Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-05 00:00:00

У листопаді 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 18 травня 2013 року виконавчим комітетом Івановицької сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, актовий запис №2. Від шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . В результаті постійних конфліктів та суперечок спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв"язку з чим шлюбні стосунки між ними з лютого 2018 року фактично припинені, шлюб носить формальний характер, примирення між ними неможливе, тому просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , сина [PERSON] та дочку [PERSON] залишити на подальше проживання з нею. 12.12.2019 року позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву про відмову від позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей та закриття провадження в даній частині позовних вимог. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує повністю та просить їх задоволити. Примирення між ними неможливо, тому просить строк на примирення не надавати. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з"явився, про місце, дату та час його проведення повідомлений належним чином, подав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Примирення між ними неможливе. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу з 06.01.2020 року. Наслідки визнання позову йому роз"яснені та зрозумілі. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на це суд вважає за можливе відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України розглянути справу по суті у підготовчому засіданні з ухваленням судового рішення на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18 травня 2013 року виконавчим комітетом Івановицької сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, актовий запис №2, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.09.2019 року (а.с.4). Згідно копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.05.2013 року та серії [NUMBER] від 24.11.2015 року сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до довідки виконкому Соколівської сільської ради Пулинського району Житомирської області №826 від 26.11.2019 року до складу сім"ї позивачки входять: дочки [PERSON] , 2009 р.н., [PERSON] , 2015 р.н. та син [PERSON] , 2013 р.н., які знаходяться на її утриманні (а.с.8). У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позов, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є недопустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо клопотання позивачки про закриття провадження в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог). Згідно п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Враховуючи вищевикладене, оскільки дії позивачки щодо відмови від частини позовних вимог не суперечать закону та не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, тому суд дійшов висновку про прийняття відмови позивачки від позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього слід стягнути на користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову в розмірі 384,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору в сумі 384,20 грн слід повернути позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved