Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У лютому 2016 року обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «Екопарк «Сосновий бор» (далі - ОК «ЖБК «Екопарк» «Сосновий бор») звернувся до суду з указаним позовом і просив визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок від 26 грудня 2012 року та від 25 листопада 2013 року, укладені між ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий Бор» в особі Голови кооперативу [PERSON], та [PERSON], скасувати право власності [PERSON] на наведені вище земельні ділянки, визнати право за ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий Бор» власності на спірні земельні ділянки. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий Бор» просить скасувати рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12 липня 2016 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позивачем було надано достатньо доказів які встановлюють недійсність договорів у відповідності до вимог ст. 203 ЦК України, а висновки суду які покладені в основу рішення про відмову у позові не відповідають встановленим матеріалам справи. Договори укладені Головою кооперативу [PERSON] з перевищенням повноважень, оскільки повноваження розпоряжатися майном Кооперативу є лише у загальних зборів, а загальні збори не надавали згоди на відчуження майна. Також вищевказані договори не були погоджені ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий Бор», ні до їх укладання ні після їх укладання, кошти по цим договорам позивачу не надходили. Вважає, що відповідач знала про обмеження у повноваженнях [PERSON] оскільки такі обмеження передбачені законом «Про кооперацію» та відповідач знайома з положеннями Статуту позивача. Судом не встановлено доказів того, що відчуження земельної ділянки третій особі, яка не є членом кооперативу відноситься до досягнення Статутних цілей кооперативу. Сторони в судове засідання не з"явились. Представник позивача просив слухати справу за його відсутності, представник відповідача просив розгляд справи відкласти, посилаючись на знаходження у відрядженні, але при цьому відповідних доказів до заяви не надав. Виходячи з вимог ст.305 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів недійсності договорів купівлі-продажу земельних ділянок або того, що вони суперечать нормам законодавства України. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, не з'ясував усіх обставин, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення із ухваленням нового про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено наступне. 26 грудня 2012 року та 25 листопада 2013 року між ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий Бор», в особі Голови кооперативу [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,3024 га, що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], наданої для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, продаж вчинено за 16934 гривень(а.с.6) та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,25 га, що розташована за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], наданої для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови, продаж вчинено за 14 000 гривень (а.с.5). У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Загальними зборами членів ОК «ЖБК «Екопарк «Сосновий Бор», згідно протоколу від 09.07.2012 року, затверджено Статут житлово-будівельного кооперативу та зареєстровано у ЕДРПОУ 10 липня 2012 року. Відповідно до статті 9 Статуту Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, що узгоджується зі ст.15 Закону України «Про кооперацію» і до компетенції яких відноситься прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном (п.9.2. Статуту), тоді як виконавчий орган кооперативу, а саме Голова кооперативу такими функціями не наділений ( п.10.2 ст.10 Статуту). Відповідно до статті 19 Закону України «Про кооперацію» володіння, користування, розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Аналізуючи положення Закону України «Про кооперацію» та Статуту п. 10.2. статті 10 Статуту та п. 9.2. статті 9 Статуту, судова колегія констатує, що виключне право щодо прийняття рішення про відчуження майна Кооперативу належить загальним зборам членів кооперативу. Отже, судовим розглядом достовірно встановлено, що вищевказані договори укладені Головою Кооперативу [PERSON] з перевищенням повноважень, оскільки повноваження розпоряжатися майном Кооперативу є лише у загальних зборів, а загальні збори не надавали згоди на відчудження майна, що підтверджується службовою запискою керівника Позивача та відповідним рішенням загальних зборів. У відповідності до вимог ст. 241 ЦК України «Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину». Оскаржувані договори купівлі-продажу не були схвалені позивачем. Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи висновки і мотиви касаційної інстанції, з яких скасоване рішення апеляційної інстанції, на виконання ч. 4 ст. 338 Цивільно-процесуального кодексу України яка зазначає, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, а саме щодо вжиття Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Екопарк «Сосновий бор» заходів із контролю за використанням та збереженням належного йому майна протягом 2012-2016 років та обізнаності [PERSON] стосовно наявності чи відсутності обмеження повноважень у [PERSON], як голови кооперативу, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне. Предметом позову є договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені відповідно 26.12.2012 року та 25.11.2013 року, з позовом до суду позивач звернувся через пошту 26.01.215 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Той факт, що позивач звернувся з позовом відповідно через 2 роки 1 місяць і через1 рік 2 місяці ніяким чином не впливає на вирішення справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Вимоги абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України полягають в зобов'язанні органу або особи, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Про обізнаність відповідача [PERSON] стосовно наявності чи відсутності повноважень у Голови кооперативу свідчить зміст договорів купівлі-продажу з яких вбачається, що договори укладені від імені Продавця в особі Голови Кооперативу [PERSON], що діє на підставі Статуту, зареєстрованого державним реєстратором Харківського МВК Щербіна Л.М. 10 липня 2012 року номер запису 14801020000053278. Оскільки обидва договори купівлі-продажу містять умову про підписання їх особою, яка діє на підставі статуту підприємства, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом у частині, яка стосується відповідних повноважень. Така позиція висловлена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України у Постанові від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними». Крім того, відповідач [PERSON] не могла не знати про такі обмеження, оскільки такі обмеження передбачені Законом України «Про кооперацію».

Outcome: approved