Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 3 лютого 2011 року в розмірі 22771,29 гривень. В позовній заяві позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" вказує про те, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого відповідачеві позивачем надано кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банком свої зобов'язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору № б/н від 3 лютого 2011 року щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та сплати штрафів у випадку порушення умов кредитного договору. Через невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором №б/н від 3 лютого 2011 року станом на 31 жовтня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 22771,29 гривень, що складається з: 469,55 гривень заборгованості за кредитом, 17641,20 гривень заборгованості за процентами, 3100,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штраф, нарахування якого передбачено п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, -500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 1060,54 гривень штрафу (процентна складова). Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 22771,29 гривень заборгованості за кредитним договором № б/н від 3 лютого 2011 року та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, до суду подав письмову заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 39). Відповідач [PERSON] в судове засіданні на з'явилася, подала до суду відзив на позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» згідно якого зазначала про те, що позовні вимоги позивача визнає частково на загальну суму 2084,31 гривень, а саме: вимоги про стягнення 469,55 гривень заборгованості за кредитом, 1200,00 гривень пені, 414,76 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом. Просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення штрафу і пені за період з 30 квітня 2015 року по 5 грудня 2016 року та до вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 8 листопада 2013 року по 5 грудня 2014 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги позивача визнала частково та пояснила, що відповідач визнає факт отримання кредиту у позивача, однак, не погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 3 лютого 2011 року. Так, вважає, що позивач безпідставно не повідомив, у порядку передбаченому п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, про зміну процентів за користування кредитом з 1 вересня 2014 року з 30% на 34,80% та з 1 квітня 2015 року з 34,80% на 43,20 %. У зв'язку з цим, відповідач вважає, що повинна сплачувати проценти за користування кредитном у розмірі 30% річних. Крім того, вважає, що розрахунок позивача проведений з математичними помилками. У зв'язку з цим, відповідач визнає позовні вимоги позивача частково на загальну суму 2084,31 гривень, а саме: вимоги про стягнення 469,55 гривень заборгованості за кредитом, 1200,00 гривень пені, 414,76 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом. До вимог про стягнення штрафу і пені за період з 30 квітня 2015 року по 5 грудня 2016 року та до вимог про стягнення процентів за користування кредитом за період з 8 листопада 2013 року по 5 грудня 2014 року просила застосувати позовну давність, оскільки вказані платежі є щомісячними та позовна давність повинна застосовуватися до кожного платежу окремо. Представник відповідача зазначила, що вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення штрафів, оскільки нарахування штрафу та пені за одне і теж саме порушення свідчить про подвійне притягнення відповідача до відповідальності. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання представником відповідача [PERSON] - [PERSON] позовних вимог про стягнення за кредитним договором № б/н від 3 лютого 2011 року 469,55 гривень заборгованості за кредитом, 1200,00 гривень пені, 414,76 гривень заборгованості за процентами за користування кредитом, не встановлено. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. Цивільна справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання на 8 лютого, 6 березня, 26 березня, 11 квітня та 23 квітня 2018 року. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. У зв'язку з укладенням відповідачем [PERSON] шлюбу нею було змінено прізвище [PERSON] на [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 76, 77). До суду відповідачем було подано відзив на позовну заяву позивача, а позивачем - відповідь на відзив. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що заява відповідача [PERSON] від 3 лютого 2011 року (а.с. 6), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 8-31), Правила користування платіжною карткою, а також Тарифи банку (а.с. 7) складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Відповідно до заяви відповідача від 3 лютого 2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта (довідці про умови кредитування) і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, яка вказана в заяві. Згідно анкети-заяви позивальника, відповідачеві видано кредитну карту «Універсальна» (а.с. 7). Як встановлено згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №б/н від 3 лютого 2011 року, що був проведений позивачем, ним з 1 вересня 2014 року було збільшено процентну ставку за користування кредитом з 30% річних на 34,80 %, а з 1 квітня 2015 року - з 34,80 % на 43,20 %. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак, під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № б/н від 3 лютого 2011 року не виконала, не здійснювала повернення отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Через невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка згідно розрахунку позивача (а.с. 4) станом на 31 жовтня 2017 року становить 22771,29 гривень, що складається з: 469,55 гривень заборгованості за кредитом, 17641,20 гривень заборгованості за процентами, 3100,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штраф, нарахування якого проведено відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, - 500,00 гривень штрафу (фіксована частка), 1060,54 гривень штрафу (процентна складова). Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення чи зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. При вирішенні справи в частині стягнення з відповідача на користь позивача 469,55 гривень заборгованості за кредитом, суд приходить до висновку про обґрунтованість таких вимог позивача, оскільки дослідженими в судовому засіданні документами, встановлено, що відповідачем було отримано у позивача та не повернуто кредит в розмірі 469,55 гривень. Позовні вимоги позивача в цій частині, відповідач у відзиві на позовну заяву та представник відповідач в судовому засіданні, визнали, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. Дослідженим в судовому засіданні розрахунком позивача суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 3 лютого 2011 року встановлено, що проценти за користування кредитом були нараховані за різними процентним ставками - з 3 лютого 2011 року у розмірі 30% річних, з 1 вересня 2014 року у розмірі 34,80 % річних, а з 1 квітня 2015 року у розмірі 43,20% річних. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (ч. 2 ст. 1067 ЦК України). Відповідно до положень п. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта. Згідно з пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати позичальнику виписку про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках. При підключенні позичальника до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу Mobail-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SMS-повідомлень. П 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг визначає обов'язок позичальника отримати виписку про стан карткових рахунків і про проведені операції за картковими рахунками. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідженими в судовому засіданні СМС-повідомленнями про підвищення процентних ставок за користування кредитом, а також наданими позивачем до позовної заяви та до відповіді на відзив документами, що були досліджені в судовому засіданні, не підтверджено факту отримання таких СМС-повідомлень відповідачем. Крім того, згідно доданої до відповіді на відзив виписки, з рахунку відповідача за картковим рахунком встановлено, що картковим рахунком відповідач з грудня 2013 року не користувалася та 30 листопада 2012 року і 5 червня 2013 року було знижено позивачем кредитний ліміт за картковим рахунком відповідача до 0,00 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом з 1 вересня 2014 року у розмірі 34,80 % річних та з 1 квітня 2015 року - 43,20 % річних. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення процентів за період з 8 листопада 2013 року по 5 грудня 2014 року та штрафу і пені за період з 30 квітня 2015 року по 5 грудня 2016 року, а стягнути проценти з відповідача на користь позивача за останні три роки, тобто з 6 грудня 2014 року по 31 жовтня 2017 року (як вказано у позовній заяві позивача). Відповідач визнала вимоги щодо стягнення пені за період з 6 грудня 2016 року по 6 грудня 2017 року, тобто за рік, що передував зверненню позивача до суду. В силу вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями ст.ст. 257, 258 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється строком в один рік. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку встановлено, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 3 лютого 2011 року зобов'язувалася сплачувати проценти та пеню кожного місяця до 25 числа за попередній місяць. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Ч. 3 ст. 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви відповідача щодо застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення процентів та неустойки (штрафу, пені). Суд розглянув спір у межах позовних вимог позивача. Згідно позовної заяви та доданих до неї документів, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 3 лютого 2011 року станом на 31 жовтня 2017 року. Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 21 грудня 2017 року (подано позовну заяву у відділення поштового зв'язку), а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за період з 21 грудня 2014 року по 31 жовтня 2017 року (по дату проведення розрахунку заборгованості за кредитним договором позивачем), а пені - за період з 21 грудня 2016 року по 31 жовтня 2017 року. Таким чином, розмір заборгованості за процентами згідно кредитного договору № б/н від 3 лютого 2011 року за період з 21 грудня 2014 року по 31 жовтня 2017 року становить 414,76 гривень (469,55 гривень х 30%:100%:365х1044). Проценти обраховані за формулою: сума боргу х розмір річних : 100% : 365 днів у році х кількість днів користування кредитом. Отже, вимога позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягає до задоволення частково в розмірі 414,76 гривень. При вирішенні вимог позивача про стягнення пені та штрафів, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Кредитним договором, укладеним між сторонами по справі, встановлена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме пеня за прострочення оплати кредиту. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки встановлюється строком в один рік. Доказів збільшення строку позовної давності за кредитним договором сторонами до суду не надано. Отже, вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими за період з 21 грудня 2016 року по 31 жовтня 2017 року. В судовому засіданні представник відповідача та відповідач у відзиві на позовну заяву визнали позовні вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 1200,00 гривень, а тому суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1200,00 гривень. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10травня 2007 року №168 (що діяв на час виникнення кредитних правовідносин), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Подібну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові №6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі №6-2003цс15. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення фіксованої частини штрафу в сумі 500,00 гривень та процентної частини штрафу - 1060,54 гривень не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог, позивачеві необхідно відмовити. Беручи до уваги встановлені обставини справи та вказані правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 3 лютого 2011 року в розмірі 2084,31 гривень, з яких 469,55 гривень заборгованості за кредитом, 414,76 гривень заборгованості за процентами, 1200,00 гривень пені за порушення кредитних зобов'язань. В решті вимог позивача слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1280,00 гривень. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved