Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що 25.09.1971 року вона уклала шлюб з відповідачем, який рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.10.2019 року шлюб розірвано. Від шлюбу у нас було двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час є безробітним, перебуває на обліку в центрі зайнятості та страждає на хронічні захворювання, знаходиться на лікуванні у травматолога, тому не має можливості надавати їй матеріальну допомогу. Вона є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію в розмірі 2192,14грн. Відповідач також пенсіонер, отримує пенсію за віком в сумі 10837,94грн., а також регрес в сумі 2379,33 грн., а тому має можливість надавати матеріальну допомогу, але добровільно її не надає. Тому просила стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно. В судовому засіданні позивач та її представник на заявлених вимогах наполягали. Відповідач та його представник позов не визнали та просили відмовити в задоволенні позову, оскільки шлюбні відносини сторони припинили ще в 1995 році, у них різні сімейні бюджети, кожний користується нарахованими виплатами пенсії. Крім того, позивач має земельний пай, від якого вона отримує оренду. Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони 25.09.1971 року зареєстрували шлюб. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.10.2019 року шлюб розірвано. Від шлюбу у них було двоє дітей. Син [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про його народження серія [NUMBER] від 24.08.1979 року та свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER] від 06.06.2001 року. Син [PERSON] , [INFO] , на теперішній час є безробітним, перебуває на обліку в центрі зайнятості та страждає на хронічні захворювання, знаходиться на лікуванні у травматолога, що підтверджено свідоцтвом про його народження сері [NUMBER] від 24.01.1973 року, довідкою центра зайнятості №03-13/137 від 12.09.2019 року, довідкою лікарні від 13.09.2019 року, Тому у позивачки не має можливості отримувати матеріальну допомогу від дітей. Позивач є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію в розмірі 2192,14грн., що підтверджено довідкою №18721 від 30.09.2019 року, а також вона отримує орендну плату за оренду земельної ділянки, що сторонами не оспорюється. Позивач страждає на хронічні захворювання, перебуває на „Д" обліку у сімейного лікаря, що потребує додаткових витрат на її лікування, що підтверджено випискою з медичної карти амбулаторного хворого КНП „Волноваський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Волноваської районної ради., виписними епікризами з медичної карти стаціонарного хворого. Відповідач також є пенсіонер, отримує пенсію за віком в сумі 10837,94грн., а також регрес в сумі 2379,33 грн., що сторонами не оспорюється, а тому відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, але добровільно її не надає. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 76 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Статтею 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-пенсіонера на утримання чоловіком за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1111цс17, аналіз ст. ст. 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Відповідно до статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Доказів про неможливість надавати відповідачем матеріальну допомогу позивачці не має, тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини. Відповідно до ст. 79 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб та можливостей сторін, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. На підставі ст.ст. 75-80 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 48, 81, 89, 137,141, 252, 253, 263,264, 265, 268, 345 ЦПК України, суд

Outcome: partial