Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

позивачі просять суд визнати за ними в порядку спадкування після [PERSON] право власності по 1/2 частині житлового будинку за кожним (загальна площа приміщень 57,5 кв.м., загальна площа 50,6 кв.м., житлова площа 39,1 кв. м., допоміжна площа 11,5 кв.м., площа літніх 6,9 кв.м.) з надвірними спорудами та будівлями (прибудова лід літ. а, господарський блок під літ. Б, сарай під літ, В. сарай під літ. Г, навіс під літ, Д, огорожа №1, хвіртка №2, ворота №3, колодязь №4), що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON]. За життя [PERSON] згідно записів у погосподарській книзі належав житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Отже, після смерті [PERSON] залишився вищезазначений житловий будинок. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 10.09.2001 р. [PERSON] було складно заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Шпендівської сільської ради Загородною Т.Г. та зареєстрований в реєстрі за №73. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що за законом матиме право заповіла синам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишились вони - її сини [PERSON] та [PERSON]. Інших спадкоємців не залишилось, оскільки батьки та чоловік [PERSON] померли раніше. Згідно ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, враховуючи те, що інших спадкоємці по заповіту та першої черги після [PERSON] немає, вони відповідно до ст. ст. 1223, 1261 Цивільного кодексу України як спадкоємці за заповітом успадковують всю спадщину [PERSON], в тому числі і житловий будинок. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] вони у встановлений шестимісячний строк прийняли спадщину шляхом звернення до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. із заявами про прийняття спадщини [PERSON], що підтверджується листом нотаріуса. Після прийняття спадщини та для оформлення свідоцтва про право на спадщину вони звернулись до нотаріуса, яка попросила їх надати правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок на ім'я [PERSON] Вони не змогли надати правовстановлюючий документ на будинок, оскільки такий документ за життя [PERSON] не був виготовлений та отриманий, а також не був зареєстрований. У зв'язку з чим, нотаріус відмовив їм в оформленні свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Вони звернулись для виготовлення технічного паспорту на житловий будинок та з'ясування питання чи було зареєстровано [PERSON] право власності на житловий будинок. На їх звернення було виготовлено технічний паспорт та повідомлено, що право власності за [PERSON] не зареєстровано. В зв'язку з чим, нотаріусом було рекомендовано їм звернутись до суду щодо визнання в рівних частках за ними в порядку спадкування права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] Отже, за умов відсутності правовстановлюючого документа та реєстрації права власності на житловий будинок за [PERSON], вони не можуть у встановленому порядку оформити через нотаріальну контору та прийняти у спадщину житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Представник відповідача в особі Шпендівської сільської ради Кагарлицького району в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву в якій просить суд розглянути справу у відсутність представника сільської ради. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, причини не явки не повідомив, тому суд вважає, що представник третьої особи не з'явився без поважних причин. Вислухавши позивачів та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заявлений позов позивачів задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 234 Цивільного-процесуального кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав. [INFO] померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи у заповіті. 10 вересня 2001 р. [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Шпендівської сільської ради Кагарлицького району та зареєстровано в реєстрі за № 73. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] все своє майно де б воно не було, з чого воно не складалось і все те, що їй належатиме на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла своїм синам, [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 того Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишились її сини [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Однак, приватним нотаріусом Воловенко Р.П. від 28.10.2016 року за № 690/01-16 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.18). У зв'язку з цим позивачам було запропоновано звернутись до суду про визнання права власності на вказаний житловий будинок в судовому порядку. Позивачі у своєму позові зазначає, що оформити свої спадкові права у державній нотаріальній конторі вони не мають можливості, оскільки за життя спадкодавець не оформив правовстановлюючі документи на будинок. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 4.15 п. 4 Глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012 року, наказ № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року3 за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 4.5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 3.1 Листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392ЦК). Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30.05.2008 р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснив, що «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів особи, одним з яких є визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Відповідно ст.1216 ЦК України передбачено, що до спадкової маси можуть входити лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. За таких обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачів в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved