Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом у якому просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 10 серпня 2007 року. Вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Останні чотири роки з відповідачем постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через взаємні претензії один до одного мають непорозуміння з різних питань сімейного життя. Шлюб є лише формальним, оскільки через особисті відносини, що тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування та шлюбні стосунки, проживають окремо один від одного. Після розірвання шлюбу донька проживатиме з нею. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин та лише погіршить їх. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та обставини, викладені у заяві. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснив, що всі зароблені ним кошти він витрачав на позивачку, йому не зрозуміла причина розірвання шлюбу, вважає, що погіршення відносин у сім»ї сталося через фінансові труднощі; з дружиною мешкають окремо з жовтня 2013 року, шлюбні стосунки не підтримують, спільного бюджету не мають; у зв»язку з наполяганням позивачки розірвати шлюб строк на примирення просить не надавати. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2007 року, про що у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї зроблений відповідний актовий запис за № 2140. Від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільне господарство, мешкають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, намагання суду примирити сторони успіху не мали, а тому зберегти сім"ю не надається можливим, позивачка наполягає на розлученні, оскільки вважає, що збереження шлюбу бути не може. Згідно положень частини 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За викладених обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, оскільки існування сім»ї сторін носить формальний характер протягом тривалого часу, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved