Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ Побутовий комбінат «Силует» про стягнення 18615 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2018 року, та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2018 року по час ухвалення рішення суду. Позов обгрунтований тим, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем, остання звільнена 01 серпня 2018 року, в день звільнення належні суми заробітної плати не виплачені. На звернення від 20 вересня 2018 року щодо надання довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, відповідач належним чином не реагує. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 08 лютого 2019 року представник позивача адвокат Литовченко Д.М. позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, просить стягнути 18615 грн. невиплаченої заробітної плати, 23972 грн. 52 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2018 року по 08 лютого 2019 року, 1500 грн. витрат на правничу допомогу, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, представник відповідача ТОВ Побутовий комбінат «Силует», місцезнаходження-16601, Чернігівська область, м.Ніжин, вул.Поштова, 2, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-03058365, в судове засідання не з»явився, відповідач про дату, час і місце судового засідання сповіщений в порядку п.1 ч.7 ст.128, ч.10 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки та матеріалів рекомендованим листом за адресою місцезнаходження відповідача, як юридичної особи, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, із врахуванням положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України щодо визначення дня вручення судової повістки-дня проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Представник відповідача не з'явився в судове засідання без повідомлення причин і не подав відзиву. Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. Представник позивача адвокат Литовченко Д.М. згідно письмової заяви не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідачем по справі є ТОВ Побутовий комбінат «Силует», місцезнаходження-16601, Чернігівська область, м.Ніжин, вул.Поштова, 2, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України-03058365. Відомості про припинення юридичної особи відсутні. Ухвала суду від 19 листопада 2018 року щодо надання відомостей про середньоденний заробіток позивача [PERSON], проведення розрахунку на час її звільнення,-відповідачем не виконана. Статтею 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії трудової книжки позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ТОВ Побутовий комбінат «Силует», звільнена 01 серпня 2018 року відповідно до ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до індивідуальних відомостей за 2018 рік про позивача [PERSON], як застрахованої особи, наявні позначки про сплату страхових внесків по ТОВ Побутовий комбінат «Силует»,-березень 3723 грн., квітень 3723 грн., травень 3723 грн., червень 3723 грн., липень 0, серпень 0. Докази на підтвердження виплати позивачу заробітної плати за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2018 року станом на час розгляду справи відсутні. Невиплачена заробітна плата за вказаний період: березень-3723 грн., квітень-3723 грн., травень-3723 грн., червень-3723 грн., липень-4095 грн. 30 коп (середньоденна заробітна плата-186,15 грн. (3723 грн. за травень+3723 грн. за червень/40 робочих днів=186,15), 22 робочі дні за липень*186,15=4095,30), серпень-186 грн. 15 коп. ( за 1 робочий день), всього 19173 грн. 45 коп. Положеннями ст.264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Із врахуванням позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню 18615 грн. невиплаченої заробітної плати. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Позивач звільнена 01 серпня 2018 року, її заробітна плата за травень 2018 року-3723 грн., за червень 2018 року-3723 грн. (40 робочих днів за дані місяці). За таких обставин середньоденний заробіток позивача становить 186 грн. 15 коп (3723+3723/40 днів=186,15). Кількість днів затримки (без врахування вихідних та св"яткових днів) розрахунку при звільненні з 01 серпня 2018 року по 08 лютого 2019 року складає 132 дня (2018 рік-105 днів, 2019 рік-27 днів). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 24571 грн. 80 коп (132 дня*186,15 грн.=24571,80). Докази на підтвердження спору сторін про розмір належних до виплати сум позивача при звільненні відсутні, у зв"язку з чим правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку в судовому засіданні не встановлені, при цьому застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Із врахуванням позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню 23972 грн. 52 коп середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зазначена сума визначена без прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння і сплата даного податку є відповідно обов"язком роботодавця та працівника. За таких обставин позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору по вимогах про стягнення заробітної плати, 1409 грн. 60 коп (за кожну вимогу по 704 грн. 80 коп) згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем подано суду ордер та договір на право представлення її інтересів адвокатом Литовченко Д.М.. Належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані позивачем, є докази, які доводять відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем не надано суду документального підтвердження витрат на правничу допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: approved