Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Івано-Франківського обласного управління Державного ощадного банку України звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області, [PERSON] про звільнення рухомого майна з-під арешту, накладеного 13.08.2010р. постановою б/н начальником СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області, а саме: автомобіль Subaru, моделі Legacу 2.5, рік випуску: 2008, № кузова/шасі:[NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] та перебуває в заставі АТ «Ощадбанк» за кредитним договором №484 від 11.08.2008 року; вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо арешту рухомого майна за №10147501 від 16.08.2010 року; стягнення з відповідачів судових витрат. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.11.2013 року було замінено неналежного відповідача СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області на належного відповідача УМВС України в Івано-Франківській області. Представник позивача в судове засідання з'явився та підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Представник УМВС України в Івано-Франківській області позовні вимоги не визнав, вважає, що дії по накладення арешту на рухоме майно постановою б/н начальником СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області вчинено згідно законодавства. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу звільнення з-під арешту майна, що перебуває в заставі позивача. Так, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №484 від 11.08.2008 року (надано кредит в сумі 168840 грн. для купівлі вищезгаданого автомобіля - а.с.6-9), укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» (заставодержатель) та відповідачем [PERSON] (заставодавець) було укладено Договір застави рухомого майна - транспортного засобу (а.с. 10-12), згідно з яким відповідач 2 надав в заставу автомобіль Subaru, моделі Legacу 2.5, рік випуску: 2008, № кузова/шасі:[NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Відповідно до п.3.1.7 даного договору застави, застава підлягає реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.19-21) запис 1 стосується арешту рухомого майна [PERSON], вищевказаного автомобіля, підстава обтяження кредитний договір №484 від 11.08.2008 року, обтяження накладено реєстратором філії ДП «Інформаційний центр» Мінюсту України, обтяжувачем якого є ВАТ «Державний ощадний банк України» на суму зобов'язання 168840 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містяться в статті 572 Цивільного кодексу України. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначено статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з частиною 1 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (частина 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»). Як вбачається з матеріалів справи рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.09.2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.05.2011р. (а.с.15-18) в т.ч.. з позичальника-боржника [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 11.08.2008р. №484 в сумі 172217 грн. 47 коп. та судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Як вже встановлено судом, договір застави даного автомобіля зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а накладення арешту майна боржника відповідача 2 та оголошення заборони на його відчуження вчинене першочергово під записом першим. Відповідно до ст..18 Закону України «Про заставу» якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Отже, філія Івано-Франківського обласного управління ПАТ «Державного ощадного банку України» зареєструвавши заставу автомобіля заставодавця [PERSON] має право вищого пріоритету на задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави. Тому позовні вимоги щодо зняття з-під арешту вищезгаданого автомобіля є обґрунтованими. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.19-21) запис 4 стосується арешту 16.08.2010 року за №10147501 рухомого майна [PERSON], а саме вищевказаного автомобіля Subaru, моделі Legacу 2.5, рік випуску: 2008, № кузова/шасі:[NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], підстава обтяження постанова б/н 13.08.2010 року СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області, обтяження накладено реєстратором першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою, обтяжувачем якого є СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області. Запис 5,6 та 7 також стосується обтяження всього майна боржника [PERSON] Однак, що стосується позовної вимоги щодо вилучення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо арешту рухомого майна за №10147501 від 16.08.2010 року та стягнення з двох відповідачів судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до постанови КМ України від 05.07.2004, № 830 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна» врегульовано пунктами 24-27 те, що державну реєстрацію відомостей про припинення обтяження, яке здійснюється на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п'яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу. Отже, після набрання законної сили рішення суду, позивач вправі здійснити дії щодо припинення обтяження та зняття арешту рухомого майна - транспортного засобу, що перебуває в заставі. Окрім того не підлягає до задоволення і вимоги стягнення з відповідача 1 судових витрат, оскільки дії даного відповідача відповідали вимогам щодо внесення такого запису в Реєстр, тому слід стягнути всі судові витрати з відповідача 2, який є боржником по вимогах банку. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягають до задоволення частково. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1, 18 Закону України «Про заставу», ст..54,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial