Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що з 21.02.1987 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Однак, на даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім'ї являються непорозуміння та різниця характерів. У зв»язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував, висловив намір продовжити спільне життя з позивачем однією сім»єю, просив надати додатковий строк для примирення. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.02.1987 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у Печерському відділу ЗАГС м. Києва, актовий запис № 162 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову позивач вказала, що шлюбні відносини є фактично припиненими й збереження сім"ї є неможливим. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Частиною 4 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Судом вживались заходи для надання можливості для можливого примирення. Так, судом 02.09.2014 року за клопотанням відповідача було надано строк для примирення протягом трьох місяців. (а.с. 17-18). Дана справа перебуває в провадженні суду з липня 2014, тобто чотирьох місяців, протягом якого позивач наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала щодо надання строку для можливого примирення. Враховуючи час розгляду справи з липня 2014 та надання судом строку для можливого примирення, це ніяким чином не вплинуло на стосунки сторін та поновлення взаєморозуміння між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин виявилося неможливим, сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, а відповідач доказів на спростування зазначеного не надав, протягом наданого судом строку на примирення воно не відбулось, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання додаткового строку для примирення, доведеність та обгрунтованість позовних вимог. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved