Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивачка подала до суду заяву в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , оформлений на ім`я відповідача [PERSON] та на земельну ділянку, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1813 га, належна на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 517796 виданого на ім`я відповідача [PERSON] та виділити [PERSON] із набутого в шлюбі спільного майна подружжя, вантажний автомобіль марки Daf сідловий тягач -Е XLRTE47WS0E4: [NUMBER] білий. У позові зазначає, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них є син [PERSON] [INFO] .. Просить суд розподілити між нею та відповідачем майно нажите ними в шлюбі. Позивачка в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з"явилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст. 247ЦПКУкраїни, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, яка відповідає змісту ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Як випливає з матеріалів справи, 14.11.1993 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 14.11.1993 р. Від даного шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка перебувала тривалий час закордоном на заробітках через важкий матеріальний стан у сім`ї . За зароблені кошти відповідач придбав вантажний автомобіль марки Daf сідловий тягач -Е XLRTE47WS0E4: [NUMBER] білий, придбаний на підставі біржової угоди КП8 з 707482Р 06.10.2007, ТБ ЗАХІД-РІВНЕ ТЕРНОПІЛЬ ТЕ 1086014 18.05.2004 ТЕРНОПІЛЬ TRAILER н/причіп бортовий-Е 405188/[NUMBER] синій біржова угода 14-426-8 ТБ трансєвропейська 06.06.200Е.КХС876572 12.01.05 Стрий. Також, як вбачається із матеріалів справи спільно нажитим майном подружжя являється житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , оформлений на ім`я відповідача [PERSON] та земельна ділянка, цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1813 га, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 517796 виданого на ім`я відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зважаючи, що житловий будинок, земельна ділянка та вантажний автомобіль придбані за час шлюбу, то воно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги позивачки слід задоволити.

Outcome: approved