Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері у розмірі 400 грн. щомісячно До суду звернувся у зв"язку з тим, що відповідачем добровільно матеріальна допомога не надається. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити. Суд, заслухваши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] є матір»ю відповідачки [PERSON] Нормами ст.202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно ст.203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно до ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно ч.1, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною, 1,2 ст. 11 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізчиних чи юридичних осіб, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до довідки від 09.09.2014 року, виданої управлінням Пенсійного фодну України Київського району в м. Полтаві, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні як пенсіонер за віком та одержує пенсію 1 118, 34 грн. Тобто [PERSON] отримує пенсію за віком, яка перевищує, прожитковий мінімум в Україні, для осіб які втратили працездатність. Згідно довідки №775 Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради, виданої [PERSON] на сина [PERSON], [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує допомогу ДСД, особам, які не мають права на пенсію та інвалідам 2 групи в розмірі 949 грн. Відповідач працює на посаді швейцара гуртожитку №2 студентського містечка і отримує заробіну плату, її середньомісячна заробітна плата складає 1 604, 69 грн., проживає разом з чоловіком, який на даний час не працює, в одній квартирі з позивачкою, чоловіком позивачки та братом. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка проживає зі своїм чоловіком [PERSON], який є пенсіонером та оримує пенсію в розмірі 1 294,08 грн. В судовому засіданні [PERSON] не заперечував та підтвердив той факт, що він матеріально підтримує [PERSON] Враховуючи викладене, вбачається, що матеріальний стан відповідачки є гіршим аніж позивачки. У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Зі змісту частини дев'ятої ст. 7 СК України вбачається, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Враховуючи обставини справи, а саме матеріальне та сімейне становище позивача і відповідача та приймаючи до уваги вищевикладені норми матеріального права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed