Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Представник позивача ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №215/12-07-0948 від 09.10.2007 р. в сумі 48 431,50 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06.12.2017р. - 1 315 612,93 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09.10.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №215/12-07-0948, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 46 750,00 доларів США, із сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. Зобовязання позивача, визначені у договорі кредиту, були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки. Однак, внаслідок порушення відповідачем договірних зобовязань, станом на 06.12.2017 року відповідач має заборгованість перед банком по сплаті процентів за користування кредитом та пені, яка складає 48 431,50 дол. США, що за курсом НБУ станом на 06.12.2017 року становить 1 315 612,93 грн., з яких: 28 739,45 дол. США (еквівалент - 780 690,09 грн.) - сума заборгованості за відсотками, а також передбачена пеня, яка складається з: 12 001,07 дол. США (еквівалент - 326 001,94 грн.) - за несвоєчасне повернення кредиту та 7690,98 дол. США (еквівалент - 208 920,90 грн.) - за несвоєчасне повернення відсотків. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути у відсутності представника позивача та у випадку неявки відповідачів постановити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подавав. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судовго засідання, не з*явився в судове засідання без повідомлення причин та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 09.10.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір кредиту №215/12-07-0948, згідно умов якого, Кредитор надає Позичальнику кредит в сумі 46 750,00 доларів США, зі сплатою 13% річних. Відповідно до п. 3.1.1., були виконанні належним чином та в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки. В порушення умов договору кредиту, відповідач протягом тривалого часу здійснює погашення процентів за користування кредитом у встановлені терміну. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний крім повернення позикодавцеві позики, сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами ст. 525 ЦК України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від зобов'язання або одностороння зміна його умов. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних йому процентів. Відповідно до умов кредитного договору, позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання перед позичальником - надав кредитні кошти, що не заперечується стороною відповідачів. Однак відповідач [PERSON] свої зобов'язання за цим кредитним договором належним чином не виконував, регулярного щомісячного погашення частини кредиту та відсотків за користування кредитними коштами згідно графіку погашення кредиту не здійснював, внаслідок чого, станом на 06.12.2017р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 1 315 612,93 грн., з яких: 28 739,45 дол. США (еквівалент - 780 690,09 грн.) - сума заборгованості за відсотками, а також передбачена пеня, яка складається з: 12 001,07 дол. США (еквівалент - 326 001,94 грн.) - за несвоєчасне повернення кредиту та 7690,98 дол. США (еквівалент - 208 920,90 грн.) - за несвоєчасне повернення відсотків, що підтверджуються наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, перевіреним судом та не оспореним відповідачем. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що відповідач не виконував належним чином зобов'язання за Договором кредиту, внаслідок чого перед позивачем виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасне повернення відсотків. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в іноземній валюті - доларах США, із зазначенням еквіваленту у гривні станом на час здійснення розрахунку заборгованості. Згідно умов кредитного договору, валютою кредитування був долар США. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014р. у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у м.Маріуполі, тобто проживає у зоні АТО, а тому на неї розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 12 001,07 дол. США (еквівалент 326 001,94 грн.) та за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 7690,98 дол. США (еквівалент 208 920,92 грн.), яка нарахована за період з 06.12.2016р. по 27.10.2017р., тому суд відмовляє позивачу в цій частині. Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню з останнього на користь позивача сума заборгованості за відсотками в розмірі 28 739,45 дол. США, яка еквівалентна 780 690,09 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). На підставі зазначеного з відповідача на користь позивача також витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 710 грн. 35 коп. ( (19 734,19*780 690,09) / 1 315 612,93).

Outcome: partial