Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Представник [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова в інтересах [PERSON] і з заявою про встановлення факту смерті на території так званої «ДНР», дядька заявника - [PERSON] , який народився [INFO] у м.Харкові, громадянина України, чоловічої статі, який помер [INFO] на території м. Донецьк Україна, що є зоною проведення операції об`єднаних сил, на території якої не діють державні установи України. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] подали до суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, з проханням задовольнити заяву та встановити факт. Зацікавлена особа: Холодногірський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції представник якої не з`явився, про день та час слухання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки в ній достатньо матеріалів для ухвалення рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на території так званої «ДНР», помер дядько заявника - [PERSON] , який народився [INFO] у м.Харкові, громадянин України, чоловічої стані статі, який помер [INFO] на території м. Донецьк Україна, що є зоною проведення операції об`єднаних сил, на території якої не діють державні установи України. Факт смерті та поховання [PERSON] підтверджується нижченаведеними документами, копії яких додаються: - Лікарським свідоцтвом про смерть Ns 19 від 21 березня 2020 року по формі № 106/у, виданим КУ «ЦПМСП № 1» м. Донецька, амбулаторія № 2 Д-47 Управління охорони здоров`я адміністрації Донецька (лікарня так званої «ДНР»), - Довідкою про причину смерті [PERSON] Ns 19 від 21 березня 2020 року, - Свідоцтвом про смерть, що видане 24 березня 2020 року за номером № 330 Будьонівським відділом запису актів цивільного стану Донецького міського управління юстиції так званої ДНР, - Свідоцтвом про захоронення [PERSON] від 22 березня 2020 року на ділянці № 6 Кладовища «Мушкетово», виданого Філіалом № 5 «Рітуал» держкорпорації по розробці та реалізації сучасних технологій «Донецькі технології». Заявник [PERSON] є племінником та спадкоємцем покійного [PERSON] , що підтверджується наступними документами: - копією свідоцтва про народження [PERSON] (дядька [PERSON] ) від батька [PERSON] та матері [PERSON] 24 вересня 1933, виданого повторно Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, бланк серії [NUMBER] від 07.05.1999 року, - копією свідоцтва від 15.02.1946 року про народження [PERSON] (матері [PERSON] ), яка народилась [INFO] від батька [PERSON] та матері [PERSON] (бланк серії [NUMBER] ), з чого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] народились від одних батьків, отже є рідним братом та сестрою, - копією свідоцтва про шлюб від 24.12.1964 року, при реєстрації якого відбулася зміна прізвища [PERSON] (матері [PERSON] ) на [PERSON] , виданого завідуючим бюро записів актів цивільного стану при Палаці Одруження виконкому Харківської міської ради депутатів, бланк серії [NUMBER] від 24 грудня 1964 року, - копією свідоцтва про народження [INFO] [PERSON] , який народився від [PERSON] та [PERSON] , бланк серії [NUMBER] від 25 травня 1967р., - заповітом [PERSON] від 18.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лазаревим В.М., відповідно до якого все належне спадкодавцю майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та все те, що буде належати спадкодавцю на час смерті, а також належні майновій права та обов`язки на час смерті, заповідаються [PERSON] , громадянину [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , - витягом про реєстрацію заповіту в Спадковому реєстрі, номер витягу № 49135768 від 18.09.2017. На території України звернення до органів РАГС з метою реєстрації факту смерті [PERSON] [INFO] неможливо, оскільки відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» акти та документи будь-яких органів, їх посадових та службових осіб на тимчасово окупованій території вважаються незаконними. Тому в даному випадку вищевказані довідки та свідоцтва можуть бути віднесені до джерел, що містять певний інформаційний зміст лише під час звернення до суду та лише внаслідок здійснення судової процедури встановлення факту смерті особи в порядку окремого провадження. Як зазначене в пункті 3 Інформаційного Листа від 15 квітня 2016 року № 9- 1130/0/4-16 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України»: «Щодо належних та допустимих доказів на підтвердження факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. ...Зокрема, належними .. є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування... ... вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «lla§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ. зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Встановлення факту смерті дядька заявника - [PERSON] , необхідно заявнику за для того, щоб отримати відповідний документ, встановленого зразка держави Україна, для реалізації прав спадкоємця після його смерті. Іншого способу для отримання свідоцтва про смерть у заявника немає, т.я. отриманий документ зразка ДНР засвідчений печаткою невстановленого зразка, не породжує правових наслідків та не може бути підставою для отримання свідоцтва про смерть. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Пунктами 8 ч.1 ст.315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та /або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому Законом України, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5(у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого. Відповідно до ч.1, 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх та належних підстав для задоволення заяви представника [PERSON] і інтересах [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved