Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в котрому\~зазначено, що від спільного життя з відповідачем має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона проживає разом із сином та матірю у будинку № 33 по вул. Першотравнева в с. Ничипорівка Яготинського району Київської області, на даний час не працює, є інвалідом ІІІ групи, жодних доходів ні вона, ні її син не мають. Її син часто хворіє, у зв"язку з чим перебуває на обліку у Яготинській ЦРЛ. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча є особою працездатною, інших утриманців не має. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі Ѕ частини його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 вересня 2018 р. і до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в заяві до суду представник позивачки просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Перевіривши матеріали\~справи,\~ дослідивши\~докази,\~враховуючи,\~що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає,\~що позов\~підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В судовому засіданні установлено, що сторони від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження, а.с. 4). Позивачка проживає \~разом із\~сином та\~матірю у\~будинку №\~ 33\~по вул.\~Першотравнева в\~с.\~Ничипорівка Яготинського\~району Київської\~області,\~малолітня дитина\~перебуває на\~утриманні матері,\~(довідка\~Ничипорівської сільської\~ради,\~а.с.27\~зворотня сторона).\~Позивачка \~не працює,\~ є\~інвалідом ІІІ\~групи з\~1\~липня 2006\~року,\~ внаслідок\~захворювання,\~пов"язаного\~з впливом\~ аварії\~на ЧАЕС,\~є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії (Витяги та виписки з медичної карти, а.с. 19-20, 26, експертний висновок, а.с. 21, Витяг з акту огляду МСЕК, а.с.22, посвідчення серія А № 432756, а.с.4- зворотна сторона, індивідуальна програма реабілітації інваліда № 527, а.с. 28, витяг з трудової книжки, а.с. 30). В силу захворювання та потреби у постійному лікуванні позивачка не має можливості працевлаштуватися. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку у Яготинській ЦРЛ та йому встановлений діагноз: вроджений гипотиреоз, фактор по бронхіальній асмі, хр. аденотонзиліт, ДК ЖВП, дифузний нетоксичний зобо- I ст., у зв"язку з чим потребує постійного лікування, (витяг з медичної картки, а.с. 19). Відповідач є працездатним, інших утриманців не має, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ураховуючи ті обставини, що відповідач є працездатною особою, має нормальний стан здоров"я, інших утриманців немає, здатний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, те, що малолітній [PERSON] має захворювання та потребує постійного лікування, приймаючи до уваги, що в силу ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2019 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., то суд вважає, що з відповідача на утримання малолітнього сина необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів доходів відповідача, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Outcome: approved