Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивачі звернулися з вказаним позовом до [PERSON] про зобов"язання не чинити перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] , вселення в квартиру [ADDRESS] . [PERSON] обгрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2017 року йому належить 2/3 квартири [ADDRESS] та 1/9 даної квартири на підставі свідоцтва виданого 22.12.2017 року. При цьому по 1/9 спадкового майна належить його матері [PERSON] та брату [PERSON] . Відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину належить 1/3 частка вказаної квартири. Загальна частка позивача [PERSON] становить 5/9 квартири. Таким чином загальна частка позивачів у квартирі становить 7/9. Відповідно відповідачу належить 2/9 частки у спірній квартирі. Відповідач чинить перешкоди у користуванні спадковим майном. Перешкоди полягають у тому, що відповідач не допускає в приміщення квартири в якій має бажання проживати [PERSON] . Добровільно врегулювати спір не можливо. Тому позивачі просять суд постановити рішення, яким зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . 07.05.2018 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого повідомила, що згідно інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.03.2018р. за позивачами посвідчено право спільної часткової власності на вказану квартиру по 5/9, 1/9, 1/9 часток відповідно. При відкритті спадкової справи після смерті її чоловіка та оформленні спадщини нотаріусом було роз`яснено, що єдиними спадкоємцями належного померлому майна окрім неї є син [PERSON] та внук [PERSON] за правом представлення. До переліку спадкового майна входили ще земельна ділянка та садовий будинок у с.Павлівка Тисменицького району, грошові вклади. Ні за життя покійного чоловіка, ні після його смерті не було жодних розмов про те, що хтось із родини буде мати намір проживати у спірній квартирі. Повідомлення про вступ у користування спадковим майном, датоване позивачем 21.11.2017р., не відповідає тому повідомленню, яке було адресоване відповідачці - без дати та підпису. Недостовірними є доводи позивачів про неможливість досягнення згоди між ними щодо порядку користування квартирою та вчинення відповідачкою перешкод у її користуванні іншими спадкоємцями. Оскільки в даному випадку усім сторонам відомо, що спадкодавець [PERSON] ще за життя усно розпорядився належним йому майном (помер передчасно) та допоміг кожному із своїх синів мати власне житло. Позивачі повністю забезпечені окремим житлом і як такої життєво необхідної потреби у користуванні чи вселенні у квартиру, що є предметом спору у них немає. Квартира по [ADDRESS] є єдиним житлом відповідачки, у якому вони з чоловіком проживали і до офіційної реєстрації шлюбу і під час шлюбу, де проживає після смерті чоловіка. А тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі(а.с.33-36, т.1). Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити. Представники відповідачки в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечили, просили відмовити. Заслухавши учасників провадження, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно фотокопії свідоцтва про право власності на житло видане Агенством по приватизації державного житлового фонду квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] - чоловіку, [PERSON] -дружині , [PERSON] - сину в рівних долях(т.1 а.с.50). Даний факт підтверджує сама відповідачкаЧух [PERSON] . Згідно фотокопії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2011 року спадкоємцем майна [PERSON] є її чоловік [PERSON] , спадщина , на яку видане свідоцтво складається з квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.51). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно копії свідоцтва НМХ №130310 про право на спадщину за законом від 09.11.2017 року спадкоємцями майна [PERSON] , 1937 року народєжєення, який помер [INFO] є : його дружина [PERSON] , [INFO] до 1/3 частки; його внук [PERSON] , [INFO] , батько якого [PERSON] , помер [INFO] , до 2/3 часток, у тому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] . Спадщина складається з 2/3 часток квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна [PERSON] ще не видано(а.с.11,12 т.1). Зкопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2017 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності у розмірі частки 4/9 належить [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії свідоцтв НМХ №653889 , НМХ № 653890, НМХ № 653891 про право на спадщину за законом від 20.12.2017 року спадкоємцями майна [PERSON] , 1970 р.н., який помер [INFO] є: його син [PERSON] , [INFO] до 1/3 частки, син [PERSON] , [INFO] до 1/3 частки та дружина [PERSON] , [INFO] до 1/3 частки. Спадщина на яку видається свідоцтво у вказаних частках складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку вказаного майна видано [PERSON] ( т.1 а.с.5-10). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.12.2017 року, встановлено що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності у розмірі по 1/9 частки [PERSON] , 1/9 частки - [PERSON] , 1/9 частки - [PERSON] ( т.1 а.с.13). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно положень статей 319, 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до вимог частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За правилами ст. 358 ч. 3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до 2 п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Позивачі вказують, що відповідачка чинить їм перешкоди в користуванні жилим приміщенням. Так, 21.11.2017 року [PERSON] звернувся з повідомленням до [PERSON] про вступ у користування спадковим майном з 05.12.2017 року(а.с.16). Згідно ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Проте, листом від 29.11.2017 року відповідачка [PERSON] звернулась до позивача [PERSON] , відповідно до якого не погоджується з повідомленням від 21.11.2017 року, вважає його неподаним та залишеним без розгляду. Оскільки у сторін була усна домовленість про врегулювання спадкових питань шляхом залишення квартири у її власності як дружини, а дачі та земельної ділянки - родині позивача (т.1 а.с.15). Таку позицію відповідачки підтримують і свідки [PERSON] та [PERSON] , які є внучкою та сватом відповідачки, повідомили , що позивачі лише приходили у гості, жодних речей позивачів у квартирі немає. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає доведеним, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартирою [ADDRESS] , оскільки позивачі не мають доступу до квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності, а тому позов слід задоволити та зобов`язати відповідача не чинити позивачам перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити [PERSON] у дану квартиру. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу, то вона підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 16 травня 2018 року між [PERSON] , Клієнтом та [PERSON] укладено угоду про надання послуг адвокатом (а.с.т.1 а.с.79). Як вбачається з квитанції № 0318118 від 16.05.2018 [PERSON] здійснено оплату адвокату за надані правові послуги в розмірі 2 200,00 грн. (а.с. 72). Крім того, суд вважає за необхідне згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачів по 704 грн. 80 коп. судового збору - кожному.

Outcome: approved