Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просила суд визначити місце проживання їх спільної дитини - сина [PERSON], [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS].Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2006 року по січень 2014 року вони з відповідачем проживали у цивільному шлюбі без відповідної реєстрації в органах РАЦС. Від цивільного шлюбу мають спільного сина [PERSON] 20.11.2008 року. Проте, з 2014 року вони з відповідачем разом не проживають, оскільки сімейні відносини між ними не склалися. Вона належним чином виховує дитину, утримує сина, дитина схильна до неї, тому просила суд визначити місце проживання їх з відповідачем спільного сина разом з нею. Відповідач в свою чергу звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини. Мотивував вимоги позову тим, що [PERSON] постійно чинить йому перешкоди у спілкування з сином [PERSON], не дозволяє їм бачитись та приймати участь у його вихованні. Просив суд зобов»язати матір дитини не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною та перешкод у її вихованні. Встановити наступний порядок спілкування його з сином: щорічно, щотижня в суботу з 12.00 по неділю 15.00 забирати дитину для спілкування за місцем свого проживання; щорічно, на час зимових, весняних, осінніх канікул та святкових днів за попередньою домовленістю з матір»ю проводити половину канікулярних днів разом з сином за місцем свого проживання; щорічно, в літній період спільний відпочинок та проживання разом з сином протягом одного місяця за місцем проживання батька та за межами м. Києва по домовленості з матір»ю. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги свого позову та просила їх задовольнити. Її представник також в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення. Проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач на початку судового засідання заперечував проти задоволення позовних вимог первісного позову в повному обсязі, просив в його задоволенні відмовити. Вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі та просив про його задоволення. Його представник в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову та просила суд про їх задоволення. В подальшому в судових засіданнях відповідач вимоги первісного позову визнав та не заперечував проти їх задоволення судом. Представник третьої особи: служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, направив до суду лист з проханням слухати справу у його відсутність та винести рішення в інтересах та на користь дитини. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі з 2006 року по січень 2014 року проживали у фактично шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах РАЦС, від яких мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації від 21.03.2016 року №99 щодо визначення місця проживання дитини орган опіки вважає за доцільне проживання малолітнього [PERSON], 2008 року народження разом з матір»ю - [PERSON] Під час розгляду справи в суді, відповідач визнав вимоги первісного позову про визначення місця проживання дитини з матір»ю. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір»ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам неповнолітнього. Щодо вимог зустрічного позову то судом було встановлено наступне. Частиною 2 статті 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір»ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Частиною 1 ст. 159 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як встановлено при розгляді справи, сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька, матір дитини чинить перешкоди батькові дитини в побаченні з сином, внаслідок чого батько дитини був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить усунути такі перешкоди та визначити порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до Висновку Служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації від 07.10.2015 року № 257 вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування батька з дитиною: щотижня в суботу з 12.00 години по неділю 15.00 годину, на час канікулярних та святкових днів за попередньою домовленістю з матір»ю. З урахуванням вищевикладеного, встановлених судом обставин справи, суд вважає, що для позивача за зустрічним позовом необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: щотижня в суботу та в неділю з 12.00 години по 15.00 годину, на час канікулярних та святкових днів за попередньою домовленістю з матір»ю [PERSON] Суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права матері дитини на виховання та спілкування з сином. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню частково, а первісний позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial