Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

У лютому 2019 року позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць, починаючи стягнення з 20.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. А також, просить стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини його доходів щомісячно, до досягнення донькою - [PERSON], віку трьох років, тобто, до [INFO]. В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з 18 квітня 2006 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них народилась донька - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач з січня 2017 року проживає окремо, та матеріальної допомоги на утримання дитини, та на її утримання, до досягнення дитиною віку трьох років, не надає, повністю переклавши матеріальне забезпечення доньки на неї. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 15.03.2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи. У судове засідання позивач не з'явилась, надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду, шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації, а також, опублікування повідомлення, 15.03.2019 року, на офіційному веб-сайті суду http://court.gov.ua/sud0537. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 18.04.2006 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 338 (а.с.9). Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26 жовтня 2017 року виконавчим комітетом Староварварівської сілдьської ради Олександрівського району Донецької області, актовий запис № 1 від 26.10.2017 року (а.с. 10). Згідно довідки Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області від 13.02.2019 року № 111, [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], та має наступний склад сім'ї: син - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], [INFO], вітчим - [PERSON], [INFO], брат - [PERSON], [INFO] ,та брат - [PERSON], [INFO] ( а.с. 11). Відповідно до довідки військово-цивільної адміністрації сіл Нижня Вільхова, Верхня Вільхова, Малинове, Плотина та Пшеничне Станично-Луганського району Луганської області № 85 від 05.03.2019 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 17). Суд, відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітньої доньки. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б це спростовували, відповідачем не надано. Виходячи з принципу пропорціональності та співмірності, суд вважає, що розмір аліментів, визначений позивачкою у розмірі 1/4 частина від доходу - буде достатнім та відповідатиме тій ситуації, що склалась між сторонами. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного і той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги, має право на отримання аліментів за умови, що другий з подружжя може їх надавати. Відповідно ж до вимог ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, при цьому дружина має таке право незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З позову вбачається, що позивач доглядає за малолітньою дитиною - [PERSON], тому не працює, і не отримує самостійний дохід. Суд також враховує ту обставину, що позивач отримує соціальні виплати, у зв'язку з народженням дитини. При цьому, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати своїй дружині матеріальну допомогу, так як він має працездатний вік, має нормальний стан здоров'я, не має на утриманні інших осіб, а доказів, які б це спростовували, відповідач суду не надав. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що позивачка отримує соціальні виплати на дитину, нею також заявлений позов про стягнення аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, також, суд приймає до уваги, що даний вид аліментних зобов'язань є недовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд вважає, що розмір аліментів на дружину у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України „Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру, а також у разі коли в позовній заяві об'єднано одночасно дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Враховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне, на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1536,80 грн. в дохід держави, за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved