Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів та коштів на утримання матері. В обґрунтування позову зазначила, що 24.04.2015 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . З відповідачем проживають окремо. Позивачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, крім того позивачка є інвалідом 3 групи. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки та кошти на її утримання не надає. У зв`язку з чим, позивачка просить суд, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Також, позивачка просить стягнути з відповідача кошти на своє утримання в розмірі 1500 щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] віку трьох років. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2019, позов [PERSON] передано на розгляд Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, який отримано судом 03.01.2020. Ухвалою судді від 08 січня 2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. В судове засідання позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що 24 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 263. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 04.11.2017 Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №1221, батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . Також встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №29 від 23.10.2019, виданою виконавчим директором ОСББ «Ранкові барви» - [PERSON] . Відповідно до акта про фактичне проживання особи від 22.10.2019, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , мешкають [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки № 18104/06 від 22.10.2019 вбачається, що [PERSON] з 14.05.2019 працює в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства, з 14.05.2019 по теперішній час [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Дитина [PERSON] , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, а саме: враховуючи, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач у добровільному порядку на утримання дитини матеріальну допомогу не надає, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, на підставі ст. 84 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1500,00 грн., починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає позовні вимоги позивачки законними, обґрунтованими, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved