Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 25 490 швейцарських франків 61сантим, пені в сумі 12 809 грн. 11 коп., а також просило відшкодувати понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору та договору поруки, що призвело до виникнення станом на 13 серпня 2015 року вказаної вище заборгованості. Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11165418000 від 06 червня 2007 року в сумі 572 537 грн. 40 коп., пеню в сумі 12809 грн 11 коп., а також судовий збір у сумі по 1827 грн з кожного. В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсиббанк» ставило питання про зміну судового рішення в частині стягнення основної заборгованості за кредитним договором в національній валюті України, шляхом її визначення в іноземній валюті, а саме, у швейцарських франках. Доводи скарги полягають у тому, що у позовній заяві ПАТ «Укрсиббанк» просило здійснити стягнення заборгованості саме в іноземній валюті, оскільки кредитні кошти, на підставі ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, надавались боржникові саме у швейцарських франках, однак зазначену обставину судом першої інстанції не було взято до уваги та без належних правових підстав заборгованість в іноземній валюті було переведено в національну валюту України. Окрім наведеного, ПАТ «Укрсиббанк» посилалось на те, що при переведенні суми заборгованості в національну валюту України, суд неправомірно застосував курс валют, встановлений НБУ України на час виникнення заборгованості, що призвело до порушення його прав. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення [PERSON] та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та зміну судового рішення, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 06 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11165418000, відповідно до якого остання отримала кредит в іноземній валюті у сумі 28930,00 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 08,99 % на рік на суму кредитних коштів та зобов'язалась повернути суму кредиту не пізніше 03 червня 2022 року. В забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов"язань, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 30805Р156 від 06 червня 2007 року. Додатковою угодою №11411517000 від 25 лютого 2009 року сторони кредитного договору домовились про зміну схеми погашення кредиту, дня сплати ануїтетного платежу 25 числа кожного календарного місяця строку кредитування, розміру щомісячного платежу в сумі 219,85 швейцарських франків, змінили кінцевий термін повернення кредиту на 03 червня 2032 року. Згідно додаткової угоди №1 від 25 лютого 2009 року до договору поруки №30805Р156 від 06 червня 2007 року поручитель надав свою згоду на вищевказані зміни основного зобов'язання, що передбачені додатковою угодою №11411517000 від 25 лютого 2009 року. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості зі сплати кредиту, процентів за користування кредитом, яка станом на 13 серпня 2015 року склала суму 25490 швейцарських франків 61 сантим, а також боржнику було нараховано пеню в розмірі 12809 грн. 11 коп. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості солідарно з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON], суд першої інстанції виходив із того, що заявлений позивачем позов ґрунтується на вимогах закону. Оскільки правовідносини виникли з кредитного договору в іноземній валюті, то в резолютивній частині рішення зазначено про стягнення боргу в українській валюті, що обґрунтовано в мотивувальній частині рішення суду необхідністю переведення іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на дату подання банком позову. В наведеній частині рішення суду першої інстанції, всупереч приписам ст. 212, 213 ЦПК України, не є законним та обґрунтованим, відтак підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині апеляційним судом нового рішення, враховуючи наступне. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, при вирішенні спору про стягнення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції мав установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, та встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті, як про це просив банк у позовній заяві. Втім, як вбачається з рішення суду, на вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, залишив поза увагою вимогу банку про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору в іноземній валюті - швейцарських франках (а.с.5), не пересвідчився в наявності у банківської установи ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями та не відобразив в своєму рішенні мотивів, за якими переведення іноземної валюти в українську було здійснено виходячи з курсу НБУ станом на дату подання банком позову. Враховуючи те, що валютою кредитного договору, правомірно виданою боржникові на підставі банківської ліцензії № 75 від 24 грудня 2001 року , дозволу № 75-2 від 09 листопада 2002 року та додатку до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року (а.с.47-50), є швейцарські франки, виконання боржником вказаного зобов»язання має бути здійснено в тій іноземній валюті, яка передбачена договором, на підставі приписів ст. 192, ч.2 ст. 524, ч.3 ст. 533, ч.1 ст. 1054, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України „ Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Зважаючи на те, що про стягнення заборгованості саме в іноземній валюті було заявлено банком в позовній заяві, боржник та поручитель, на підставі ст.543, 554 ЦК України , мають відповідати за порушення зобов"язання боржником перед кредитором як солідарні боржники. Відтак, позовні вимоги банку про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в іноземній валюті, а саме, сумі 25490 (двадцять п'ять тисяч чотириста дев'яносто) швейцарських франків 61 сантим підлягають задоволенню. Окрім зазначеного, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, за принципом пропорційності, з відповідачів на користь банку підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, в сумі по 2009 (дві тисячі дев'ять) грн 70 коп. з кожного.

Outcome: approved