Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (позивач) звернулося до суду з позовними заявами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Євка Володимира Володимировича про визнання недійсними договорів про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування державної реєстрації права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на такі обставини. 1) [PERSON] (далі також - Відповідач-1) є власником земельної ділянки площею 2,1402 га з кадастровим номером 3220483500:01:011:0013, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі також - Земельна ділянка-1). 06.08.2014 року Відповідач-1 уклала з Товариством Договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду Позивачу Земельну ділянку-1 строком на 10 років (далі також - Договір оренди-1). 06.02.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Кулик В.О. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19164422, яким зареєстрував право оренди на Земельну ділянку-1 за Товариством, на підтвердження чого Товариство надало копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі також - ДРРПНМ) про реєстрацію права оренди. 2) [PERSON] (далі також - Відповідач-2) є власником земельної ділянки площею 4,1805 га з кадастровим номером 3220483500:01:014:0059, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі також - Земельна ділянка-2). 13.06.2014 року [PERSON] , спадкоємцем якої є Відповідач-2, уклала з Товариством Договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду Позивачу Земельну ділянку-2 строком на 10 років (далі також - Договір оренди-2). 07.02.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бурімська Н.І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19174803, яким зареєструвала право оренди на Земельну ділянку-2 за Товариством, на підтвердження чого Товариство надало суду копію витягу з ДРРПНМ про реєстрацію права оренди. 3) [PERSON] (далі також - Відповідач-3) є власником земельної ділянки площею 2,105 га з кадастровим номером 3220483500:03:002:0035, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі також - Земельна ділянка-3). 19.08.2014 року [PERSON] , спадкоємцем якого є Відповідач-3, уклав з Товариством Договір оренди землі № б/н, за яким передав в оренду Позивачу Земельну ділянку-3 строком на 10 років (далі також - Договір оренди-3"). 04.03.2015 року державний реєстратор реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бурімська Н.І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19798629, яким зареєструвала право оренди на Земельну ділянку-3 за Товариством, на підтвердження чого Товариство надало копію витягу з ДРРПНМ про реєстрацію права оренди. 4) [PERSON] (далі також - Відповідач-4) є власником земельної ділянки площею 2,1403 га з кадастровим номером 3220483500:01:009:0030, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі також - Земельна ділянка-4). 12.06.2014 року [PERSON] , спадкоємицею якої є Відповідач-4, уклала з Товариством Договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду Позивачу Земельну ділянку-4 строком на 10 років (далі також - Договір оренди-4). 27.01.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бурімська Н.І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 20232273, яким зареєструвала право оренди на Земельну ділянку-4 за Товариством, на підтвердження чого Товариство надало копію витягу з ДРРПНМ про реєстрацію права оренди. 5) [PERSON] (далі також - Відповідач-5) є власником земельної ділянки площею 2,1051 га з кадастровим номером 3220483500:03:004:0009, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі також - Земельна ділянка-5). 23.09.2014 року Відповідач-5 уклав з Товариством Договір оренди землі № б/н, за яким передав в оренду Позивачу Земельну ділянку-5 строком на 10 років (далі також - Договір оренди-5). 04.01.2016 року державний реєстратор Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Галкін Є.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 27745096, яким зареєстрував право оренди на Земельну ділянку-5 за Товариством, на підтвердження чого останнє надало копію витягу з ДРРПНМ про реєстрацію права оренди. 6) [PERSON] (далі також - Відповідач-6) є власником земельної ділянки площею 2,119 га з кадастровим номером 3220483500:01:001:0034, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі також - Земельна ділянка-6). 07.08.2014 року [PERSON] , спадкоємицею якого є Відповідач-6, уклав з Товариством Договір оренди землі № б/н, за яким передав в оренду Позивачу Земельну ділянку-6 строком на 10 років (далі також - Договір оренди-6). 28.01.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Журов О.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 18928161, яким зареєстрував право оренди на Земельну ділянку-6 за Товариством, на підтвердження чого Товариство надало копію витягу з ДРРПНМ про реєстрацію права оренди. Позивач стверджує, що протягом усього часу дії договорів оренди землі він належним чином виконував свої зобов`язання, в тому числі щодо повної та своєчасної сплати орендної плати за користування орендованими земельними ділянками. Однак, у лютому 2018 року Товариство отримало від [PERSON] та [PERSON] повідомлення про розірвання Договору оренди-1 та Договору оренди-3 в односторонньому порядку у зв`язку з начебто невиконанням ТОВ Агрофірма «Матюші» взятих на себе договірних зобов`язань належним чином. На підставі цих повідомлень 17.02.2018 року державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Міхачов В`ячеслав Анатолійович провів державну реєстрацію припинення права оренди Товариства на Земельну ділянку-1 та Земельну ділянку-3. За декілька днів після цього, 19.02.2018 року [PERSON] уклала з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (далі - Відповідач-7, ТДВ «Шамраївський цукровий завод») Договір оренди землі № б/н, за яким передала останньому в оренду Земельну ділянку-1, а той же державний реєстратор Міхачов В.А. здійснив державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку-1 за Відповідачем-7. Цього ж дня, 19.02.2018 року, [PERSON] уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» Договір оренди землі № б/н, за яким передав останньому в оренду Земельну ділянку-3, а той же державний реєстратор Міхачов В.А. 05.03.2018 року здійснив державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку-3 за Відповідачем-7. Зважаючи на те, що підстав для розірвання Договору оренди-1 в односторонньому порядку і передачі Земельної ділянки-1 в оренду іншому орендарю - ТДВ «Шамраївський цукровий завод» у [PERSON] не було, ТОВ Агрофірма «Матюші» у вересні 2018 року звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсними правочину щодо розірвання Відповідачем-1 Договору оренди-1 в односторонньому порядку, Договору оренди землі №б/н від 19.02.2018 року, укладеного між ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] , і скасування рішень про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на Земельну ділянку-1 та про державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку-1 за Відповідачем-7. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2019 року у справі №357/11329/18, що набрало законної сили 05.04.2019 року, позов ТОВ Агрофірма «Матюші» був задоволений у повному обсязі (засвідчена копія заочного рішення наявна в матеріалах справи). Розглянувши справу №357/11329/18, суд встановив, що Товариство належним чином виконувало свої зобов`язання за Договором оренди-1 з виплати орендної плати Відповідачу-1, у зв`язку з чим остання не мала правових підстав для розірвання Договору оренди-1 в односторонньому порядку. Тому суд дійшов до висновку, що Договір оренди-1 є дійсним, з огляду на що [PERSON] не мала правових підстав і для передачі Земельної ділянки-1 в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за Договором оренди землі № б/н від 19.02.2018 року. На підставі вказаного судового рішення 03.02.2020 року у ДРРПНМ було скасовано державну реєстрацію права оренди ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на Земельну ділянку-1 і відновлено запис про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на неї, яке було зареєстроване ще 02.02.2015 року на підставі Договору оренди-1, на підтвердження чого Товариство надало суду інформаційну довідку з ДРРПНМ. Зважаючи на те, що підстав для розірвання Договору оренди-3 в односторонньому порядку і передачі Земельної ділянки-3 в оренду іншому орендарю - ТДВ «Шамраївський цукровий завод» у [PERSON] не було, ТОВ Агрофірма «Матюші» у вересні 2018 року також звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання недійсними правочину щодо розірвання [PERSON] . Договору оренди-3 в односторонньому порядку, Договору оренди землі № б/н від 19.02.2018 року, укладеного між ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] , і скасування рішень про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на Земельну ділянку-3 та про державну реєстрацію права оренди на Земельну ділянку-3 за Відповідачем-7. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.03.2019 року у справі №357/11332/18, що набрало законної сили 04.04.2019 року, позов ТОВ Агрофірма «Матюші» був задоволений у повному обсязі (роздруківка рішення наявна в матеріалах справи). Розглянувши справу №357/11332/18, суд встановив, що Товариство належним чином виконувало свої зобов`язання за Договором оренди-3 з виплати орендної плати [PERSON] , у зв`язку з чим останній не мав правових підстав для розірвання Договору оренди-3 в односторонньому порядку. Тому суд дійшов до висновку, що Договір оренди-3 є дійсним, з огляду на що [PERSON] не мав правових підстав і для передачі Земельної ділянки-3 в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» за Договором оренди землі № б/н від 19.02.2018 року. На підставі вказаного судового рішення 03.02.2020 року у ДРРПНМ було скасовано державну реєстрацію права оренди ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на Земельну ділянку-3 і відновлено запис про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на неї, яке було зареєстроване ще 03.03.2015 року на підставі Договору оренди-3, на підтвердження чого Товариство надало суду інформаційну довідку з ДРРПНМ. Водночас, Товариство не може користуватися Земельною ділянкою-1 та Земельною ділянкою-3 у своїй господарській діяльності з огляду на те, що до прийняття судових рішень у справах №357/11329/18, №357/11332/18 такі були передані у користування ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на праві емфітевзису. Так, 05.01.2019 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі також - Оспорюваний договір-1), на підставі якого 07.03.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. прийняв щодо Земельної ділянки-1 рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45857283, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за №30601387. Цього ж дня 05.01.2019 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі також - Оспорюваний договір-3), на підставі якого 06.03.2019 року державний реєстратор Євко В.В. прийняв щодо Земельної ділянки-3 рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45841096, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за № 30586613. Вважаючи, що Оспорюваний договір-1 та Оспорюваний договір-3 були укладені з порушенням норм законодавства та умов Договору оренди-1 та Договору оренди-3, укладених між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Матюші», а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо Земельної ділянки-1 та Земельної ділянки-3 за Відповідачем-7 було проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Товариство звернулося до суду. Водночас, звернення Товариства до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зумовлено такими обставинами. За скаргою, поданою [PERSON] , [PERSON] , спадкоємицею якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спадкоємицею якого є [PERSON] , та іншими особами до Міністерства юстиції України 28.02.2018 року, наказом № 729/5 від 15.03.2018 року Міністерство скасувало рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію права оренди Товариства на Земельну ділянку-2, Земельну ділянку-4, Земельну ділянку-5, Земельну ділянку-6, на підтвердження чого Товариство надало копії скарги та наказу Міністерства. Звертаючись з зазначеною скаргою, орендодавці Позивача стверджували, що вони нібито не підписували договори оренди землі з ним. Незважаючи на те, що договори оренди землі, укладені ТОВ Агрофірма «Матюші» з [PERSON] , спадкоємицею якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є дійсними і ніким не були оспорені у судовому порядку, 02.03.2018 року ще до розгляду скарги Міністерством юстиції України Відповідач-2, [PERSON] , Відповідач-5, [PERSON] уклали з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договори оренди землі, за якими передали останньому в оренду свої земельні ділянки, після чого державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. 15.03.2018 року, у день скасування Міністерством юстиції України державної реєстрації права оренди Позивача на ці земельні ділянки, прийняла рішення про державну реєстрацію цього права на них за Відповідачем-7. Вважаючи укладення вказаних договорів з Відповідачем-7 незаконним та таким, що порушує права Товариства і перешкоджає відновленню у ДРРПНМ його державної реєстрації права оренди на земельні ділянки зазначених вище осіб, останнє у липні 2018 року звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовами про визнання недійсними договорів оренди землі, укладених 02.03.2018 року між ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і скасування рішень про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки останніх за Відповідачем-7 (справи № 357/7999/18, № 357/7812/18, № 357/7892/18, № 357/7998/18). Водночас, до розгляду судом вказаних справ, 05.01.2019 року ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уклали договори про надання права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), за якими останні передали свої земельні ділянки знову в користування Відповідачу-7, але на праві емфітевзису, що вчергове створює Позивачу перешкоди у відновленні у ДРРПНМ записів про своє право оренди на ці земельні ділянки. 05.01.2019 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі також - Оспорюваний договір-2), на підставі якого 06.03.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. прийняв щодо Земельної ділянки-2 рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45849111, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за №30593984. 05.01.2019 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі також - Оспорюваний договір-4), на підставі якого 07.03.2019 року державний реєстратор Євко В.В. прийняв щодо Земельної ділянки-4 рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45853715, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за № 30598171. 05.01.2019 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі також - Оспорюваний договір-5), на підставі якого 06.03.2019 року державний реєстратор Євко В.В. прийняв щодо Земельної ділянки-5 рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45842262, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за №30587676. 05.01.2019 року між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (далі також - Оспорюваний договір-6), на підставі якого 06.03.2019 року державний реєстратор Євко В.В. прийняв щодо Земельної ділянки-6 рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45846110, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за №30593373. Вважаючи, що Оспорюваний договір-2, Оспорюваний договір-4, Оспорюваний договір-5, Оспорюваний договір-6 були укладені з порушенням норм законодавства та умов Договору оренди-2, Договору оренди-4, Договору оренди-5, Договору оренди-6, а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо Земельної ділянки-2, Земельної ділянки-4, Земельної ділянки-5, Земельної ділянки-6 за Відповідачем-7 було проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Товариство звернулося до суду. Позивач, звертаючись до суду із позовними заявами до Відповідачів, просив: (1) визнати недійсним Оспорюваний договір-1 та скасувати у ДРРПНМ запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за №30601387, внесений щодо Земельної ділянки-1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1501415732000), дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 12:36:27; (2) визнати недійсним Оспорюваний договір-2 та скасувати у ДРРПНМ запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за №30593984, внесений щодо Земельної ділянки-2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1223334032204), дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 14:55:28; (3) визнати недійсним Оспорюваний договір-3 та скасувати у ДРРПНМ запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за №30586613, внесений щодо Земельної ділянки-3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1501301432000), дата, час державної реєстрації: 04.03.2019 15:44:44; (4) визнати недійсним Оспорюваний договір-4 та скасувати у ДРРПНМ запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за №30598171, внесений щодо Земельної ділянки-4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1507577532204), дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 14:47:12; (5) визнати недійсним Оспорюваний договір-5 та скасувати у ДРРПНМ запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за №30587676, внесений щодо Земельної ділянки-5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1501123732204), дата, час державної реєстрації: 04.03.2019 15:47:59; (6) визнати недійсним Оспорюваний договір-6 та скасувати у ДРРПНМ запис про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за №30593373, внесений щодо Земельної ділянки-6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1499869132204), дата, час державної реєстрації: 05.03.2019 15:10:17. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі №357/270/20 за позовом Товариства до [PERSON] , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Євка В.В. про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування запису про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі № 357/303/20 за позовом Товариства до [PERSON] , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Євка В.В. про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування запису про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), справу №357/303/20 об`єднано зі справою № 357/270/20. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі № 357/343/20 за позовом Товариства до [PERSON] , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Євка В.В. про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування запису про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), справу № 357/343/20 об`єднано зі справою № 357/270/20. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі № 357/313/20 за позовом Товариства до [PERSON] , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Євка В.В. про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування запису про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), справу № 357/313/20 об`єднано зі справою № 357/270/20. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі № 357/360/20 за позовом Товариства до [PERSON] , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Євка В.В. про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування запису про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), справу №357/360/20 об`єднано зі справою №357/270/20. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2020 року відкрито провадження у справі №357/351/20 за позовом Товариства до [PERSON] , ТДВ «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Євка В.В. про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасування запису про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), справу № 357/351/20 об`єднано зі справою №357/270/20. 04.03.2020 року представник Позивача, адвокат Тетеря С.І. звернулася до суду із заявою про зміну предмета позову, мотивуючи тим, що 16.01.2020 року, тобто після подання Товариством позовних заяв у справі № 357/270/20, набрав чинності Закон України №340-ІХ від 05.12.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким було внесено зміни, зокрема, до ст.26 Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV). Згідно з ч.3 ст.26 Закону №1952-IV в редакції від 16.01.2020 року відомості про права, обтяження речових прав, внесені до ДРРПНМ, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку передбаченому підпунктом «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підп. «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відтак, у зв`язку з внесенням до Закону №1952-IV змін, якими було виключено можливість скасування записів ДРРПНМ про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно, ТОВ Агрофірма «Матюші» вважало за необхідне змінити предмет позову у цій справі, а саме змінити свої позовні вимоги у частині вимог про скасування записів про інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на інші вимоги - скасувати державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з одночасним припиненням такого права, що згідно з чинною редакцією ст.26 Закону №1952-IV буде належним способом захисту порушених прав Позивача. Вказана заява була прийнята судом до розгляду. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Як стало відомо суду, в ході розгляду цієї справи - [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2020 року та від 13.10.2020 року витребувано у Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після його смерті. У відповідь на запит суду Білоцерківська районна державна нотаріальна контора повідомила, що щодо майна [PERSON] 01.09.2020 року заведено спадкову справу №321/2020, в матеріалах якої наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] . З огляду на це, за клопотанням Позивача ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2020 року залучено до участі у цій справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] , в імені якої діє її законний представник [PERSON] . Окрім цього, [INFO] помер [PERSON] , як вбачається із матеріалів спадкової справи, що надійшли від Білоцерківської районної державної нотаріальної контори, останній заповів усе своє майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які, в свою чергу, відмовилися від спадщини на користь [PERSON] . Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2020 року за клопотанням Позивача залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] . У судових засіданнях 11.06.2020 року, 30.07.2020 року, 13.10.2020 року, 11.02.2021 року представники ТОВ Агрофірма «Матюші» адвокати Цой Д.С. та Тетеря С.І. підтримували позовні вимоги, надавали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, письмових поясненнях, заявах по суті справи. Зокрема, пояснювали, що договори оренди землі, укладені Товариством з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є дійсними, жодною зі сторін недійсними визнані не були та ніким не оспорювалися у судовому порядку, а, відтак, дійсним є і право оренди Товариства на земельні ділянки цих осіб. При цьому, укладення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] оспорюваних договорів з Відповідачем-7 та проведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо їх земельних ділянок за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було проведено із порушенням положень ч. 6 ст. 93, п. «б» ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), ч. 2 ст. 24, ч. 2 ст. 25, ст. 31 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-XIV) та умов договорів оренди землі, укладених з ТОВ Агрофірма «Матюші», адже перешкоджає останньому користуватися цими земельними ділянками і тим самим позбавляє його права користуватися ними та самостійно господарювати на них за відсутності підстав для припинення або розірвання укладених Товариством договорів оренди землі. Окрім цього, зазначали, що державний реєстратор Євко В.В. здійснив державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо вказаних земельних ділянок за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» із грубим порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме абзацу першого п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 10, ч. 4 ст. 18, п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV. Відповідач-1, Відповідач-2, [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , [PERSON] , спадкоємицею якого є [PERSON] , та їхні представники в ході розгляду цієї справи проти задоволення позовних вимог Товариства заперечували, посилалися на те, що у зв`язку зі скасуванням/припиненням державної реєстрації права оренди Товариства на спірні земельні ділянки у ТОВ Агрофірма «Матюші» відсутнє право оренди на них, оскільки таке виникає виключно з моменту його державної реєстрації, а, відтак, передача спірних земельних ділянок у користування ТДВ «Шамраївський цукровий завод» не порушує права та інтереси Позивача. У своїх поясненнях стверджують, що договір оренди землі та договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є різними правочинами та їх одночасне укладення між тими ж самими сторонами та щодо однієї тієї ж земельної ділянки не суперечить чинному законодавству. Окрім цього, положення чинного законодавства не передбачають такої підстави для відмови у державній реєстрації права користування земельною ділянкою як наявність вже зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, а тому при проведенні реєстрації державний реєстратор Євко В.В. діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, представник державного реєстратора Євка В.В. наголошувала, що державний реєстратор є неналежним відповідачем. 05.06.2020 року [PERSON] надала свої письмові пояснення, у яких Відповідач-4 підтвердила факт укладення 12.06.2014 року між [PERSON] , спадкоємицею якої вона є, та Товариством договору оренди землі, а також належне та своєчасне виконання ТОВ Агрофірма «Матюші» його умов. Окрім цього, Відповідач-4 повідомила, що не мала наміру укладати з Відповідачем-7 Оспорюваний договір-4, жодних домовленостей щодо укладення такого договору у неї з Відповідачем-7 не було. При цьому, підписання Оспорюваного договору-4 [PERSON] пояснює тим, що представники ТДВ «Шамраївський цукровий завод» постійно надавали їй на підпис різні документи нібито для цілей судових справ без жодного роз`яснення змісту та правових наслідків, які вона не могла самостійно перевірити внаслідок своєї юридичної неосвіченості, тому вона могла підписати його, не розуміючи юридичного значення своїх дій. Насамкінець, зазначила, що позовні вимоги визнає та підтримує і просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Аналогічні письмові пояснення щодо визнання позовних вимог Товариства та прохання їх задовольнити в повному обсязі були надані 04.09.2020 року [PERSON] . У судове засідання, що мало місце 19.05.2021 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 18.05.2021 року представник позивача, адвокат Тетеря С.І. звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи № 357/270/20 у судовому засіданні, призначеному на 19.05.2021 року, за відсутності Товариства та його уповноваженого представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача та Відповідачів, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положення ч.2 ст.152 ЗК України гарантують, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Норми ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч.3 ст.152 ЗК України визначають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (угоди). У ч.3 ст.215 ЦК України передбачено, що у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З цієї норми слідує, що правом звернення до суду з вимогами про недійсність правочину має одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» заінтересованою є особа, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16 роз`яснив, що власний інтерес заінтересованої особи у такому випадку полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Оспорювані договори підлягають визнанню недійсними з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У ст.1 Закону України №161-XIV визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.6 Закону №161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. З норм ч.4 ст.124 ЗК України вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Отже, підставою набуття права оренди земельної ділянки є укладений між власником земельної ділянки (орендодавцем) і орендарем договір оренди землі. Товариство, звертаючись до суду із позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог надало копії договорів оренди землі, укладених між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Матюші» щодо спірних земельних ділянок. Окрім цього, оригінали вказаних договорів оренди землі були оглянуті судом у судовому засіданні 30.07.2020 року. Жоден з відповідачів не надав докази того, що упродовж дії цих договорів вони оспорювалися, були визнані недійсними чи були розірвані, строк оренди за ними не закінчився, а тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України вони підлягають обов`язковому виконанню сторонами. Більше того, дійсність договорів оренди землі, укладених між ТОВ Агрофірма «Матюші» і власниками спірних земельних ділянок, було підтверджено судами при розгляді судових справ №357/11329/18, №357/11332/18, №357/7812/18, №357/7892/18, №357/7998/18, судові рішення в яких під час розгляду цієї справи набрали законної сили, а копії цих рішень були надані Позивачем. Відтак, ці обставини не підлягають доказуванню у межах цієї справи з огляду на положення ч.4 ст.82 ЦПК України. Окрім цього, як встановив суд вище, у ДРРПНМ нині відновлено записи про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на Земельну ділянку-1, Земельну ділянку-3, які відповідно до абзацу другого п. 51 Порядку ведення ДРРПНМ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, діють з моменту їх первинного внесення до ДРРПНМ. Відтак, Позивач належними та допустимими доказами довів факт наявності у нього дійсного права оренди на спірні земельні ділянки на момент укладення оспорюваних договорів та проведення на їх підставі оскаржуваної державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису). Отже, з огляду на те, що договори оренди землі, укладені ТОВ Агрофірма «Матюші», діяли на момент передачі спірних земельних ділянок у користування ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі оспорюваних договорів, відповідно до приписів ч.2 ст.24 Закону №161-XIV та положень самих договорів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зобов`язані передати належні їм земельні ділянки в користування Позивачу і не вчиняти дій, які б перешкоджали йому користуватися ними. З огляду на це, подальша передача ними спірних земельних ділянок в користування Відповідачу-7 за оспорюваними договорами, укладеними пізніше, ніж договори оренди землі з Позивачем, становить порушення з боку цих відповідачів норм ч.2 ст.24 Закону №161-XIV, укладених ними договорів оренди землі з ТОВ Агрофірма «Матюші» і, відповідно, порушення прав та законного інтересу на отримання спірних земельних ділянок в користування. Враховуючи дійсність договорів оренди землі, укладених ТОВ Агрофірма «Матюші» з [PERSON] , [PERSON] , спадкоємицею якої є [PERSON] , [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , [PERSON] , спадкоємицею якої є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спадкоємицею якого є [PERSON] , суд доходить до висновку, що оспорювані договори підлягають визнанню недійсними відповідно до норм ч.1 ст.203, ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України як такі, що укладені з порушенням нижченаведених норм ЦК України, Закону №161-XIV, ЗК України. Згідно з приписами п. «б» ч.1 ст.95 ЗК України, ч.2 ст.25 Закону №161-XIV орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Цьому праву кореспондує обов`язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, встановлений у ч.2 ст.24 Закону №161-XIV. З системного аналізу цих норм, а також норм абзацу першого ч.1 ст.792 ЦК України, ст.ст.1, 13 Закону №161-XIV слідує, що за своєю правовою природою оренда землі передбачає передачу земельної ділянки у строкове платне володіння і користування одній особі - орендарю. Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.395, ст.407 ЦК України, ст.102-1 ЗК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовим правом на чуже майно, яке надає землекористувачу право користуватися чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Таким чином, і право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки. Відповідно до ч.6 ст.93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися у володіння та користування іншій особі лише орендарем, лише за згодою орендодавця і лише на праві суборенди (крім випадків, визначених законом). Відтак, чинне законодавство України не передбачає право власника земельної ділянки, яка вже передана в оренду, передавати її у користування іншій особі, ніж орендар, у тому числі на праві емфітевзису, що підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.05.2018 року у справі №379/672/16-ц, від 23.07.2018 року у справі №390/1736/16-ц, від 22.07.2020 року у справі №693/699/18. Як наслідок недійсності оспорюваних договорів, Позивач просить суд також скасувати державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З норм ст.26 Закону №1952-IV вбачається, що скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, є підставою для скасування відповідної державної реєстрації прав. Отже, у разі визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за рішенням суду в правокористувача за таким договором не виникає таке право, а державна реєстрація цього права, здійснена в ДРРПНМ на підставі такого договору, підлягає скасуванню. У зв`язку з тим, що оспорювані договори є недійсними, з огляду на приписи ч.1 ст.216 ЦК України у ТДВ «Шамраївський цукровий завод» не виникло право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок за цими договорами, а, отже, одночасно з визнанням цих договорів недійсними підлягає скасуванню й державна реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок за Відповідачем-7. Крім того, державна реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» підлягає скасуванню також з підстав порушення державним реєстратором Євком В.В. норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації. Відповідно до вимог абзацу першого п.1 та п.2 ч.3 ст.10, п.4 ч.1 ст. Закону №1952-IV під час державної реєстрації прав державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно з абзацом першим ч.1 ст.22 Закону №1952-IV документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, а в абзаці третьому цієї ж норми визначено, що не розглядаються документи, оформлені з порушенням вимог законодавства. У ч. 4 ст.18 Закону №1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до п п.3 та 5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Як вбачається з відомостей ДРРПНМ, записи про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було внесено державним реєстратором Євком В.В. на підставі оспорюваних договорів. Водночас, як вбачається з інформаційних довідок з ДРРПНМ щодо спірних земельних ділянок, які були надані суду Позивачем, на дату укладення оспорюваних договорів та на дату державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок було зареєстровано право оренди за тим же ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на підставі договорів оренди землі, укладених між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і Відповідачем-7. Крім того, 03.02.2020 року у ДРРПНМ було відновлено запис про право оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на Земельну ділянку-1, внесений до ДРРПНМ ще 02.02.2015 року, та запис про право оренди Товариства на Земельну ділянку-3, внесений до ДРРПНМ ще 04.03.2015 року, у зв`язку з чим наявність у ДРРПНМ записів про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) щодо Земельної ділянки-1 та Земельної ділянки-3 у ТДВ «Шамраївський цукровий завод» створює суперечність також із цим записами. Зважаючи на те, що, як відзначалося вище, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки, у випадку проведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за наявності вже зареєстрованого права оренди на цю ж земельну ділянку між цими правами виникає суперечність, а сам договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) у такому випадку суперечить законодавству, що відповідно до п.п.3, 5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації. Таким чином, під час проведення державної реєстрації права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державний реєстратор Євко В.В. у порушення норм абзацу першого п.1 та п.2 ч.3 ст.10, ч.4 ст.18 Закону №1952-IV залишив поза увагою той факт, що заявлене Відповідачем-7 для державної реєстрації право користування спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) суперечить вже зареєстрованому речовому праву щодо цих же земельних ділянок, а саме праву оренди, та, відповідно, не встановив, що подані для державної реєстрації оспорювані договори укладені з порушенням норм земельного законодавства України, тобто не відповідають вимогам, встановленим в абзаці першому ч.1 ст.22 Закону №1952-IV, що згідно з п. п.3, 5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV є підставою для відмови у державній реєстрації прав, і тим самим допустив порушення норм абзацу першого п.1 та п.2 ч.3 ст.10, ч. 4 ст. 18, п.п.3, 5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV, у зв`язку з чим проведена державним реєстратором Євко В.В. державна реєстрація права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) щодо спірних земельних ділянок за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» підлягає скасуванню також з цих підстав. Водночас, суд доходить висновку, що в задоволенні позовних вимог Товариства до державного реєстратора Євка В.В. слід відмовити з огляду на таке. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №520/13067/17, постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі №357/7734/18, які відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи. Під час розгляду цієї справи суд встановив, що спір виник між ТОВ Агрофірма «Матюші» та Відповідачем-1, Відповідачем-2, [PERSON] , спадкоємцем якого є Відповідач-3, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , спадкоємицею якого є Відповідач-6, та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», суд задовольняє позовні вимоги ТОВ Агрофірма «Матюші» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та відмовляє в задоволенні позовних вимог до державного реєстратора Євка В.В., оскільки він є неналежним відповідачем у цій справі. Одночасно з задоволенням позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші» у цій справі суд також приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п.1 ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання іншою стороною клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Відповідачами не надано жодного доказів в спростування розміру витрат на правничу допомогу Позивача. У Додаткових угодах до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та Адвокатським об`єднанням «ЕВЕРЛІҐАЛ» встановлено фіксований розмір винагороди об`єднання та порядок здійснення оплати. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст.903 ЦК України передбачає, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Ст.632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18. Отже, відсутні правові підстави для зменшення розміру витрат Позивача на правничу допомогу. Таким чином, відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідачів на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» судові витрати у справі, які складаються з судового збору за подання позовів та заяв про їх забезпечення у загальному розмірі 27 945,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» у розмірі 153 222,96 грн, які, зокрема, підтверджуються наявними у матеріалах справи оригіналами платіжних доручень про сплату судового збору за подання позовних заяв та заяв про забезпечення позовів, копіями Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року між АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» та ТОВ Агрофірма «Матюші», а також копіями: (1) Додаткової угоди №11/11/19-33 від 11.11.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» № 498 від 12.11.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» № 2102 від 19.11.2019 року; (2) Додаткової угоди №11/11/19-44 від 11.11.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №509 від 12.11.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2113 від 19.11.2019 року; (3) Додаткової угоди №11/11/19-26 від 11.11.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №491 від 12.11.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2095 від 19.11.2019 року; (4) Додаткової угоди №11/11/19-47 від 11.11.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №512 від 12.11.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» № 2116 від 19.11.2019 року; (5) Додаткової угоди №11/11/19-46 від 11.11.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №511 від 12.11.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2115 від 19.11.2019 року; (6) Додаткової угоди №11/11/19-54 від 11.11.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №519 від 12.11.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2123 від 19.11.2019 року; (7) Додаткової угоди №19/12/03-19 від 03.12.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №574 від 04.12.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2379 від 06.12.2019 року; (8) Додаткової угоди №19/12/03-17 від 03.12.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №572 від 04.12.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2377 від 06.12.2019 року; (9) Додаткової угоди №19/12/03-22 від 03.12.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №577 від 04.12.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2382 від 06.12.2019 року; (10) Додаткової угоди №19/12/03-25 від 03.12.2019 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №580 від 04.12.2019 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №2385 від 06.12.2019 року; (11) Додаткової угоди №20/12/01-2 від 01.12.2020 року до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, рахунку АО «ЕВЕРЛІҐАЛ» №356 від 02.12.2020 року, платіжного доручення ТОВ Агрофірма «Матюші» №4176 від 03.12.2020 року. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). З огляду на це, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами (витребуваних судом) доказів При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial