Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про повернення грошового вкладу (депозит) за укладеним договором банківського вкладу № 330219 від 16 липня 2014 року в сумі 163856,06 грн. та суму на яку зростає борг у зв»язку з інфляцією за період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року 28674,81 грн., суму невиплачених відсотків за період фактичного користування депозитом протягом період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року в розмірі 12249,99 грн., суму пені за прострочення сплати депозиту нарахованої за період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року в розмірі 19354,02 грн., суму пені за прострочення сплати процентів за період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року в розмір 1446,91 грн., та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 16 липня 2014 року між ним та ПАТ КБ «Фінансова ініщатива» було укладено договір банківського вкладу № 330219 (вклад «Ініціативне літо»). Відповідно до вказаного договору банк прийняв грошові кошти (вклад) в сумі 150 000 грн. під процентну ставку 24.5 % на депозитний рахунок [NUMBER] в порядку та на умовах визначених договором. Дата повернення вкладу 12 січня 2015 року. Так, відповідно до п. 4.2 Договору остаточний розрахунок Банку з Вкладником (повернення суми вкладу) у Дату повернення здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок ( з використанням СПЗ) рахунок вкладника, відкритий у Банку на підставі письмової заяви Вкладника. 12 січня 2015 року вирішив повернути свої кошти, про що звернувся з відповідною заявою до начальника Кіровоградського відділення № 1 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива». Але у видачі коштів мені було відмовлено. Таким чином, відмова від повернення належних позивачу коштів на його вимогу є порушенням умов договору і прав позивача, як власника. Стверджує, що в зв'язку з тим, що відповідач не виконав умови договору, зазнав фізичних та душевних страждань. Через порушення відповідачем умов договору в обумовлений термін, змушений був робити додаткові зусилля для організації свого життя, так як неодноразово звертався до адвоката. Крім того через постійні хвилювання за повернення коштів, так як сума є значною, а зараз перебуває у скрутному матеріальному становищі. Вважає, що через завдані сім"ї страждання з відповідача потрібно стягнути 10 000 грн. моральної шкоди, а тому просить стягнути грошові кошти в сумі 163856,06 грн. та суму на яку зростає борг у зв»язку з інфляцією за період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року 28674,81 грн., суму невиплачених відсотків за період фактичного користування депозитом протягом період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року в розмірі 12249,99 грн., сууму пені за прострочення сплати депозиту нарахованої за період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року в розмірі 19354,02 грн., суму пені за прострочення сплати процентів за період з 13.01.2015 року по 24.04.2015 року в розмір 1446,91 грн., та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В судове засідання позивачем надано заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність ( а.с. 54). До судового засідання представником відповідача надано заперечення з посиланням на те, що як вбачається із наданої виписки по особовому рахунку, банк на виконання взятих на себе договірних зобов'язань повернув позивачу шляхом перерахування на поточний рахунок позивача суму депозитного вкладу згідно умов договорів. Позивач отримав кошти з поточного рахунку, що також підтверджується випискою по рахунку, яка додається. Відповідач на виконання взятих на себе договірних зобов'язань повернув позивачу в обумовлені договором строки та відповідно до погодженого сторонами порядку розміщені позивачем депозитний вклад шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок позивача, доказом чого є відповідна виписка. Оскільки грошові кошти були повернуті позивачу в строк, передбачений договором, що підтверджується випискою, тому і підстав щодо стягнення з відповідача будь - яких штрафних санкцій, збитків, моральної та матеріальної шкоди немає, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. 16 липня 2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» укладено договір банківського вкладу № 330219 (вклад «Ініціативне літо»). Відповідно до вказаного договору банк прийняв від позивача грошові кошти (вклад) в сумі 150 000 грн. під процентну ставку 24.5 % на депозитний рахунок [NUMBER] в порядку та на умовах визначених договором. Дата повернення вкладу 12 січня 2015 року. Так, відповідно до п. 4.2 Договору остаточний розрахунок Банку з Вкладником (повернення суми вкладу) у Дату повернення здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування на власний поточний рахунок ( з використанням СПЗ) рахунок вкладника, відкритий у Банку на підставі письмової заяви Вкладника. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського внеску незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чи відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавиці а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В силу дії ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання , одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як слідує зі ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до положень ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішення суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до п.2 Постанови Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Верховний суд України в «Узагальненні практики вирішення судами спорів, що виникають із договорів про надання громадянам фінансово-кредитних послуг недержавними структурами підприємницької діяльності» від 01 грудня 1997 року також звертає увагу на те, що правовідносини в справах за позовами громадян до комерційних банків про стягнення внесених сум та нарахованих дивідендів регулюються загальними нормами зобов'язального права, відповідними актами, що регулюють діяльність кожної з цих структур, укладеними договорами про надання послуг і при вирішення таких справ слід враховувати положення вищевказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової\ шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями , бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 внесених змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно зі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки як вбачається із наданої виписки по особовому рахунку, банк на виконання взятих на себе договірних зобов'язань шляхом перерахування на поточний рахунок позивача суму депозитного вкладу згідно умов договору перерахував. Але доказів, що позивач отримав кошти з поточного рахунку суду не надано. Ствердження позивача про неможливість зняття ним коштів з даного поточного рахунку в повному розмірі підтверджується , наданою банком випискою, відповідно до якої вбачається, що дійсно позивач змушений ледь не щодня ходити до банку , щоб мати можливість зняти 1000грн. ( а.с. 23,24). Крім того, з даної виписки вбачається , що банком за користування коштами береться комісія згідно тарифів банку . Таким чином, відповідач на виконання взятих на себе договірних зобов'язань дійсно перерахував кошти на поточний рахунок, але позбавляє його права на користування і розпорядження даними коштами, що свідчить про порушення банком прав позивача як споживача послуг. Враховуючи зазначене є всі підстави для задовлення позову про стягнення з відповідача залишку суми вкладу, невиплачених відсотків, пені. Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку, щодо доведеності позову в межах 1000грн., оскільки в суді знайшли своє підтвердження факт порушень прав позивача як споживача послуг банку, які протягом періоду з січня 2015 року по день винесення рішення, позбавляють позивача можливості отримати всі кошти ним надані банку в користування, що змушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя. В іншій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує стягнути з Публічного акціонерного товариства « КБ Фінансова ініціатива» на користь держави 2265,82грн. судового збору.

Outcome: approved