Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з дійсною заявою про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у якій просила визнати втратившими право користування житлом свою доньку та онука - відповідачів по справі. В поданій заяві позивачка зазначила, що являється власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі - донька позивачки [PERSON] та онук позивачки [PERSON]. З чеврня 2008 року відповідачі не проживають за адресою своєї реєстрації у зв'язку з виїздом на інше місце проживання, а саме до Російської Федерації. В зазначеній квартирі не залишилося речей та документів відповідачів. В добровільному порядку вирішити питання про зняття з реєстрації відповідачі не бажають. За викладених обставин, позивачка не може розпоряджатися нерухомим майном за власним розсудом. За таких підстав, позивачка звертається до суду із дійсною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням і проживання в ньому, у зв'язку з тим, що відповідачі тривалий час не проживають по зазначеній адресі за незалежних причин, являються родичами позивача, ніяких обов'язків по оплаті комунальних послуг не несуть. До початку судового засідання представник позивача та позивачка надали суду заяву, в якій підтримали позовні вимоги, просили задовольнити поданий позов та справу роглядати без їх участі. З боку в відповідачів, до початку судового засідання на адресу суду надійшла заява, згідно якої вони визнали позовні вимоги, також просили розглядати справу без їх присутності у судовому засіданні. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом даного позову являється захист прав власності на житло, яке знаходиться у приватній власності позивача і це регулюються цивільним законодавством. З встановлених обставин випливають правовідносини між членими сім"ї, які користуються зазначеним житлом. Таким чином, дані до встановлених правовідносин необхідно застосовувати цивільне законодавство, що регулює питання користування житлом членів сім"ї власника житла, яке знаходиться у приватній власності позивача. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім"ї власника жилого будинку ( квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На підставі ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один (1) рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: - чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; - які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; - яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; З копії договору купівлі-продажу квартири та витягу про реєстраціц. права власності на нерухлме майно (а.с.4,5) вбачається, що позивачка дійсно являється власником житла за адресою: [ADDRESS]. Копією домової книги підтверджується факт реєстрації у вказаному будинку відповідачів - [PERSON], [PERSON] (а.с.6-7) При цьому, Актом (а.с.13), складеним депутатом Гірської міської ради у присутності свідків - [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що гр.[PERSON], 1979 року народження та [PERSON], 1997 року народження з червня 2008 року не мешкають за місцем своєї реєстрації, ніяких обов'язків по утриманню житла не несуть, особистих речей та речей повсякденного використання в квартирі не має. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ( а.с.13) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], 30 вересня 2017 року. Після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище "[PERSON]". Вказаними матеріалами підтверджено, що відповідачі мають інше місце проживання і ніяких домовленостей щодо житла за адресою: [ADDRESS] - між сторонам не встановлено. Добровільно відповідачі з реєстрації не знялися, що створює труднощі у позивачки у користування своїм житлом і позивачка має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у розумінні ст..391 ЦК України. При цьому також суд враховує той факт, що відповідачі визнали даний позов, в добровільному порядку надали суду відповідну заяву. Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідачі не мешкають в житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] - понад 1 рік, а тому на підставі положень ст.405 ЦК України повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності їх понад встановлені строки. На підставі ст.405 ЦК України,

Outcome: approved