Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Представник ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся до\~суду з\~вищевказаним позовом,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що 23.05.2019\~року між\~ПрАТ «СК\~«Арсенал Страхування»\~та [PERSON] \~укладено договір\~страхування наземного\~транспорту №\~535/18-Тз/Дп/04,\~згідно якого\~ПрАТ «СК\~«Арсенал Страхування»\~взяло на\~себе зобов`язання\~компенсувати [PERSON] \~будь-яке\~пошкодження або\~знищення автомобіля\~марки «Volvo\~XC60»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~його окремих\~складових частин\~чи додаткового\~обладнання внаслідок\~ДТП.\~19.07.2019\~року на\~а/д\~Т-04-10\~27\~км +\~700\~сталася дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автомобіля\~марки «Hyundai\~Santa\~FE»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керуванням\~водія [PERSON] \~та автомобіля\~марки «Volvo\~XC60»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~під керування\~ [PERSON] .\~Зазначена ДТП\~сталася в\~результаті порушення\~ПДР водієм\~автомобіля марки\~«Hyundai\~Santa\~FE»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~ [PERSON] .\~В результаті\~ДТП транспортному\~засобу марки\~«Volvo\~XC60»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~заподіяно значних\~механічних пошкоджень,\~а його\~власнику матеріальний\~збиток.\~Відповідно до\~Звіту №\~ZU240719\~від 31.07.2019\~року вартість\~ремонту становить\~860\~354\~грн.\~85\~коп.\~У зв`язку\~з викладеним\~і відповідно\~до умов\~договору страхування,\~власнику транспортного\~засобу марки\~«Volvo\~XC60»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~ПрАТ «СК\~«Арсенал Страхування»\~відшкодувало 711\~410\~грн.\~96 коп., з розрахунку:1\~300\~000\~грн.\~00\~коп.\~(ринкова\~вартість ТЗ)\~ 556000\~грн.\~00\~коп.\~(вартість\~придатних залишків\~(пошкоджений\~ТЗ))\~ 19589\~грн.\~04\~коп.\~(сума\~знецінення ТЗ\~п.\~31.\~7\~Договору)\~ 13000\~грн.\~00\~коп.\~(франшиза п.12.1.1. Договору). Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai Santa FE», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не була застрахована, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до відповідача. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з досудовою претензією, проте жодних коштів перераховано на рахунок ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" не було. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму майнової шкоди у розмірі 711\~410 грн. 96 коп. та судові витрати. 07 вересня 2020 ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2020 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за вищезазначеним позовом у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 15 лютого 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просить розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відмовився» (а. с. 60, 65, 80), заперечень проти позову суду не представив. Також на електронну адресу суду направлялись повідомлення від представника відповідача адвоката Цапліна О.К. про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із станом здоров`я (а. с. 52, 61), на підставі чого судом неодноразово було відкладено розгляд справи на іншу дату та направлялись адвокату Цапліну О.К. SMS повідомлення. Однак адвокат Цаплін О.К. до суду не з`явився, не надав підтвердження своїх повноважень, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача та його представника на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 23 березня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 25.05.2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 535/18-Тз/Дп/04 (а. с. 4-8). Згідно умов зазначеного договору ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Volvo XC60», державний реєстраційний номер [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП Матеріалами справи підтверджено, що 19 липня 2019 року о 15.15 год., на 27 км+ 700 м. а/д Т-0410 Дніпро-Магдалинівка-Котовка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Hyundai Santa Fe», д/н [NUMBER] , під час здійснення маневру обгону, не переконався, що це буде безпечно, та що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volvo», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку та який в результаті зіткнення допустив перекидання до правого кювету за напрямком руху автомобіля «Volvo». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Вина відповідача у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року, відповідно до якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. (а. с. 37-38). Відповідно до ч. 4\~ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої\~статті 61 ЦПК\~при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Згідно із п. 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 990\~ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. 22.07.2019 на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернувся [PERSON] із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку (а. с. 13). Відповідно до звіту № ZU240719 від 31.07.2019 року вартість відновлювального ремонту становить 860\~354 грн. 84 коп. (а. с. 17-20), та відповідно до умов договору страхування, з урахуванням вищевказаного звіту ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 711\~410 грн. 96 коп. (а. с. 36). Позивач намагався вирішити цей спір з відповідачем в досудовому порядку, шляхом звернення до відповідача, з досудовою претензією від 10.08.2019 року за № 100819-503821К про перерахунок на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суми в розмірі 711\~410 грн. 96 коп. (а. с. 39), яка залишилась [PERSON] без реагування, в добровільному порядку витрати не компенсовані ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Згідно із ст.\~27\~Закону України\~«Про страхування» та ст.\~993\~ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2\~ст.\~1187\~ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст.\~1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу), до винної особи у розмірі визначеного відшкодування. В пунктах 5 та 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини першої\~статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 статті 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідач, не подавши до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували би доводи позивача, суду не надав. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказами. В пункті 27\~постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції "\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищевикладене, а також виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, суд вважає обґрунтованим вимоги позивача та можливим захистити його право шляхом стягнення з відповідача на його користь шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Аналізуючи зібрані по справі\~докази в\~їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 10 671 грн. 16 коп. (а. с. 41), оскільки позовні вимоги задоволенні повністю.

Outcome: approved