Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Раївської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03 квітня 2000 року між нею та КСП « Миролюбівське» в особі голови [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу від 03 квітня 2000 року КСП « Миролюбівське» продало житловий будинок [ADDRESS] , який складається із: жилий будинок А-1, сарай Б-1; гараж Г-1; погріб -П-1; вбиральня - Е-1; огорожа № 1. Продаж вказаного об`єкту нерухомого майна був вчинений за 2024 ( дві тисячі двадцять чотири) грн., гроші були передані до підписання угоди купівлі-продажу. Вказаний договір був зареєстрований Придніпровською товарною біржею за №041/Ф3 від 03.04.2000 р. Цей договір підлягав реєстрації в органах БТІ, і він був зареєстрованим в Синельниківському БТІ 20.04.2000 р. в реєстрову книгу №31 за № 112, про що свідчить відмітка на договорі. З 01 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, відповідно до положень якого договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню і відбувається державна реєстрація прав на нерухоме майно. На цей час КСП « Миролюбівське» відсутнє в Єдиному державному реєстрі підприємств організацій та установ, воно було ліквідоване та встановити хто є його правонаступником не вдалось. У зв`язку із зазначеними обставинами вона позбавлена можливості здійснити нотаріальне посвідчення вказаного договору купівлі-продажу. Під час підписання договору сторони дійшли згоди стосовно всіх умов договору, а саме, що продаж житлового будинку, який розташованого за адресою: житлового будинку [ADDRESS] здійснено за 2024 ( дві тисячі двадцять чотири) грн.. Гроші на виконання договору були передані до його підписання, про що прямо вказано у пункті 4. Договору купівлі-продажу. З моменту укладення вказаного договору вона користується вказаним нерухомим майном, була зареєстрована в ньому до 2016 року, здійснює всі витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню вказаного майна. Просить визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який складається із: жилий будинок А-1, сарай Б-1; гараж Г-1; погріб -П-1; вбиральня - Е-1; огорожа №1, за [PERSON] ( РНКПО [NUMBER] ). До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. До початку судового засідання представник відповідача надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, вирішити питання згідно діючого законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 квітня 2000 року між [PERSON] та КСП «Миролюбівське» в особі голови [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна та зареєстрований Придніпровською товарною біржею за №041/Ф3 від 03.04.2000 р. Згідно з договором купівлі-продажу №041/Ф3 від 03 квітня 2000 року КСП «Миролюбівське» продало [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який складається із: жилий будинок А-1, сарай Б-1; гараж Г-1; погріб -П-1; вбиральня - Е-1; огорожа № 1. Продаж вказаного об`єкту нерухомого майна був вчинений за 2024 ( дві тисячі двадцять чотири) грн. Зазначений вище договір був зареєстрований Синельниківським МБТІ 20.04.2000 р. в реєстрову книгу №31 за № 112, про що свідчить відмітка на договорі. Під час підписання договору сторони дійшли згоди стосовно всіх умов договору, а саме, що продаж житлового будинку, який розташованого за адресою: житлового будинку [ADDRESS] здійснено за 2024 ( дві тисячі двадцять чотири) грн.. Гроші на виконання договору були передані до його підписання, про що прямо вказано у пункті 4. Договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договір було укладено у 2000 році, то до цих правовідносин має бути застосовано законодавство, яке діяло на той час, тобто Цивільній Кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Позивачем були повністю виконані умови договору: позивач передав відповідачеві передбачену договором суму грошей, позивач вселилися до будинку, постійно проживав в ньому, виконувала всі обов`язки власника, проживала в будинку протягом тривалого часу, а отже істотні умови договору купівлі - продажу виконані в повному обсязі, через що договір має бути визнаний дійсним. Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом, або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно передбачену договором суму грошей, з 2000 року проживає в будинку, угода купівлі-продажу судом не визнавалася недійсною, то на підставі ст.ст.128,153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» позивач набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіє ним. Відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На теперішній час зазначену угоду купівлі-продажу житлового будинку неможливо посвідчити нотаріально, оскільки форма договору є недотриманою і несе за собою недійсність самого договору. Іншим способом у позасудовому порядку визнати договір купівлі-продажу дійсним неможливо. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було прийнято на підставі угоди та реалізувати свої права власника із розпорядження належним йому майном. Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Однією з важливих гарантій конституційних прав власності громадян є право громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved