Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.04.1994 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина на спадкове майно померлого, в тому числі і на гараж, який батько позивачки збудував в дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква. Позивачка вказувала на те, що вона на протязі шести місяців звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, та відразу після смерті батька почала користуватися гаражем. Позивачка посилалася на те, що вона на протязі шести місяців після відкриття спдащини фактично вступила в управління та володіння гаражем, а також вона звернулася з письмовою заявою в нотаріальну контору де було заведено спадкову справу. З метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж позивачка звернулася до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про спадщину за законом на гараж, однак постановою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори від 23.07.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, який розташований у дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква у зв»язку з тим, що спадкодавець за життя не оформив належним чином документів на гараж. Позивачка просила в судовому порядку встановити факт прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] - гаража розташованого в дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква; визнати за [PERSON] право на отримання у власність гаража, розташованого в дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква Київської області, в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON]. Ухвалою суду від 19.01.2016 року за клопотанням представника позивачки до участі в розгляді справи був залучений як співвідповідач брат позивачки та син померлого [PERSON] - [PERSON]. Позивачка та її представник [PERSON] у суді підтримали позовні вимоги позивачки. [PERSON] не заперечував щодо задоволення позову позивачки. Представник Білоцерківської міської ради до суду не зявився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, направив суду лист від 18.11.2015 року №3295/1-13 в якому просив справу розглядати без представника Білоцерківської міської ради на розсуд суду. Представник Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори до суду не зявився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, направив суду лист в якому просив справу розглядати без представника Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. Заслухавши учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що 16.04.1994 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Як встановлено в суді, на день смерті [PERSON] у шлюбі не перебував. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) являється дочкою, а відповідач [PERSON] являється сином [PERSON]. Наведене підтверджується копіями свідоцтв про народження сторін, копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачкою. За життя [PERSON] заповіт не залишив. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснено, що спадкові відносини регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року, оскільки [PERSON] помер 16.04.1994 року і спадщину було прийнято до 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спад коємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту від криття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести міся ців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК 1963 року, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержа ти в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. За ст. 561 ЦК 1963 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно до копії спадкової справи Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області №429 до майна померлого 16.04.1994 року [PERSON], із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області звернулися 14.10.1994 року [PERSON] та [PERSON] Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.01.2016 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення 14.10.1994 року спадкової справи до майна померлого 16.04.1994 року [PERSON] З копії довідки виданої КП БМР ЖЕК №1 від 20.07.2015 року за №3288, яка була видана [PERSON], вбачається, що померлий 16.04.1994 року [PERSON] дійсно був один зареєстрований за адресою [INFO] з 23.06.1982 року по день смерті. Отже, позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON], померлого 16.04.1994 року, оскільки вони подали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що 23.07.2015 року державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] винесла постанову в якій відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого 16.04.1994 року [PERSON], так як не подані правовстановлюючі документи про належність майна спадкодавцеві. Наведене підтверд жується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.07.2015 року за №1805/02-31. Судом встановлено, що згідно до витягу з рішення виконавчого комітету Білоцерків ської міської ради народних депутатів від 13.07.1982 року №445 «Про розгляд справ, пов»язаних з індивідуальним житловим будівництвом в місті», виконком Білоцерківської міської ради народних депутатів вирішив: «Б. Дозволити: 5. інваліду Вітчизняної війни ІІ групи гр. [PERSON] встановити металевий гараж у дворі будинку 37 по вул. Дачній. Зобов»язати гр. [PERSON] оформити будівництво в управлінні головного архітектора міста». З витягу з рішення виконавчого комітету Біло церківської міської ради народних депутатів від 29.09.1982 року №588 «Про наділення земельних ділянок та дозвіл підприємствам і організаціям міста на будівництво» вбачається, що виконком Білоцерківської міської ради народних депутатів вирішив: «В. На часткову зміну пункту 5 розділа «Б» рішення міськвиконкому №445 від 13.07.1982 року читати: ... інваліду Вітчизняної війни ІІ групи гр. [PERSON] побудувати цегляний гараж у дворі ... і далі по тексту без змін. Згідно до копії листа Управління головного архітектора міста №00276 на ім»я [PERSON], [ADDRESS] вказано, що Управління головного архітектора міста на підставі рішення виконкому №588 від 29.09.1982 року, дозволяє встановити цегляний гараж розміром 3,5 х 5,0 м. для автомобіля «Запорожець» з ручним керуванням в дворі будинку №37 по вул. Дачній. Місце розміщення гаража буде вказано представником Управління головного архітектора міста по заявці [PERSON] Дозвіл видано на час дії пільг. Додаток: 1. виписка з рішення виконкому №588 від 29.09.1982 року; 2. план розміщення гаража М І:500. Відповідно до технічного паспорту на гараж по вулиці Дачна, 37 в м.Біла Церква, гараж збудований у 1983 році. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч.2 цієї статті, вказано, зокрема, визнання права. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище нерухоме майно. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає, що позивачці слід відмовити в задоволенні її вимог про встановлення факту прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], оскільки відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. А тому в силу вказаної статті [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON], померлого 16.04.1994 року, оскільки вона подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини і наведене також зазначене і в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] від 23.07.2015 року, а тому за даних обставин відсутні підстави для встановлення вказаного факту в судовому порядку. Судом встановлено, що відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно на ім»я спадкодавця [PERSON], а саме на: цегляний гараж розташований в дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква. Також відсутні рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування які б підтверджували те, що земельна ділянка на якій розташований гараж виділялася спадкодавцю в користування, в оренду або у власність у встановленому законом порядку. Наведене підтвердили у суді учасники процесу. Суд приймає до уваги також і те, що Управлінням головного архітектора міста №00276 було надано дозвіл [PERSON] на встановлення цегляного гаража розміром 3,5 х 5,0 м. для автомобіля «Запорожець» з ручним керуванням в дворі будинку №37 по вул. Дачній і дозвіл було видано на час дії пільг. Як вбачається із витягів з рішень виконавчого комітету Білоцерківської міської ради народних депутатів від 13.07.1982 року №445 та від 29.09.1982 року №588 [PERSON] було надано дозвіл для встановлення спочатку металевого гаража у дворі будинку, 37 по вул. Дачній, а потім для побудови цегляного гаража за вказаною адресою, саме як інваліду Вітчизняної війни ІІ групи. А в день смерті [PERSON] припинилася дія пільг [PERSON] як інваліда Вітчизняної війни ІІ групи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутня правова підстава для визнання за позивачкою права на отримання у власність гаража, розташованого в дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква Київської області, в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON], оскільки судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя не набув права власності на вказаний гараж, а тому і спадкоємці також не набувають права на отримання у власність вказаного гаража. Позивачкою до суду не надано суду належні та безспірні докази відповідно до ст. 60 ЦПК України, які б підтверджували правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно гараж, позивачкою взагалі не надано доказів на підтвердження того, що земельна ділянка на якій розташований гараж виділялася органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування спадкодавцю в користування, в оренду або у власність у встановленому законом порядку. А тому на думку суду вказаний гараж не може успадковуватись, як окремий цілісний об"єкт нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачка не надала до суду належних та безспірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог про визнання за позивачкою права на отримання у власність гаража, розташованого в дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква Київської області, в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON]. А тому суд вважає, що позов не доведений позивачкою у суді і до задоволення не підлягає. Крім вказаного, позивачка просила визнати за нею право на отримання у власність гаража, розташованого в дворі будинку №37 по вул. Дачній в м.Біла Церква Київської області, в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON]. Однак судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON], померлого 16.04.1994 року, оскільки вони подали державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 524,525,529,548,549,560,561 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 16,1216,1218 ЦК України,

Outcome: dismissed