Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У вересні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просило суд стягнути з останнього суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6302896. 03.10.2016 року в м. Києві по вул. Мельникова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2016 року [PERSON] визнанно винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі заяви власника постраждалої сторони автомобіля [NUMBER], страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Крім цього, в порушення п. 8 Полісу Відповідач використовував застрахований ТЗ як таксі, а тому посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 38-1 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-прававої відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія має право стягнути завдані збитки в розмірі 50% сплаченого страхового відшкодування за Полісом АЕ/6302896. Позивач зазначив, що 25.07.2017 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір №25/07/2017 про відступлення права вимоги, в зв'язку з чим до останнього перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу, а тому він є належним Позивачем по справі. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 25 жовтня 2017 у справі відкрито провадження за участю сторін. В судове засідання представник Позивача не з'явився, через канцелярію суду подава клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом поміщення оголошення у газеті, про причини неявки суд не повідомив, заперечення не надав та не просив розглядати справу у його відсутність. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст.ст. 277, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи у загальному позовному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03 жовтня 2016 року о 15 год. 30 хв. [PERSON] керуючи в м. Києві по вул. Мельникова, 31, автомобілем [NUMBER], виконав розворот через подвійну суцільну, не надавши переваги зустрічному автомобілю [NUMBER], що призвело до зіткнення, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, вказані обставини також підтверджуються Довідкою про дорожньої-транспортну пригоду видану Управлінням патрульної поліції у м. Києві (а.с. 27). Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопад 2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 29-30) У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує автомобіля [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відповідно до страхового полісу № АЕ/6302896 (а.с.26), в зв'язку з чим власник пошкодженого ТЗ звернуся до страховика із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до Звіту №5296 складного 16 жовтня 2016 року СПД «[PERSON].» вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Тайота» д.н.з. [NUMBER] станом на дату складання звіту складає 228 819,95 грн. (а.с. 38-41). ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком й відповідно до страхового акту №8097-24 від 23.12.2016 року здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22764 від 23.12.2016 року. Як встановлено в ході судового розгляду, 25 липня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Новий кредитор) було укладено Договір № 25/07/2017 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором (а.с. 12-18). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Вимоги ст. 516 ЦК України передають, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З Додатку №1 до Договору №25/07/2017 про відступлення права вимоги від 25 липня 2017 року вбачається, що Первісний кредитор відступив Новому кредитору право регресної вимоги до Боржника, зокрема, [PERSON] за договором страхування № АЕ/6302896 у сумі 50 000,00 грн., таким чином ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є належним Позивачем у даній цивільній справі. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб це - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Згідно пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38-1.1. ст. 38-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов»язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що п. 8 «Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» Договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів (Поліс №АЕ/6302896) зазначено про заборону використання застрахованого ТЗ «Шевроле» д.н.з. [NUMBER], як таксі/маршрутне таксі. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема письмових пояснень [PERSON] для страхової компаній ПрАТ «СК «ВУСО» останній має ліцензію на роботу в таксі та використовував належний йому автомобіль [NUMBER] саме як таксі. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому суд вважає, що позивач має право на відшкодування 50% шкоди в розмірі 50 000,00 грн., в зв'язку з порушенням відповідачем умов при укладанні договору страхування за Полісом №АЕ/6302896. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved