Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] з нею. Позов обґрунтовано тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2012 року від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З травня 2015 року вона та відповідач припинили спільне проживання та стали жити окремо, син проживає з нею, а 11.12.2015 року їх шлюб було розірвано рішенням суду. Деякий час відповідач взагалі не брав участі у вихованні дитини, але останнім часом все частіше став забирати сина і став наполягати на тому, щоб син проживав з ним. Вважає, що в інтересах сина проживати саме з нею, вона займається вихованням дитини, піклується про здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток сина, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час, як відповідач раніше судимий, має борги, його майно (майно відсутнє) арештоване, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дитини, його навчання. Вона та дитина проживають у двокімнатній квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, обладнана кімната для дитини, щоб він міг мати здоровий сон, навчатися, гратися. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, що в ньому викладені, просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір»ю, але просить зазначити конкретне місце проживання дитини за адресою реєстрації місця проживання позивачки: [ADDRESS]. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, підтримавши висновок комісії. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.2012 року, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.12.2015 року розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов»язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до вимог ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а ч.1 ст.161 цього Кодексу визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні даного спору судом приймається до уваги те, що мати і батько позитивно характеризуються, здорові, люблять дитину. Позивач має зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS], де маються належні умови для проживання дитини і де на даний час проживає син сторін [PERSON], відповідач не заперечує щодо проживання сина з позивачкою. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Щодо спілкування відповідача з дитиною позивачка не заперечує. Згідно висновку виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 17.03.2017 року за № 1575/49-05-24 за поданням служби у справах дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.03.2017 року було розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] та визначено за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При цьому, суд не визначає конкретну адресу місця проживання дитини враховуючи положення статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Враховуючи вказані обставини, принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю, положення ст. 33 Конституції України, ст. ст. 141, 160, 161 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про визначення місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує понесені позивачкою та підтверджені наданою нею квитанцією про сплату судового збору витрати в сумі 640 грн. з відповідача на її користь.

Outcome: approved