Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила та в якому просить стягнути з [PERSON] та з ТОВ «Ландтех» на користь [PERSON] 300000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 342476,44 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП за участю [PERSON] та вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вимоги позивача обґрунтовує тим, що позивач був стажером у ТОВ «Ландтех» і разом зі своїм колегою менеджером - представником торговельного відділу продажу техніки ТОВ «Ландтех» [PERSON] займався пошуком клієнтів та реалізацією товару вищезазначеного підприємства. 30.05.2018 року вранці [PERSON] та [PERSON] на автомобілі марки «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , який належить ТОВ «Ландтех», відправились для виконання своїх трудових обов`язків по містах і селах Одеської області у відрядження. 30.05. 2018 року приблизно о 09:30 годинні відповідач - [PERSON] керуючи вищевказаним автомобілем, при нормальній видимості, рухався по правоповоротному з`їзду з автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» на автодорогу Р75 «КПП Тимкове-Балта-Криве Озеро-Первомайськ». [PERSON] почав виконувати маневрений поворот ліворуч (розворот) та виїхав на праву смугу руху в напрямку руху з м. Балти до смт. Криве Озеро. У цей же час в напрямку з м. Балти до смт. Криве Озеро, по правій смузі руху, рухався вантажний автомобіль марки «DAF FT 95.430» державний номер [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL SN 24» [NUMBER] , під керуванням гр. [PERSON] , який виявивши небезпеку на своїй смузі руху, почав екстрено гальмувати, але через малу відстань в момент виникнення, не мав технічної можливості знизити швидкість та запобігти зіткненню з автомобілем марки «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , внаслідок чого між вищевказаними автомобілями відбулося зіткнення. Своїми діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач, який був пасажиром автомобіля марки «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , отримав тілесні ушкодження у вигляді полі травми, закритої травми грудної клітини, перелом 1-2 ребер справа, 1-4 ребер зліва, закритий перелом середньої частини лівої ключиці, діафізу лівої плечової кістки зі зміщення уламків, внаслідок травм отриманих від ДТП позивач досі залишається непрацездатним та перебуває в безпорадному стані. 30.05.2018 року після ДТП позивача було доставлено до відділення Кривоозерської ЦРЛ та госпіталізовано в хірургічно-травматологічне відділення, згодом з врахуванням тяжкості отриманих внаслідок ДТП травм родичі позивача транспортували останнього до м. Одеси у Військово-Медичний клінічний центр Південного регіону, з огляду на вказане позивачу було заподіяно матеріальні збитки, які пов`язані з його лікуванням, які знаходяться у причино-наслідковому зв`язку вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою. [PERSON] під час досудового розслідування свою провину визнав та запевнив позивача, що відшкодує йому витрати на лікування, проте після сплину часу позивач не отримав від [PERSON] жодної допомоги. [PERSON] посилався на проблеми зі страховою, користуючись довірою позивача отримав обманним шляхом від нього всю медичну документацію нібито на прохання слідчого для проведення додаткових експертиз. На початку січня 2019 року при особистій бесіді позивача з [PERSON] , останній пояснив, що не збирається позивачу нічого відшкодовувати так як кримінальне провадження відносно нього закрито. Позивач проживає тільки з матір`ю, яка є інвалідом і нещодавно пережила гіпертонічний криз. У період коли позивач був після ДТП сім`я [PERSON] залишилася тільки на піклуванні сестри позивача та сусідів, які інколи навідувалися та приносили кошти та продукти харчування, тому окрім матеріальних збитків позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у завданні позивачу негативних наслідків в результаті ДТП, а саме нервовий стрес, позивач не міг тривалий час рухатись та всі його життєві зв`язки втрачено та весь його звичний режим життя змінено, а також позивач втратив працездатність та вже рік не в змозі працювати. [PERSON] добровільно не відшкодовує завдані ним збитки, тому представник позивача звернувся до суду з позовом. 06.09.2019 року до суду надійшов відзив від представника відповідача - ТОВ «Ландтех», в якому представник відповідача просить відмовити повністю у позові в частині вимог до ТОВ «Ландтех» про стягнення на його користь моральну та матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП за участю [PERSON] . Заперечення представник ТОВ «Ландтех» обґрунтовує тим, що [PERSON] в ТОВ «Ландтех» не працює і ніколи не працював, посади стажера з продажу техніки в товаристві не існує. [PERSON] з вини якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, керував автомобілем за яким він був закріплений наказом по підприємству № 221/ПП про призначення відповідальної особи за автомобіль від 10.12.2014 року, відповідно якого відповідальна особа несе повну відповідальність за збереження, експлуатацію та технічний стан автомобіля. Таким чином, дана особа самостійно несе відповідальність за наслідки скоєного ДТП. Про те, що [PERSON] знаходився в транспортному засобі з [PERSON] керівництво ТОВ «Ландтех» не знало, про що свідчить пояснювальна записка директора Одеської філії ТОВ «Ландтех» Носова Олександра Валерійовича від 31.05.2018 року. [PERSON] по факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди 30 травня 2018 року повідомив керівництво підприємства, доповівши про постраждалого в ДТП [PERSON] , з яким будучи у дружніх стосунках згодився підвезти його у власних потребах, прямуючи в службове відрядження. [PERSON] зобов`язався витрати на лікування та всі питання по скоєному ним ДТП взяти на себе. Тому на думку представника позивача ТОВ «Ландтех» не є належним відповідачем. 21.10.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву та відзив в якому представник відповідача просила у задоволені позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної та матеріальної шкоди відмовити, обґрунтовуючи це тим, що на думку представника відповідача позовна заява подана з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вимоги позивача до [PERSON] є необґрунтованими. 30 травня 2018 року біля 09:30 год. [PERSON] будучи в службовому відрядженні, керуючи автомобілем «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «Ландтех» (на той час роботодавець) рухався по правоповоротному з`їзду з автодороги М-05 «Київ-Одеса» на автодорогу Р75 «КПП Тимкове - Балта - Криве Озеро - Первомайськ» транспортної розв`язки типу «ромашка», та доїхавши до проїжджої частини цієї автодороги Р75. почав виконувати маневр повороту ліворуч (розворот), та виїхав на праву смугу руху в напрямку з м. Балти до смт. Криве Озеро. В цей час у напрямку з м. Балти до смт. Криве Озеро по правій смузі руху рухався вантажний автомобіль марки «Daf FT 95.430» д/н [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL SN 24» ХР під керуванням водія [PERSON] , який виявивши небезпеку на своїй смузі руху, почав екстрено гальмувати, але через малу відстань в момент виникнення, не мав технічної можливості знизити швидкість та запобігти зіткненню з автомобілем марки «Volksvagen amarok», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого відбулося зіткнення передньою частиною його автомобіля з лівою боковою частиною автомобіля марки «Volksvagen amarok», реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті ДТП позивач по справі - пасажир автомобіля «Volksvagen amarok» [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я. Дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, весь час [PERSON] допомагав [PERSON] матеріально, оплачував його лікування, домовлявся про його перевезення до м. Одеси до Військово-медичного центру Південного регіону. [PERSON] було відомо, що власником автомобіля марки «Volksvagen amarok», р.н. [NUMBER] є ТОВ "Ландтех», цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Враховуючи це [PERSON] не мав до нього ні матеріальних ні моральних претензій та надав заяву про примирення, яка знаходиться у матеріалах кримінального провадження. У судовому засіданні 16 жовтня 2018 року [PERSON] підтвердив примирення з обвинуваченим - [PERSON] , не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності, підтвердив відсутність претензій матеріального та морального характеру до [PERSON] . Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16.10.2018 року по справі № 479/923/18, провадження 1-кп/474/100/18 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, кримінальне провадження № 12018150250000217 від 30.05.2018 року стосовно підозрюваного - [PERSON] у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрито. Дана ухвала суду набрала законної сили 24 жовтня 2018 року. [PERSON] також продовжував всіляко матеріально допомагати [PERSON] , аж поки він 11 січня 2019 року не почав вимагати у нього 4500,00 доларів США для початку підприємницької діяльності та погрожувати йому, що він буде оскаржувати ухвалу суду та буде звертатися до суду з позовом про стягнення з [PERSON] коштів на лікування. 21 травня 2019 року представником [PERSON] - адвокатом Дерев`янко М.О. було подано апеляційну скаргу на Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16.10.2018 року по справі № 479/923/18 та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суду першої інстанції. 11 червня 2019 року Миколаївський апеляційний суд постановив ухвалу, якою було відмовлено представнику [PERSON] в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2018 року та повернуто апеляційну скаргу на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України. На зазначену ухвалу Миколаївського апеляційного суду адвокат Акрабова О.М., в інтересах потерпілого [PERSON] подала касаційну скаргу. Верховний суд України 17 вересня 2019 року постановив ухвалу по справі № 479/923/18, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Акрабової О.М. в інтересах потерпілого [PERSON] на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 11 червня 2019 року. Також представник відповідача зазначила, що володільцем джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки «Volksvagen amarok» р.н. [NUMBER] на момент вчинення ДТП, а саме 30 травня 2018 року, було ТОВ «Ландтех» з яким [PERSON] в той час знаходився у трудових відносинах. Тому представник відповідача зазначила, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки він керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме ТОВ «Ландтех», як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди завданої її працівником. 21.10.2019 року представником позивача до суду було надано письмові пояснення в яких вона зазначила, що внаслідок травм отриманих від ДТП позивач досі залишається непрацездатним та в безпорадному стані, а також позивач переніс вже чотири операції. Згідно висновку лікарів працездатність позивача втрачена у зв`язку із захворюванням. У [PERSON] діагностовано формування адгезивного капсуліту, гіпотрофія лівого плеча 2 см., передпліччя 1 см. НФД 1 см. лівої верхньої кінцівки, хронічний больовий синдром, посттравматична лівостороння плесксопатія, тому позивач потребує подальшого лікування. Також представник позивача зазначила щодо обставин викладених у відзиві ТОВ «Ландтех», вважає відповідно до норм ЦПК України компенсацію збитку виплачує роботодавець. 16.01.2020 року до суду надійшли пояснення до відзиву на позовну заяву від представника ТОВ «Ландтех» в яких представник відповідача зазначив, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Ландтех» на момент здійснення ДТП. Відносно посадової інструкції № 19 від 22.07.2014 року основними обов`язками [PERSON] були: проведення переговорів з клієнтами з технічних питань, по гарантійним зобов`язанням і сервісним послугам, укладати від імені підприємства договори; збирати інформацію про асортимент продукції і методах роботи конкурентів на закріпленій території тощо, але аж ніяк не перевезення пасажирів. Оскільки робота торгівельного представника пов`язана безпосередньо з виїздами та відрядженнями, [PERSON] було надано службовий автомобіль у користування згідно наказу № 221/ПП від 10.12.2014 року та призначено його відповідальною особою за збереження, експлуатацію та технічний стан автомобіля. 02.06.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Ландтех» укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно умов якого працівник зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому матеріальних цінностей та несе матеріальну відповідальність за ввірені йому матеріальні цінності. Також представник відповідача зазначив, що у ТОВ «Ландтех» не передбачено та взагалі не існувало і не існує посад на яких передбачено стажування, а у посадові обв`язки [PERSON] не входило стажування осіб, тому [PERSON] не був стажером у ТОВ «Ландтех». Оскільки в трудові/посадові обов`язки [PERSON] не входило та нічим не передбачено перевезення пасажирів, то він не мав жодного права нікого перевозити чи підвозити самовільно, а як наслідок [PERSON] не законно перебував у автомобілі підприємства. Тому на думку представника відповідача, самовільні дії працівників не створюють для підприємства правових наслідків, тому ТОВ «Ландтех» не повинно нести відповідальність за дії [PERSON] так як відсутній причинний зв`язок між підприємством та негативними наслідками. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «ЛАНДТЕХ» - Філоненко А.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін по справі прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.05.2018 року [PERSON] будучи в службовому відрядженні, керуючи автомобілем «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «Ландтех» (на той час роботодавець) рухався по правоповоротному з`їзду з автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» на автодорогу Р75 «КПП Тимкове-Балта-Криве Озеро-Первомайськ» [PERSON] почав виконувати маневрений поворот ліворуч (розворот) та виїхав на праву смугу руху в напрямку руху з м. Балти до смт. Криве Озеро. У цей же час в напрямку з м. Балти до смт. Криве Озеро, по правій смузі руху, рухався вантажний автомобіль марки «DAF FT 95.430» державний номер [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL SN 24» [NUMBER] , під керуванням гр. [PERSON] , який виявивши небезпеку на своїй смузі руху, почав екстрено гальмувати, але через малу відстань в момент виникнення, не мав технічної можливості знизити швидкість та запобігти зіткненню з автомобілем марки «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , внаслідок чого між вищевказаними автомобілями відбулося зіткнення. Своїми діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.05.2018 року та копіями матеріалів кримінального провадження (а.с. 23-30, 33-45 т. 1). Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16.10.2018 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з примиренням винного з потерпілим (а.с.44-45 т. 1). Внаслідок вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , який був пасажиром автомобіля марки «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , отримав тілесні ушкодження у вигляді полі травми, закритої травми грудної клітини, перелом 1-2 ребер справа, 1-4 ребер зліва, закритий перелом середньої частини лівої ключиці, діафізу лівої плечової кістки зі зміщення уламків. [PERSON] пройшов лікування, що підтверджується експертизами та медичними довідками, чеками з аптек (а.с. 46-93, 157-160, 171-173 т. 1, а.с. 68-141, 143-147, 149 т. 2). Інші докази щодо витрат позивача на лікування суд не приймає до уваги у зв`язку з тим, що вони є неналежними доказами та не мають підтверджень про сплату позивачем витрат на його лікування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до довідки виданої директором ТОВ «Ландтех» № 603 від 21.08.2019 року вбачається, що [PERSON] не працює, не працював, на стажуванні чи в будь-яких інших відносинах з ТОВ «Ландтех» не перебував (а.с. 10 т. 2). Наказом директора ТОВ «Ландтех» № 2/ВК від 11.01.2012 року [PERSON] було прийнято на посаду менеджера з продажу та наказом директора ТОВ «Ландтех» № 157/1/ВК від 27 грудня 2013 року з 01.01.2014 року [PERSON] було переведено з посади менеджера зі збуту на посаду представника торгівельного (а.с. 220, 221 т. 2). Автомобіль марки «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] 30.05.2018 року та на якому було здійснено ДТП належить ТОВ «Ландтех» та відповідно до наказу директора ТОВ «Ландтех» № 221/ПП від 10 грудня 2014 року зазначений автомобіль було передано в користування [PERSON] (а.с. 11 т. 2). Наказом директора ТОВ «Ландтех» № 221/ПП від 10 грудня 2014 року [PERSON] з 10.12.2014 року було призначено відповідальною особою за збереження, експлуатацію та технічний стан автомобіля марки «Volkswagen Amarok» р.н. [NUMBER] , 2012 року випуску (а.с. 226 т. 2). 02 червня 2014 року між ТОВ «Ландтех» в особі директора та [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з якого вбачається, що [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність щодо забезпечення збереження та цільового використання ввіреного йому роботодавцем автотранспорту (а.с. 227 т. 2). Наказом директора ТОВ «Ландтех» № 53/ВК від 28 серпня 2019 року [PERSON] було звільнено з посади за угодою сторін (а.с. 222 т. 2) Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на момент вчинення ДТП, а саме 30.05.2018 року був працівником ТОВ «Ландтех» та виконував свої трудові обов`язки, а саме перебував у відрядженні. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Закриття справи відносно [PERSON] за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим ні є обставиною яка виключає вину у скоєному. Враховуючи встановлені обставини в справі, суд приходить до висновку, що з відповідача ТОВ «Ландтех» на користь позивача [PERSON] на відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 75266,75 грн., у зв`язку з тим, що позивачем було надано до суду докази, які підтверджують саме зазначену суму матеріальних витрат. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані до суду письмові пояснення позивача, його матері та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд не бере до уваги так як позивач та його матір є заінтересованою стороною в задоволені позовних вимог, а також у зв`язку з тим, що зазначені особи не були допитані в судовому засіданні та не були попередженні про кримінальну відповідальність (а.с. 94-150). Також позивачем було надано до суду копію заяви про виплату страхового відшкодування з якою він звертався до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та пояснення на лист ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 03.12.2019 року № 9124-31 від 02.01.2020 року (а.с. 17-20, 22 т. 3), але жодних доказів про виплату позивачу страхового відшкодування жодною із сторін по справі надано не було. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачено п.3 ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Враховуючи, що внаслідок порушення відповідачем - [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України було вчинено ДТП, внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді полі травми, закритої травми грудної клітини, перелом 1-2 ребер справа, 1-4 ребер зліва, закритий перелом середньої частини лівої ключиці, діафізу лівої плечової кістки зі зміщення уламків та проходив довготривале лікування, суд приходить до висновку, що йому було завдано моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд бере до уваги те, що травми та тілесні ушкодження, які позивач отримав в наслідок ДТП безумовно принесли в його життя дискомфорт, потягли додаткові витрати та вимагали від нього зміни звичного способу життя. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд також враховує і поведінку винної особи - [PERSON] , який протягом тривалого часу після дорожньо-транспортної пригоди в добровільному порядку не відшкодував позивачу шкоду, хоча відповідач і зазначає що надавав матеріальну допомогу позивачу, але жодних доказів на підтвердження цього до суду не надав. Також позивач надав до суду висновок експертів № 51/19 від 30.12.2019 року (а.с. 172-186 т. 2) з якого вбачається, що орієнтований розмір грошового еквіваленту моральних страждань спричинених [PERSON] відповідає заявленим вимогам і складає 300 000 грн. Суд приймає вказаний висновок до уваги частково, тільки в частині встановлення наявності моральної шкоди. Суд, враховуючи ступінь вини відповідача - [PERSON] та його поведінку, небажання мирним шляхом врегулювати спір, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, а також реалії сьогодення, оцінює моральні страждання позивача та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 100 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до частковому задоволенню. Фотографії надані сторонами по справі суд не приймає до уваги, оскільки вони на думку суду не мають доказового значення у розумінні ЦПК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial