Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № SUC4GA0000000002 , згідно з яким (п. 8.1) вона отримала кредитні грошові кошти у розмірі 60 000,00 дол. США на споживчі цілі, а також у розмірі 7 350,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік (1,00% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (60 000,00 дол. США х 2,00 % = 1 200,00 дол. США, що еквівалентно 6 060,00 грн.), винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 цього договору, зі строком користування до 13.02.2018 р. включно. До складу щомісячного платежу входить заборгованість по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2017 року, яке набрало законної сили, було задоволено частково її позов до банку та визнано недійсними з моменту укладення умови пункту 8.1 кредитного договору від 13.02.2008 року в частині сплати позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 Договору. Зазначила, що нею було сплачено винагороди за резервування ресурсів (тобто за положенням договору що визнано судом недійсним) 305,15 доларів США. Вважає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. В той же час, за умовами договору суму коштів які вона сплачує банку мають зарахуватися в суму кредитної заборгованості, що не повернута позивачем, в порядку черговості, встановленій п. 3. 2 кредитного договору. Тому просить застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зарахування, в порядку черговості, встановленій л. 3. 2 кредитного договору, в рахунок погашення кредитної заборгованості сплачених [PERSON] платежів по винагороді за резервування ресурсів в загальному розмірі 305,15 доларів США та зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» здійснити відповідний перерахунок платежів за кредитним договором, виходячи з відсутності в складі щомісячного платежу винагороди за резервування ресурсів. У даній справі 06.02.2018 року було відкрите спрощене провадження без повідомлення сторін. Ухвала суду про відкриття провадження у справі була вручена позивачу та відповідачу. Сторони не заявляли клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін. У визначений судом строк відповідачем не подано суду відзив та докази в обґрунтування заперечень проти позову. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши позов та подані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 13.02.2008 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № SUC4GA0000000002, згідно з яким (п.8.1) позивач отримала кредитні грошові кошти у розмірі 60000 доларів США на споживчі цілі, та 7350 доларів США на сплату страхових платежів у випадах та в порядку, передбаченому п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом 12,00% на рік (1,00 на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення моніторингу згідно з п. 7.2 цього договору, зі строком користування до 13.02.2018 року включно. Додатком № 1 до кредитного договору № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 року визначена загальна вартість кредиту під заставу житла та умови кредитування. В даному Додатку № 1 також визначені продавця та покупця по оформленню договору купівлі-продажу, розміри щомісячного платежу, сума % та винагород, реальна процента ставка . Додатком 2 до кредитного договору № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 року визначений погашення кредиту із зазначенням розміру щомісячного платежу. Пунктом 8.1 договору визначений обов'язок позичальника сплачувати банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів. Наведені вище обставини встановлені Рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі 591/7129/16 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк" про захист прав споживача та визнання недійсними умов пункту 8.1 кредитного договору в частині обовязку сплати позичальником винагород (а.с.9-19) З наведеного судового рішення також вбачається, що за позовом [PERSON] було визнано недійсним з моменту укладення умови пункту 8.1 кредитного договору № SUC4GA0000000002 від 13.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в частині сплати позичальником винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів; винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 Договору. З графіку погашення кредиту (а.с. 8) та розрахунку заборгованості за кредитним договором SUC4GA0000000002 (а.с. 20-22) вбачається, що позивачем на виконання умов договору, що були визнані судом недійсними, було сплачено винагороди за резервування ресурсів на загальну суму 305,15 доларів США. Зокрема, такі платежі здійснювалися позивачем: 17.03.2008 р. - 20,80 доларів США; 15.04.2008р. - 24,69 доларів США; 15.05.2008р. - 23,79 доларів США; 17.06.2008р. - 24,47 доларів США; 18.07.2008р. - 23,58 доларів США; 11.08.2008р. - 24,26 доларів США; 10.09.2008р. - 24,15 доларів США; 10.10.2008р. - 23,27 доларів США; 10.11.2008р. - 24,01 доларів США; 02.04.2009р. - 92,13 доларів США. Правові наслідки недійсності правочину передбачені статтею 216 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, ще правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків йоге недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляд самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як встановлено судом, банк за недійсним положенням договору отримав від позивача 305,15 доларів США, які, відповідно до положень ч. 1 ст 216 ЦК України, має повернути позивачу. В той же час судом встановлено, що п. 3.2 Договору визначений порядок зарахування коштів отриманих банком від позичальника на виконання умов договору. Відповідно до положень ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст. 5 ЦПК України) Позивач просить застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зарахування, в порядку черговості, встановленій п. 3. 2 кредитного договору, в рахунок погашення її кредитної заборгованості сплачених нею платежів по винагороді за резервування ресурсів в загальному розмірі 305,15 доларів США та зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок платежів за кредитним договором від 13 лютого 2008 року, виходячи з відсутності в складі щомісячного платежу винагороди за резервування ресурсів. Суд вважає, Що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить вимогам закону та буде найбільш ефективний способом захисту порушеного права позивача, оскільки в наслідок такого перерахунку кошти сплачені позивачем будуть враховані у період їх сплати, тобто у той час коли вони фактично надійшли у володіння кредитора, та вплине на розмір заборгованості зі сплати відсотків та штрафних санкцій. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про повне задоволення заявленого позову. У зв'язку з повним задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved