Термін навчання до 30.06.2018 року. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи вище наведене, матеріальне становище сторін, а також те, що дочка сторін потребує матеріальної допомоги, позивач офіційно не працює, відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу і не заперечує проти цього, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved