Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якої зазначив наступне. [PERSON] 11.10.2016 року був звільнений з відокремленого підрозділу «Шахта ім.. [PERSON]» ПАТ «Лисичанськвугілля» за п. 2 ст. 40 КЗпП України. При звільненні йому не була виплачена заробітна плата за останній місяць роботи, вихідна допомога та заборгованість з заробітної плати за інші місяці. Позивач вважає що підприємство має виплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з його середньоденного заробітку, який, відповідно до довідки з місця роботи, складає 242,65 грн. та наводить розрахунок, відповідно до якого, сумма компенсації за затримку розрахунку станом на день подачі позовної заяви складає: 136 днів * 242 грн. 65 коп = 33000 грн. 40 коп. Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 33 000,40 грн без урахування суми податків, зборів та інших обовязкових платежів. До початку розгляду справи зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у резолютивній частині позовної заяви справу просив розглядати за його відсутності,. Прдставник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача ПАТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] у судове засідання не зявився, надав письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з копією трудової книжки серії АТ-І № 7627317 від 27.07.1977 року, 11.10.2016 року на підставі наказу № 920к [PERSON]О звільнений у звязку з виявленням невідповідності виконуваній роботі за станом зоровя, п.2 ст. 40 КЗпП України./а.с.9-10/ Відповідно до копії довідки ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 71 від 02.03.2017 року, сума заборгованості з виплати заробітної плати та невиплаченої компенсації за затримку виплати заробітної плати [PERSON] складає 23 680 грн. 37 коп. /а.с.7/. Відповідно до копії довідки ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля» № 70 від 02.03.2016 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] із двух календарних місяців складає 242,65 грн. /а.с.8/. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] припинив трудові відносини з відповідачем з 11.10. 2016 року, проте на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено розрахунку з виплати заборгованості з заробітної плати. Відповідно до ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73 р., Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою № 70 від 02.03.2016 р., виданою ВП «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля», середньоденний заробіток [PERSON] складає 242,65 грн./а.с.8/. Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON], та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення з\~ 12.10.2016 року - по день ухвалення рішення 27.04.2017 року, яка складає: - жовтень 2016 року 13 днів - листопад 2016 року 22 дні, - грудень 2016 року 22 дні, - січень 2017 року 20 днів, - лютий 2017 року 20 днів, - березень 2017 року -22 днів, - квітень 2017 року 19 днів, а всього 138 днів, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 33 485 грн. 70 коп. (138 днів х 242,65 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та вважає, що вони підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн.

Outcome: approved