Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, вимоги якої в подальшому збільшив, та просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати їй заробітної плати в сумі 94770,80 гривень та 5000 гривень відшкодування заподіяної їй моральної шкоди за порушення трудових прав. В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 1977 року вона знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. 19 грудня 2013 року була звільнена з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з нею у день звільнення та на наступний день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у зв'язку з відсутністю коштів. Невиплатою заробітної плати їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевному хвилюванні за її матеріальний стан, відсутністю коштів на утримання, необхідністю позичати гроші у сторонніх осіб, прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Такими діями відповідача була принижена її честь та професійна гідність як працівника. Моральну шкоду вона оцінила у 5000 гривень. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 09.12.2014 року в розмірі 94770,80 гривень та 5000 гривень моральної шкоди. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просила розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштові повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 05.10.1977 року знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. Наказом № 689/к від 19.12.2013р. позивач звільнена з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства з 19.12.2013 року. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити неоспорювані суми. Згідно з наданою ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан" довідкою №50400/60 від 07.10.2014р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 07.10.2014р. складає 27540, 19 гривень. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. У відповідності до норм ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку. Отже, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата для зазначеного випадку обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки відповідачем на вимогу суду не були представлені довідки щодо середнього заробітку звільненого працівника, суд виходить з тих даних, які надані та обчислені позивачем. Розмір заробітної плати за жовтень 2013 року становить 5349,42 грн., за листопад 2013 року- 5862,75 гривень, а всього 11212,17 гривень. Кількість робочих днів в розрахунковому періоді становить 42 дні ( за жовтень 2013р.- 23 дні + 19 днів за листопад 2013 р.). Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 266,96 гривень (11212,17 грн. : 42 дні). Кількість днів затримки виплати заробітної плати з 19.12.2013 р. до 09.12.2014р. становить 355 днів. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з позивачем складає 94 770,80 гривень (266,96 грн. х 355 дні). Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача без утримання податків та обов'язкових зборів, нарахування та перерахування до бюджету яких є обов'язком роботодавця. Крім того, суд вважає частково обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування заподіяної порушенням його трудових прав на оплату праці моральної шкоди, що передбачено ст.237-1 КЗпП України. З урахуванням характеру страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, мотивів дій відповідача та обставин вчинення допущених порушень суд вважає, що достатньою грошовою компенсацією моральною шкоди є сума у розмірі 500 гривень. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 947,71 гривень за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 гривень за вимоги про стягнення моральної шкоди, а всього 1191,31 грн.

Outcome: partial