Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що 22.01.2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області. Позов позивач мотивує тим, що спільне життя не склалося з причин різних поглядів на сімейне життя та вважає, що зберегти сім'ю не можливо, і збереження шлюбу на його думку суперечило б їх інтересам. Дітей від спільного шлюбу не мають. На неодноразові звернення позивача до відповідача з питання розірвання шлюбу в органах РАЦС, останній належним чином не реагує. Позивач до суду надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив строк на примирення не надавати, у зв'язку з тим, що з відповідачем мали достатньо строку для примирення, що не дало позитивних результатів та просив справу розглянути без його участі. Відповідач надала суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала та справу просила розглянути без її участі. Проте пізніше відповідач надала суду заяву, відповідно до якої просила надати строк на примирення 3 місяці. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.01.2011 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження № 19. Сімейне життя між сторонами не склалося, в даний час спільне господарство сторони не ведуть та кожен проживає окремо. Головною причиною розладу сімейних стосунків між сторонами стали постійні сварки з боку відповідача та небажання змінити ставлення один до одного. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. На підставі ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння в сім"ї, що призвело до втрати взаємної довіри і поваги, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, малолітніх дітей сторони не мають, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими, базуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved