Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

позивач звернулсь до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 32000 гривень, 3% річних від суми заборгованості в розмірі 2638,02 гривні та інфляційних втрат в розмірі 64 гривні, а також судові витрати у справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.12.2010 р. між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав в борг грошові кошти в сумі 32000 гривень, які зобов»язався повернути до 06 травня 2011 року, про що була видана письмова розписка. Однак, у визначений строк кошти не були повернуті. В зв»язку з невиконанням умов Договору позики позивач просить стягнути з відповідача суму боргу та з врахуванням положень ч.2 ст.з ході судового розгляду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог в зв»язку зі зміною курсу долара на момент розгляду справі, відповідно до якої просив стягнути з відповідача суму боргу за договор625 ЦК України 3% річних від суми боргу та інфляційні втрати з в зв»язку з порушенням грошового зобов»язання. В ході судового розгляду представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконав свої зобов»язання за Договором позики. Відповідач в судове засідання не з»явивизнся, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. На підставі положень ст..ст.224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судому встановлено, що 06.12.2010 р. [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 32000 гривень. Зазначені обставини підтверджуються розпискою відповідача про отримання суми коштів. Відповідач зобов»язувався повернути борг до 06.05.2011 р. На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На час розгляду справи оригінал боргової розписки знаходився у позивача у справі і був досліджений судом, що підтверджує невиконання відповідачем зобов»язання по поверненню суми боргу. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за договором позики є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу та інфляційних збитків, виходячи з наступного. Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником. Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобов»язаний сплатити грошоу суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 цього Кодексу. Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу та інфляційних збитків за період невиконання зобов»язань. Розрахунок 3% річних від суми боргу та інфляційних втрат, проведений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги. З огляду на викладені обставини позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати у справі.

Outcome: approved