Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У листопаді 2015 року до суду звернувся ПАТ КБ „ПриватБанк" з позовом до [PERSON], просив стягнути з відповідача відповідно до договору № DNH4KP85701081 від 22.06.2006 року в сумі 40 963 грн. 47 коп. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.02.2016 року задоволено позовні вимоги позивача. 01 березня 2016 року до суду звернулась [PERSON] і заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2016 року скасовано заочне рішення суду від 02 лютого 2016 року та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В обґрунтування позову банк зазначає, що відповідно до договору № DNH4KP85701081 від 22.06.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2626, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25, 08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 23.09.2015 року має заборгованість в сумі 40 963 грн. 47 коп. Просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 40 963 грн. 47 коп. за кредитним договором від 22.06.2006 року. Представник позивача справу просив розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка Де [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Просила суд застосувати строк позовної давності. Суд вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до укладеного договору № DNH4KP85701081 від 22.06.2006 [PERSON] отримала кредит у розмірі 2626.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, станом на 23 вересня 2015 року заборгованість позичальника перед Банком становить 40 963,47 грн., з яких: - 1974,14 грн. заборгованість за кредитом; - 11 356,07 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 25 206,43 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; - 500 грн. штрафу (фіксована частина); - 1926,83 грн. штрафу ( процентна складова). 04 листопада 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення зазначеної заборгованості. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.06.2013 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором DNH4KP85701081 від 22.06.2006 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист порушеного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 7 ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» заборонено кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Посилаючись на те, що відповідач своїм підписом підтвердив згоду з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», позивачем не було надано вказаного документа в якості доказу щодо умов кредитування та відповідно погодженого сторонами строку позовної давності. Натомість, до позовної заяви позивач приєднав «Загальні положення», затверджені головою правління ПАО КБ «Приватбанк» та видані для службового користування працівникам банку. Зазначені загальні положення не є тотожними Умовам надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», тому не можуть братись до уваги як невід'ємна частина кредитного договору, з яким ознайомився позичальник при укладанні останнього та підтвердив це своїм підписом. Оскільки по справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності, а пред'явлення позову мало місце після спливу, передбаченого ст. 257 ЦК України, строку позовної давності, суд першої інстанції вірно констатував відсутність підстав для захисту цивільного права кредитора, який пропустив строк вимоги повернення кредиту. За таких підстав в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed