Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дітей та стягнення додаткових витрат на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2004 року, який між ними було розірвано 19.03.2008 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2013 року у цивільній справі № 754/10359/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення та визначення сплати аліментів на утримання дитини, постановлено рішення, яким змінено розмір аліментів з твердої грошової суми в розмірі 2500 грн., по 1250 грн. на кожну дитину, на 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дітей.Рішенням Апеляційного Суду м. Києва від 09.04.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким змінено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі щомісячно з 1250 грн. на 600 грн. на кожного, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення набрало законної сили 09.04.2014 року. Фактично [PERSON] самостійно займається вихованням неповнолітніх дітей, піклується про їх навчання, підготовку до самостійного життя, власними силами та матеріальними засобами забезпечує підвищення рівня знань, піклується про їх стан здоров'я.На даний час витрати на їжу, одяг, навчання, інші предмети та речі, необхідні для розвитку дітей, складають 8000, 00 грн. щомісячно, оскільки сини швидко зростають, що потребує зміни одягу та взуття, а також отримання відповідного розвитку та медичного забезпечення.Крім того, позивачка зазначає, що відповідач не брав участі у додаткових витратах на дитину, які полягали в оплаті навчання дітей в приватному підприємстві «Спеціалізована школа «Тріумф». Так вартість навчання синів становить: [PERSON] за період з вересня 2014 року по січень 2017 року - 176371, 00 грн.,[PERSON] за період з вересня 2014 року по січень 2017 року - 147179, 00 грн.На підставі викладеного позивачка просить суд змінити розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Апеляційного Суду м. Києва від 09.04.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] з 600 грн. на 2000 грн. на кожну дитину щомісячно з щорічною індексацією, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдані додаткові витрати, пов'язані із навчанням [PERSON] в сумі 88185, 50 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдані додаткові витрати, пов'язані із навчанням [PERSON] у сумі 73589, 50 грн. 21.11.2018 року представником відповідача подано до суду Відзив на позов. Відповідно до заперечень, викладених у Відзиві, представник зазначає, що позивачка [PERSON] не довела належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Зокрема, позивач не довела жодними доказами, що щомісячні витрати на дітей складають 8000, 00 грн., і що відповідач може сплачувати на утримання аліментів аліменти у розмірі 2000, 00 грн. щомісячно. На даний час [PERSON] є студентом денної форми навчання, що підтверджується довідкою №2230 від 06.04.2018 року, відповідно до якої відповідач навчається на денному відділені Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка та закінчує навчання 30.06.2019 року. Єдиним джерелом доходів [PERSON] на даний час є лише стипендія, що підтверджується довідкою Київського національного університету імені Тараса Шевченка №2/111 від 18.09.2018 року, з якої вбачається, що розмір щомісячної стипендії студента денної форми навчання [PERSON] на даний час становить 1300, 00 грн. Вказаної стипендії відповідачу ледь вистачає для сплати аліментів, встановлених рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.04.2014 року (по 600 грн. на кожну дитину). Іншого доходу (заробітку), крім стипендії, [PERSON] не має. Отже наявного доходу відповідачу недостатньо не лише для сплати мінімального рекомендованого розміру аліментів (по 1944 грн. на кожну дитину щомісячно), а і для сплати мінімального гарантованого розміру аліментів (по 972 грн. на кожну дитину щомісячно). Враховуючи викладене, у зв'язку з недостатністю доходу (стипендії) платника аліментів [PERSON], у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів просить відмовити. Твердження позивача [PERSON] про те, що інших непрацездатних осіб у платника аліментів [PERSON] немає, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовуються пенсійним посвідченням батька [PERSON] - [PERSON], з якого вбачається, що він є інвалідом третьої групи та отримує відповідну пенсію по інвалідності. [PERSON], який проживає разом із своїм сином - відповідачем, не працює, а пенсія по інвалідності, яку він отримує, є єдиним його джерелом доходу. Отже відповідач зобов'язаний також утримувати свого непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги. Крім того, представник зазначає, що 09.08.2018 року під час судового засідання в іншій справі [PERSON] підтвердила, що разом з дітьми проживає у Греції, де діти відвідують навчальні заклади. Отже постійне проживання позивачки [PERSON] разом з дітьми за кордоном та навчання дітей в навчальних закладах за кордоном, що вимагає значних грошових коштів матеріальних витрат, свідчить про те, що матеріальне становище дітей та їх матері [PERSON] є значно кращим за матеріальне становище платника аліментів [PERSON] Неодноразово змінюючи навчальні заклади, де навчалися (навчаються) діти, позивачка жодного разу не погоджувала це з батьком дітей [PERSON], не повідомляла його про нове місце навчання дітей, що кожний раз створювало відповідачу додаткові труднощі у пошуках нового навчального закладу, а також перешкоджало відповідачу вільно спілкуватися з його дітьми, оскільки останнім часом таке спілкування можливе було лише на території навчальних закладів. Такі часті та безпідставні зміни матір'ю навчальних закладів, що нерідко здійснювалися посеред навчального року, негативно впливають на навчальний процес, емоційний стан та психічний розвиток дітей, порушують як права дітей, так і права батька на вільне спілкування з дітьми та їх виховання, на вибір навчального закладу для дітей та на контроль за навчальним процесом. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 11.12.2018 року від представника позивача до суду надійшла Відповідь на відзив, в якому представник зазначає про те, що не можна погодитися з твердженнями відповідача щодо того, що він не має належного доходу, отримує лише стипендію, оскільки шляхом лише арифметичних підрахувань встановлено, що відповідач, отримуючи стипендію у розмірі 1300, 00 грн. щомісячно, сплачує аліменти у розмірі 1200, 00 грн. на двох дітей, утримує свого батька та себе на суму 100, 00 грн. При цьому у Рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2018 року по справі №754/6909/15-ц про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, про визначення способу участі у вихованні дітей за позовом [PERSON] до [PERSON] вказано, що оскільки на даний час Відповідач вивезла дітей до Греції, де вони на даний час проживають, Позивач вказав, що має можливість відвідувати дітей у Греції та згоден до них приїздити, а також просив дозволити його спільний відпочинок із синами, в першу половину літніх канікул в період з 01 червня по 15 липня кожного року, в тому числі за межами території України, надавши йому дозвіл на оформлення та отримання документів (в тому числі паспортів) для тимчасового виїзду за межі території України неповнолітніх дітей.Крім того, кожний судовий розгляд по справам, які стосуються його дітей, представництво з захисту прав та законних інтересів Відповідача здійснює адвокат [PERSON], що також потребує значних матеріальних витрат за надання правничоїдопомоги. Така позиція [PERSON] свідчить про те, що він має інші відповідні доходи, які дозволяють йому перетинати державний кордон України та відпочивати з дітьми за кордоном у літній період, а також навчатися в Інституті міжнародних відносин Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, вести гідне життя, що також потребує значних витрат.Що стосується доводів Відповідача, що Позивачка [PERSON] разом із дітьми постійно проживає за кордоном та діти навчаються за кордоном в навчальних закладах, що вимагає значних грошових коштів і матеріальних витрат, свідчить про те, що матеріальне становище дітей та їх матері [PERSON] є значно кращим за матеріальне становище платника аліментів [PERSON], слід вказати, що Позивач виїхала з дітьми за межі України в зв'язку з тим, що син [PERSON] страждає на хронічний вазомоторний риніт, поліноз (алергічне захворювання слизових оболонок носа і ока), що спричинює пилок рослин, спори грибів, характеризується алергічним ринітом, кон'юнктивітом, бронхіальною астмою та ураженням інших систем переважно в осіб з генетичною схильністю до виникнення алергічних хвороб. Вказані захворювання потребують постійного оздоровлення. В свою чергу, [PERSON] страждає на рецидивуючий обструктивний бронхіт, респіраторний алергоз, аденоїди вегетації III ступеня, гіпертрофію піднебінних мигдаликів, яка викликана частими респіраторними та вірусними інфекціями верхніх дихальних органів. Також представник зазначила, що доходи позивача від підприємницької діяльності дозволяли проводити оплату навчального закладу. Так, за період 2015 року сума доходів [PERSON] склала 881639,14 грн. Спеціалізована школа «Тріумф» відповідала всім необхідним критеріям для гармонійного розвитку дітей, перебування у вказаній школі позитивно відіграло свою роль, оскільки про здібності [PERSON] була навіть присвячена сторінка у шкільному журналі за жовтень 2016 року як переможця онлайн-олімпіади з математики. Разом з тим, Позивач на даний час не отримує доходів взагалі, а повністю перебуває на утриманні своїх батьків. Представник вважає, що доводи відповідача є безпідставними та такими, що не можуть бути враховані при винесенні рішення судом, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач, допитаний також судом як свідок, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 07.05.2004 року по 19.03.2008 року включно. У період шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.8-9). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2013 року змінено розмір аліментів, визначених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], з твердої грошової суми в розмірі 2500 грн. по 1250 грн. на кожну дитину, на 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до повноліття дітей (а.с. 14-16). Рішенням Апеляційного Суду м. Києва від 09.04.2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2013 скасовано та ухвалено нове рішення, яким змінено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.03.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі щомісячно з 1250 грн. на 600 грн. на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-20). Відповідно до листа № 171 від 16.11.2018 року [PERSON], [INFO], навчався з 01.09.2014 року по 30.12.2016 року у ПП «Спеціалізована школа «Тріумф» (а.с. 40). Згідно Довідки № 176 від 28.11.2018 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], дійсно навчались з 01.09.2014 року по 30.12.2016 року у спеціалізованій школі «Тріумф» Дарницького району м. Києва (а.с. 160). На даний час діти проживають разом з матір"ю, перебувають на її утриманні. Як встановлено при розгляді справи, позивачка [PERSON] на даний час не працює, доходу не має, перебуває на утриманні своїх батьків. Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] протягом останніх років постійно проживає разом з неповнолітніми синами у Греції, де діти навчаються. Відповідач [PERSON] є студентом денної форми навчання, що підтверджується довідкою №2230 від 06.04.2018 року про те, що відповідач навчається на денному відділені Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка та закінчує навчання 30.06.2019 року (а.с. 65). Згідно довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка №2/111 від 18.09.2018 року розмір щомісячної стипендії студента денної форми навчання [PERSON] на даний час становить 1300, 00 грн. (а.с. 66). З Довідки-розрахунку Святошинського РВ ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.02.2019 року вбачається, що станом на 01.03.2019 року у [PERSON] заборгованість по аліментам відсутня (а.с. 224). У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх синів, встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 2000, 00 грн. на кожну дитину, зважаючи на те, що розмір аліментів за судовим рішенням є незначним, діти досить дорослі, потребують додаткових витрат, самостійно вона не має можливості утримувати синів на даний час; витрати на їжу, одяг, навчання, інші предмети та речі, необхідні для розвитку дітей, складають 8000, 00 грн. щомісячно, оскільки сини швидко зростають, що потребує зміни одягу та взуття, а також отримання відповідного розвитку та медичного забезпечення. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного Кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 Сімейного Кодексу України, так і положень ст. 183, Частиною першою статті 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, що регулюють обов'язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема, ст. 182, 183, 184 Сімейного кодексу України. Даний висновок міститься у правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05.02.2014 року по справі № 143цс13. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зазначене свідчить про те, що матеріальне становище позивача та аліменти у розмірі 600, 00 грн. на одну дитину, які відповідач сплачує на утримання дітей за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.12.2015 року, не забезпечують належний рівень життя дітей. Відповідач зазначає, що його єдиним джерелом доходів на даний час є лише стипендія в розмірі 1300, 00 грн. Даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи по суті. При цьому посилання відповідача про те, що він, як повнолітній син, також утримує свого непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги, жодним чином не підтверджені. Крім того, батько позивача отримує пенсію. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи пріоритетність прав дітей на достатнє забезпечення їх потреб, той факт, що відповідач є працездатною особою, має можливість працювати, отримувати дохід, має обов'язок щодо належного утримання своїх неповнолітніх дітей, інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів з 600, 00 грн. до 1100, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного з урахуванням приписів ст.180 СК України, та не буде надто обтяжливим для платника аліментів. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року визначено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливимиобставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. У своїх позовних вимогах позивачка вказує про те, що відповідач не брав участі у додаткових витратах на дітей, які полягали в оплаті їх навчання у приватному підприємстві «Спеціалізована школа «Тріумф». Але слід зазначити, що вказані витрати не викликані особливими обставинами, не пов'язані з розвитком конкретних здібностей дітей (творчих, спортивних тощо), а тому не є можуть вважатися додатковими витратами. Також позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що витрати на навчання є додатковими, викликані особливими обставинами, зокрема, конкретними здібностями дітей тощо. Навчання дітей в приватному підприємстві «Спеціалізована школа «Тріумф» в переважній більшості відноситься до загального розвитку дітей і є не обов'язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Судом не встановлено, що витрати позивача зумовлені особливими обставинами, а витрати на навчання зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Отримання неповнолітніми дітьми загальної середньої освіти можливо і у державних навчальних закладах, при цьому оплата у них відсутня. Вибір саме такого навчального закладу позивачкою не був узгоджений з відповідачем, це був добровільний вибір позивачки, а тому і витрати щодо оплати такого навчання повинна нести саме позивачка. Слід зазначити, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Позивачкою на підтвердження витрат на навчання не було надано належних та допустимих доказів, зокрема, платіжних документів, а також договорів з даним навчальним закладом. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial