Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 06.03.2012 року. Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Діти проживають разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від неї та дітей. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] виданого виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, актовий запис № 12, від 06 серпня 2010 року, в графах батьки зазначені: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Миколаївському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 112, від 16 липня 2013 року, в графах батьки зазначені: батько - [PERSON] , громадянин України, мати - [PERSON] , громадянка України. З червня 2019 року, [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Він не цікавиться їхнім здоров`ям, розвитком та навчанням, аліментів не платить, іншої матеріальної допомоги не надає. Діти позбавлені та не відчувають батьківського тепла та турботи. За час навчання дітей в школі жодного разу школу не відвідував і не цікавився здобутками дітей. Будь-яких перешкод в спілкуванні відповідачу з дітьми позивачкою не чинилося і не чиниться. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Зацікавлена особа начальник Органу Опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області Ковальський О.С., в судове засідання, не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій позов підтримує, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Зацікавлена особа представник Миколаївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Макрій Л.М., в судове засідання, не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якій позов підтримує, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в її відсутність. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксуваня судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, оцінивши зібрані по справі матеріали, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки батько не виконує покладених нанього обов`язків по вихованню та утриманню дітей, забезпеченням їх всестороннього, фізичного, розумового та морального розвитку не займається, що підтверджується матеріалами справи: копією Рішення ( а.с. 6 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ( а.с. 7 ), копією паспорта [PERSON] ( а.с. 8 ), копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] ( а.с. 9 ), довідкою з місця проживання дітей ( а.с. 10 ), довідками виданими виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради ( а.с. 11 - 13 ), довідками про стан здоров'я дітей ( а.с. 14 - 15 ), характеристикою на громадянку [PERSON] ( а.с. 16 ), довідкою - характеристикою на [PERSON] ( а.с. 17 ), довідкою - характеристикою на [PERSON] ( а.с. 18 ), Актом про обстеження умов проживання дітей ( а.с. 19 ), Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його дітей ( а.с. 76 - 78 ). Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі не виявляють інтересів до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов`язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншим батьком, який добровільно, а не через судовий примус, згоден на любов та тягар виховання дитини. [PERSON] , самостійно створює належний рівень життя дітям, опікуєся матеріальним станом та духовним розвитком дітей. Зазначені нею обставини, відповідно з п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою ( статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`і разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`і є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Стаття 150 СК України закріплює мінімальні вимоги до належної поведінки батьків щодо виховання дитини. Вона містить перелік тих дій, які батьки зобов`язані вчиняти щодо дитини з метою забезпечення її права на належне виховання та розвиток. До них закон відносить зокрема: піклування про здоров`я дитини; піклування про фізичний розвиток дитини; піклування про духовний розвиток дитини; забезпечення здобуття дитиною повної середньої освіти; підготовка дитини до самостійного життя; повага до дитини. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов`язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов`язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншим батьком, який добровільно, а не через судовий примус, згоден на любов та тягар виховання дитини. Інші правові наслідки, які слідують за позбавленням батьківських прав визначені ст.166 СК України. Всі наслідки направлені на захист дитини від негативного впливу особи, яка через свою поведінку фактично перестала виконувати батьківську функцію та перетворилася на чужу для дитини людину. Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сімії є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов`язків по участі в охороні дитинства власної дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім"і якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 06.03.2012 року з відповідача утримуються аліменти на утримання доньки [PERSON] . На сина [PERSON] відповідач аліментів не сплачує. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При невиконання батьками обов`язку утримувати дитину добровільно або невиконанні його належним чином кошти на утримання дитини можуть бути стягненні за рішенням суду. Статтею 181 ч. 3 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено з 1 січня 2020 року в розмірі 2218 гривень. Крім того, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 840 гривень 00 копійок. А також з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, оскільки згідно Закону України «Про судовий збір», позивачі, які звертаються до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, звільняються від сплати судного збору.

Outcome: approved