Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що батько [PERSON] помер 27 квітня 1993 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вулиця Балтійська, №127, який належав останньому на праві власності. Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки фактично прийняв спадщину і на момент смерті батька постійно проживав з ним у спірному будинку, де проживає і до теперішнього часу. Далі зазначав, що у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався, але своїми діями фактично прийняв спадщину. На теперішній час виникла необхідність в належному оформленні спадкового майна, в звязку з чим він просить суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька та визнати за ним право власності на вказане майно в порядку спадкування за законом. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявився, однак направив до суду свого представника. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача - Миколаївської міської ради та третьої особи - Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, однак направили заяви про слухання справи за їх відсутності та ухвалити рішення.на підставі наданих сторонами доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, всебічно зясувавши обставини, оцінив усі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 1993 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану ММУЮ .( а. с. 3 ) Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою : м. Миколаїв, вул. Балтійська, 127. Право власності за [PERSON] виникло на підставі дублікату Договору про забудову житлового будинку та господарських споруд і надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності, укладеного 09.07.1957 року між [PERSON] та виконкомом Жовтневої селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, розташованого за адресою: Миколаївська область, сел. Жовтневе, вулиця 1 Піщана, №83-А (тепер м. Миколаїв, вулиця Балтійська, № 127 ), посвідченого 12.11.2010р. державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Миколаївської області, реєстр. № 3-530. ( а. с. 23) В подальшому рішенням Миколаївської міської ради від 26.08.2011р. №853 була змінена та надана нова адреса цьому житловому будинку: місто Миколаїв, вулиця Балтійська, №127, а відомості у звязку із зміною адреси внесені до Державного реєстру права власності на нерухоме майно в ММТБІ у 2011р. ( а. с. 14) Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. ( постанова ВССУ від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12) Таким чином, право власності померлого виникло на підставі вищевказаного договору забудови від 09.07.1957 року, який відповідно до діючого на той час законодавства був належним правовстановлюючим документом. Реєстрація у 2011 році цього договору в Державному реєстрі ММБТІ не є моментом виникнення права власності, а відбулась у звязку зі зміною назви вулиці та нумерації будинку. Отже, вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на праві особистої власності. Після смерті батька позивач фактично прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкав разом з батьком і після його смерті був постійно зареєстрований з 14.11.1979р. та проживає за адресою: [INFO], до теперішнього часу, що підтверджується довідкою № 3963 з КПДЄЗ «Океан» і Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в [INFO]. Інших спадкоємців у померлого судом не встановлено, оскільки у відповідності до інформації Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 02.06.2015р. спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 27.04.1993р., не заводилась. Пунктом 2 листа від 16.05.2013р. Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном .( ст. 549 ЦК УРСР) За змістом ст.ст. 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітнього, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. У випадках відкриття спадщини до 01 січня 2004 року необхідно застосовувати чинне на час її відкриття законодавство, а саме, - відповідні норми ЦК УРСР ( в редакції 1963 р.) Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР ( у редакції 1963р.), які були чинні на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 548 чинного на той час ЦК УРСР ( у редакції 1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Цією статтею визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 р. № 4 із змінами, внесеними постановою Пленуму від 25.012.1992 р. № 130 при вирішенні справ про спадкування суди повинні вживати заходів до всебічного і повного зясування обставин справи, суворо керуватись цивільним законодавством, що регулює перехід майна померлого громадянина до спадкоємців. Якщо позивач вступив в управління або володіння спадковим майном, суд вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Відповідно до Пленуму ВСУ Постанова від 30.05.2008 № 7 п.2 - cправи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи, що в іншому порядку неможливо вирішити зазначене питання, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що встановлення факту прийняття спадщини, не суперечить ч.2 ст. 256 ЦПК України. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, оскільки, необхідно для реалізації останньою права на оформлення в спадкових правах. Відповідно до ст.12 Закону України „Про власність", який діяв на час виникнення правовідносин, громадяни набувають право власності на майно, одержане внаслідок успадкування, або з інших угод не заборонених законом. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі..

Outcome: approved