Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 22.08.2014 р. у відділ ЗАЦС м. Дрезден Федеративної Республіки Німеччина зареєстровано шлюб між сторонами. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Згідно поданої письмової заяви, представник позивача просить цивільну справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Так як відповідачка на виклики до суду не прибула, тому про час і день судового засідання [PERSON] сповіщена через органи масової інформації, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України - газету „Урядовий курєр і вважається такою, що належним чином повідомлена. Однак на судове засідання не прибула. Тому суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність останньої, бо по справі зібрано достатньо доказів щодо прав та обовязків сторін. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладений 22 серпня 2014 р. та зареєстрований відділом ЗАЦС м. Дрезден Федеративної Республіки Німеччина, реєстраційний номер: Запис про укладення шлюбу, Е 1276/ 2014 /а.с.7/. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє місце проживання. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13, справи про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, підсудні судам України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один із яких проживає в Україні, питання підсудності визначається загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою ст. 110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~\~суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 1\~\~ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім"ї є неможливим. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вважає необхідним цей шлюб розірвати за вказаними позивачем причинами.

Outcome: approved