Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. З 29.11.2008 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Нікопольським міськрайонним судом 08.04.2011 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Син проживає з нею. З цього часу відповідач жодного разу не провідав сина, не цікавився його життям, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у вихованні. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, про що говорить його особисте ставлення до дитини. Все це свідчить про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування своїми обов`язками, відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини і її фізичний стан та моральний розвиток. Однак, відповідач після розірвання шлюбу постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, взагалі не цікавиться його долею, життям. Як роз`яснив Пленум ВСУ в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, а саме: ст.164 Сімейного кодексу України «Підстави позбавлення батьківських прав». Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування обов`язків з боку батька, на її думку принижує гідність дитини, яка юридично має батька, але фактично залишається чужою людиною, і може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Зважаючи на вищевикладені обставини, є підставою його для позбавлення батьківських прав. Окрім того, 26.03.2018 року відповідач написав заяву, завірену приватним нотаріусом Д.С.Пахомовською, що він дає згоду на усиновлення сина [PERSON] , [INFO] , громадянином [PERSON] , [INFO] . Це означає, що він відмовляється від сина. [PERSON] являється її чоловіком, з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі. Для дитини у них є всі умови для всебічного розвитку дитини. У відповідності до ч.4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В зв`язку з чим звернулась до суду. В судове засідання сторони та представник третьої особи не прибули. Позивачка та представник третьої особи надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити (а.с.39), представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала, вважала його задоволення доцільним (а.с.38). Відповідач до суду не прибув, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які повернулись за сплином терміну зберігання. Тому повідомлявся оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади». Однак, 29.05.2019 року до суду було надано нотаріально оформлену заяву [PERSON] , в якій він просив справу про позбавлення його батьківських прав розглянути у його відсутність і проти задоволення позову не заперечував (а.с.22). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно із ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, з 29.11.2008 року позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Нікопольським міськрайонним судом 08.04.2011 року шлюб між сторонами по справі розірвано (а.с.6). Син проживає з позивачкою (а.с.9). З моменту розлучення відповідач жодного разу не провідав сина, не цікавився його життям, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, тобто ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на думку позивачки, принижує гідність дитини, яка юридично має батька, але фактично залишається чужою людиною для батька. Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача, завірена приватним нотаріусом Д.С.Пахомовською, про те, що він дає згоду на усиновлення свого сина [PERSON] , [INFO] , громадянином [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Тобто, фактично відповідач відмовився від свого сина. [PERSON] являється чоловіком позивачки, з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі (а.с.10зв). Для дитини у подружжя є всі умови для всебічного розвитку дитини. Служба в справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області на ухвалу суду про надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача по справі надала Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 806 від 09.10.2019 року, в якому затверджено висновок по доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.28-29). Висновок про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.36-37). Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дітей, враховуючи думку служби у справах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved