Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Чорнобаївського району (далі позивач) звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі відповідач), третя особа [PERSON], про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 14 грудня 2017 року померла [PERSON], яка з 18 серпня 2016 року перебувала на утриманні у стаціонарному відділенні позивача. При житті [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину. У звязку з цим позивач просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянки в порядку спадкування за заповітом. У судове засідання сторони не зявилися. Представник позивача за дорученням [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні (а.с. 45). Відповідач надіслав лист, в якому просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 55). Третя особа [PERSON] надіслав заяву, в якій погодився з позовом та просив розглянути справу без його участі (а.с. 56). Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 14 грудня 2017 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18 грудня 2017 року серії І-СР № 313511 (а.с. 4). 15 серпня 2016 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Жовнинською сільською радою Чорнобаївського району Черкаської області, відповідно до змісту якого заповіла позивачу земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,43 га, розташовану в межах Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,43 га, розташована на території Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 17 жовтня 2018 року (вих. № 1109-01/16) (а.с. 29), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 19), позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 30 на звороті). Крім позивача із заявою про прийняття спадщини (а.с. 30) також звертався [PERSON] Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 14 березня 2019 року (вих. № 262/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що в силу вимог підпункту 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та розяснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 62). Відповідно до змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 18 травня 2018 року № 271 на ім"я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адмінмежах Жовнинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, виготовлений державний акт серії ІІ-ЧР № 045040 від 5 серпня 2002 року (а.с. 63). Зі змісту позову вбачається, що правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку втрачено. Позивач двічі розміщував оголошення у газеті «Світлий шлях», а саме 31 травня 2018 року № 23 (а.с. 7) з проханням повернути за винагороду державний акт на право власності на землю, однак його повернуто не було, та 7 червня 2018 року № 24 (а.с. 8), про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧР № 045040. Отже відсутність у позивача правовстановлюючого документу на земельну ділянку, яка входить до складу спадщини, фактично унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину і, як наслідок, призводить до порушення його права власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 14 грудня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померла [PERSON] склала заповіт, відповідно до змісту якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,43 га заповіла позивачу. На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняв її, однак не може оформити право власності та отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка може бути обєктом права власності. За приписами ст. 82 ЗК України юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи наведене, а також позицію третьої особи, яка проти позову не заперечує, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved