Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 06 липня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами и правилами надання банківських послуг складає між банком і відповідачем договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 20 вересня 2013 року має заборгованість в сумі 24101.07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4849.25 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 17627.96 грн., а також штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500.00 грн. - фіксована частина та 1123.86 грн. - процентна складова, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19 лютого 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено з підтсав пропуску строк звернення до суду. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи; позивач вважає, що укладаючи кредитний договір, відповідач своїм підписом надав згоду на те, що заява разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами надання кредиту фізичним особам, Тарифами складає між позичальником та банком кредитний договір. Строк дії договору автоматично було пролонговано на кожні наступні 12 місяців, а тому на даний час договір діє до 06.07.2016 року, оскільки з 2008 року жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, а строк позовної давності не пропущений, останній платіж внесений відповідачем в травні 2010 року. У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обгрунтованим. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропущений строк позовної давності, оскільки дію договору припинено в червні 2008 року. Проте з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи за умовами договору споживчого кредиту від 06 липня 2006 року банк надав позичальнику строковий кредит на строк з 06 липня 2006 року по червень 2008 року. Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України), в даному випадку по червень 2011 року. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з доданого позивачем розрахунку заборгованості на погашення заборгованості було зараховано : 31.03.2010 р. - 22,43 грн; 06.04.2010 р. -032 грн.; 26.04.2010 р. - 3,60 грн. ; 11.05.2010 - 1,79 грн .; 18.05.2010 р. - 1478 грн. , що свідчить про перебіг позовної давності. Згідно п.4.6 Умов клієнт доручи Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку Клієнта в межах сум, які підлягають сплаті за договором. ( а.с.7). З пояснень відповідача вбачається, що проведено списання грошових коштів на погашення кредиту із перерахованої на його рахунок заробітної плати. Будь-яких заперечень відповідач не висловив, дії Банку не оскаржив. Вбачається, що погашення сум кредиту відбулося в межах строку позовної давності, що перериває строк позовної давності. За таких обставин висновок суду першої інстанції про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності є помилковим. Враховуючи наявність заборгованості по кредитному договору станом на 20 вересня 2013 року і відсутність підстав вважати її недоведеною, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про її стягнення підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 24 101,07 грн. 07 коп., із них: 4849,25 грн. - заборгованість за кредитом, 17 627,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1123,86 грн. - (процентна складова) та судові витрати в розмірі 241,01 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved