Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про повернення речі при припиненні договору простого товариства, стягнення індексу інфляції та 3% річних за прострочення грошового зобов"язання. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначила, шо 12 липня 2012 року між нею та відповідачми був укладений у письмові формі договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони зобов»язались спільно інвестувати кошти в процесінгову діяльність з метою отримання прибутку, пропорційно сумі інвестування. Пунктами розділу « Предмет договору» зазначеного договору було визначено, що сума спільного інвестування складає 70 000 гривень, з яких: - 28 000 гривень, які становлять 40% від загальної суми, внесені [PERSON]; - 21 000 гривень, які становлять 30% від загальної суми, внесені [PERSON]; - 21 000 гривень, які становлять 30% від загальної суми, внесені [PERSON] У пункті розділу « Умови входу-виходу зі спільної діяльності» зазначеного договору, визначено, що вивід коштів відбувається протягом 6-8 місяців з дня усного повідомлення усіх інвесторів договору. Виведенню підлягають лише грошові кошти. З січня 2013 року вона неодноразово повідомляла відповідачів про свій вихід зі спільної діяльності та необхідність повернення їй грошових коштів у розмірі 28 000 гривень, внесених нею відповідно до умов договору про спільну діяльність від 12.07. 2012 року. Однак, взятих за договором обов»язків відповідачі належним чином не виконали, її вимога щодо повернення грошових коштів, відповідачами залишилась без реагування внаслідок чого вона змушена звернутись з даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів. А тому, просить стягнути солідарно з відповідачів вклад, внесений нею за договором про спільну діяльність від 12.07. 2012 року в сумі 28 000 гривень, індекс інфляції в сумі 3 704 ( три тисячі сімсот чотири) гривні 40 коп. та 3% річних у сумі 840 ( вісімсот сорок) гривень та судовий збір у розмірі 325 ( триста двадцять п"ять) гривень 45 коп., а разом 32 869 ( тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят дев"ять) гривень 85 коп. Позивачка та її представник [PERSON], який діє на підставіі довіреності від 10.01. 2012 року ( а.с. 8) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про те на адресу суду надіслала свої письмові заперечення, які надійшли через загальну канцелярію за вх. № 56304 від 05.12. 2014 року. в яких не спростовувала щодо укладання у письмовій формі договору співпраці. По суті обставин викладених у позовній заяві пояснила, що дійсно, на початку січня 2013 року [PERSON] повідомила її та [PERSON] про свій вихід зі спільної діяльності та необхідність останньому повернути їй кошти інвестовані в цю діяльність. За таких обставин та враховуючи, відсутність дій по спільній діяльності вона також повідомила [PERSON] про свій вихід і необхідність повернення їй її вкладу в сумі 21 000 грн. Проте [PERSON], спочатку посилаючись на умови договору, визначену в пункті розділу «Умови входу-виходу зі спільної діяльності», стверджував, що поверне їм кошти протягом 6-8 місяців, а далі, після спливу зазначеного строку, почав посилатись на відсутність у нього коштів, через ситуацію, що склалась в країні, обіцяючи їх повернення при першій можливості. Однак, не зважаючи на неодноразові її та [PERSON] усні вимоги повернути кошти, інвестовані у спільну діяльність, згідно договору співпраці від 12.07.2012 p., [PERSON] їх не повернув, однак запропонував їй особисто погасити суму її вкладу, шляхом проведення на цю суму ремонту в її квартирі за власний рахунок. Розуміючи, що очікувати повернення [PERSON] коштів може тривати дуже довго, вона погодилась на його пропозицію і на суму вкладу отримала ремонт у своїй квартирі. Таким чином її відносини з [PERSON] з повернення вкладу за договором співпраці були припиненні. Залучення її позивачем [PERSON] в якості співвідповідача за її позовом є помилковим, а її вимога про солідарне стягнення з неї і [PERSON] вкладу за договором від 12.07.2012 р. в сумі 28000 грн., а також індекс інфляції в сумі 3704,40 грн. і три процента річних у сумі 840 грн. незаконною, оскільки фактично одержав та розпоряджався вкладами учасників договору співпраці одноособово відповідач № 2 - [PERSON], який і є належним відповідачем, а відтак і має нести цивільну відповідальність. Натомість вона , являється неналежним відповідачем, у зв'язку з чим у позові [PERSON] в частині всіх вимог до [PERSON] просила відмовити та розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений , в судове засідання не з»явився , про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв через загальну канцелярію від останнього не надходило. Заслухавши пояснення позивачки та її представника [PERSON], який діє на підставіі довіреності від 10.01. 2012 року ( а.с. 8), дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вивчивши письмові заперечення відповідачки [PERSON], судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень ч.1,2 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність, сторони ( учасники) зобов»язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об»єднання вкладів учасників ( просте товариство) або без об»єднання вкладів учасників. Відповідно до ч.1 ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони ( учасники) беруть зобов»язання об»єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Згідно положень ст. 1133 ЦК України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність ( спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору або фактичних обставин. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи , 12.07.2012 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений у письмовій формі договір співпраці, за умовами якого сторони зобов'язались спільно інвестувати кошти в процесінгову діяльність з метою отримання прибутку, пропорційно сумі інвестування ( а.с.4). Дійсно сторонами даного договору було визначено, що сума спільного інвестування складає 70 000 ( сімдесят тисяч) гривень (пункт розділу «Предмет договору»). Також цим пунктом договору було визначено частку вкладу кожного з учасників цього договору, яку він вніс на момент підписання договору співпраці, а саме: - 28 000 грн., які становлять 40% від загальної суми, внесені [PERSON], - 21 000 грн., які становлять 30% від загальної суми, внесені [PERSON], - 21 000 грн., які становлять 30% від загальної суми, внесені [PERSON] Проте вся сума спільного інвестування, у день підписання договору співпраці, була передана [PERSON], який фактично запропонував іншим учасникам таку діяльність з метою одержання прибутку, форму та зміст укладеного договору співпраці, ведення спільних справ учасників і ведення бухгалтерського обліку спільного майна учасників. Отже, фактичне володіння вкладами учасників, їх спрямування на діяльність здійснювалось одноособово відповідачем № 2 - [PERSON], який і повинен був розподіляти прибуток, одержаний від спільного інвестування та у разі припинення договору про співпрацю повернути іншим учасникам їх вклади. Крім того, діяльність в яку були інвестовані [PERSON] спільні грошові кошти не лише не дала прибутку, а і була зупинена, через якісь проблеми, пов'язані з викраденням коштів з автомату та інще, на що посилався [PERSON] Відповідно п.4 ч.1 та до абзаців 1,2,3 ч.2 ст. 1141 ЦК України, договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства, у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та ( або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, поділ майна, що є у спільній власності учасників і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Учасник, який вніс у спільну власність річ, визначеному індивідуальними ознаками має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів. Згідно вимог ст. 530 ЦК України, зобов»язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами. Оскільки позивачкою у січні 2013 року було повідомлено відповідачів про повернення їй грошових коштів у розмірі 28 000 гривень, внесених відповідно до умов договору про спільну діяльність, то період з вересня 2013 року по вересень 2014 року є простроченням боржника. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Отже. з урахування зазначених норм і рекомендацій Верховного Суду України № 62-97р від 03.04. 1997 року відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року становить 3 704 гривні 40 коп. ( 28000х 101,1% ( загальний індекс інфляції з вересня 2013 року по січень 2014 року) х 112,0% ( загальний індекс інфляції з січня 2014 року по вересень 2014 року). Сума індексу інфляції становить різницю між сумою боргу з урахуванням індексу інфляції та сумою боргу і складає ( 31704, 40 гривень - 28 000 гривень ) = 3 704 гривні 40 коп., а три відсотки річних від простроченої суми за рік прострочення ( період з 01.09. 2013 року по 01.09. 2014 року) - 28 000 грн. х 3% х 1 рік = 840 гривень. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Разом з тим, оскільки фактично одержав та розпоряджався вкладами учасників договору співпраці одноособово відповідач № 2 - [PERSON], вказаний факт в судовому засіданні не заперечувала і позивачка [PERSON] , який і є належним відповідачем, а відтак і має нести цивільну відповідальність. Натомість відповідачка № 1 - [PERSON] являється неналежним відповідачем, оскільки її відносини з [PERSON] з повернення вкладу за договором співпраці були припинені, у зв'язку з чим у позові [PERSON] в частині всіх вимог до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 1 постанови " Про судове рішення " № 11 від 29 грудня 1976 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати - судовий збір у розмірі 325 гривень 45 коп. в межах задоволених позовних вимог. які підлягають стягненню з відповідача [PERSON]. На підставі викладеного та у відповідності до вимог ст ст. 530, ч.2 ст. 625, 629, 1130, 1132, 1133, 1141 ЦК України ,

Outcome: partial