Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що 11.11.2009 року згідно наказу начальника відділу освіти Калуської РДА №269-к її було прийнято на посаду вчителя біології Зборянської ЗОШ І-ІІІ ступенів на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника. 04.11.2010 року позивач пішла у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до 01.09.2013 року. 30.08.2013 року вона звернулася із заявою про продовження відпустки по догляду за дитиною до досягнення дитиною чотирьох років, однак відповідач своїм наказом від 30.08.2013 року звільнив її з роботи в зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, порушивши цим самим вимоги трудового законодавства України, оскільки в неї на утриманні була дитина віком до трьох років, та не запропонував їй зайняти посаду, що звільнилася після переведення основного працівника. Вважає такі дії відповідача незаконними та просить поновити її на роботі на посаді вчителя біології Зборянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу та повернути понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник відділу освіти Калуської районної державної адміністрації зазначив, що позивач при зверненні до суду пропустила передбачений законодавством строк - один місяць, а звернулася до суду через один рік та чотири місяці після свого звільнення. Тому просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Позивач та її представник зазначили, що термін звернення до суду пропустили із поважної причини, оскільки зверталися з відповідною скаргою до Генеральної прокуратури, яка в свою чергу направила її до Територіальної державної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області, яка в подальшому підтвердила порушення зі сторони відповідача трудового законодавства. Після цього Територіальна державна інспекція з питань праці в Івано-Франківській області направила матеріали перевірки до Калуського МВ УМВС України, яким було розпочате досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172 КК України. 04.11.2014 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу злочину. Копію постанови позивач отримала 02.12.2014 року, після чого звернулася до суду. Тому просять поновити термін звернення до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. 24.12.2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відділу освіти Калуської РДА про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 233, 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний (міський) суд може поновити ці строки. Суд вважає, що позивач звернулася до суду із позовними вимогами, які випливають із трудових відносин, а отже строк позовної давності становить один місяць. Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року №9 ( з наступними змінами) встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причину пропуску цих строків , а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши причини пропуску строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що будь-яких поважних підстав для поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено, оскільки про порушення свого права позивач дізналась у вересні 2013 року та оскаржила такі дії відповідача до Генеральної прокуратури України та Територіальної інспекції з питань праці в Івано-Франківській області, однак до суду за захистом свого порушеного права, як це передбачено КЗпП України, не зверталася, тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку звернення до суду, так як саме по собі звернення до органів державної влади з приводу незаконного звільнення з роботи не зупиняє перебігу строку звернення до суду за захистом порушеного права. На підставі наведеного, ст.ст.233, 234 КЗпП України,

Outcome: dismissed