Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Рішенням Куйбишевського районного суду міста Донецька 12 червня 2014 року в задоволені позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру [ADDRESS] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третьої особи- Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задоволено. На [PERSON] покладено обов»язок не чинити [PERSON] перешкоди у праві власності квартирою [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] Відповідно до ст. 292 ЦПК України сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. З рішенням суду не погодилась [PERSON] та подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що в оскаржуваному судовому рішенні зазначена недостовірна та неправдива інформація. Судом задоволена зустрічна позовна заява [PERSON], хоча зустрічний позов подавав [PERSON] [PERSON] набула статусу співвідповідача за первісним позовом 04 березня 2014 року як особа, яка є єдиним власником спірної квартири. Статус співвідповідача не може надавати права [PERSON] бути співпозивачем. Вона не сплачувала судовий збір, не подавала позов, її позовні вимоги до [PERSON] судом не розглядалися. Таким чином, у суду першої інстанції не було жодних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Зустрічний позов не відповідає обставинам справи. Позов поданий [PERSON], який на час подання позову не був ані власником квартири, а ні її наймачем, до якої повинна бути вселена позивачка з дітьми, не міг вимагати від [PERSON] зняття її з реєстраційного обліку із спірної квартири [ADDRESS]. Вимога про зняття з реєстраційного обліку повинна заявлятися у адміністративному позову і розглядатись до відповідача - суб»єкта власних повноважень - Головного управління державної міграційної служби у Донецькій області в адміністративному судочинстві. Суд першої інстанції розглянув вимогу, яка не була заявлена. [PERSON] була визнана власником ? частини квартири лише 14 січня 2014 року в порядку поділу майна подружжя, а рішення набрало законної сили пізніше - 25 січня 2014 року. Повним власником квартири [PERSON] стала після отримання дарунку від свого чоловіка 18 лютого 2014 року за договором дарування ? частки спірної квартири. З цього часу ніяких позовів із зазначеними вимогами до суду першої інстанції не подавалось. Судом невірно зазначено, що зміна власника - це ново виявлені обставини. 20 лютого 2014 року суддею було винесено ухвалу про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення у зв»язку з нововиявленими обставинами та відкриття провадження у справі про перегляд за нововиявленими обставинами. Цією ухвалою, крім поновлення строку та відкриття провадження, суддя скасувала рішення Куйбишевського суду від 28 травня 2013 року, якою [PERSON] з дітьми вселені до спірної квартири. Суддя перевищила свої повноваження, при чому жодна із зазначених норм закону на які послався суддя в ухвалі не надає право скасувати рішення суду першої інстанції у зв»язку з переглядом за нововиявленими обставинами. Жодна із зазначених [PERSON] у заяві підстав не підпадає під визначення підстав, зазначених в ч. 2 ст. 361 ЦПК України. Про те, що квартира придбана під час шлюбу, [PERSON] знав. Про те, що ? частини квартири належить дружині на праві спільної власності подружжя, не може бути нововиявленою обставиною в силу ч.2 с. 68 Конституції України, як норми прямої дії. Те, що [PERSON] стала власницею всієї квартири, теж не є нововиявленими обставинами тому, що це сталося після ухвалення рішення про вселення [PERSON] у квартиру. Категорично заперечує проти ухвали судді Васильєвої Н.П. від 20 лютого 2014 року про поновлення строку на подання заяви про перегляд рішення у зв»язку з нововиявленими обставинами та відкриття провадження у справі про перегляд за нововиявленими обставинами та просить скасувати. Судом були порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи. В адміністративній справи за позовом [PERSON] до Донецької міської ради про скасування пунктів 1,2 рішення Донецької міської ради № 134 від 28 квітня 2011 року « Про відселення громадян у зв»язку із знесенням будинків [ADDRESS]» встановлені обставини, що [PERSON] та її діти буди зареєстровані та мали право проживання у [ADDRESS] і проживали в ній фактично до прийняття рішення Донецькою міською радою. [PERSON] виділено квартиру з урахування проживання [PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON]. Суд не захистив порушене право на проживання [PERSON] та її дітей. Як було встановлено, у спірній квартирі житлова площа для [PERSON] у квартирі № 88 не виділялася. Таким чином, позивач звернулася до суду для захисту свого порушеного права проживання у квартирі замість знесеної, але судом таке право захищено не було. Просила скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову [PERSON] про вселення. Відмовити у зустрічному позові про усунення перешкод у праві власності на зняття з реєстрації. В судовому засіданні апелянт [PERSON] та її представник - [PERSON] підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Третя особа- Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області повідомлене належним чином про час та місце розгляду справи. не направив свого представника в судове засідання, що відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою у розгляді справи. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 25 червня 2012 року звернулася до суду із позовною заявою, до [PERSON] в якій просила постановити рішення про її вселення з малолітніми дітьми до квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що в квартирі [ADDRESS], яка належала її колишньому свекру [PERSON]( відповідачу ) до знесення цього будинку вона проживала з чоловіком [PERSON] та синами [PERSON] 2007 року народження та [PERSON] 2008 року народження однією сім,єю, на правах члена сім»ї. Рішенням виконавчого комітету Донецької міської Ради номер 134 від 28 квітня 2011 року «Про відселення громадян у зв'язку зі знесенням будинків номер 59,71,77 по [ADDRESS] ( т.1. а.с.2 ) було зруйновано і для проживання сім»ї сина власника знесеної квартири , тобто з урахуванням проживаючих : її, її чоловіка та двох дітей було надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] значно більшою площею ніж попередня. Проте, власник квартири став заперечувати проти її вселення у нову квартиру,що вимусило звернутися її до суду за захистом її права. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 травня 2013 року ( т.1. а.с. 142-145) [PERSON] разом із дітьми вселені до спірної квартири [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 19 липня 2013 року ( т.а.с.196-199 ) рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 травня 2013 року залишено без змін. Проте, позивачка фактично вселена до квартири № 88 не була , а 17лютого 2014 року ( т.2 а.с. 85-90) [PERSON] звернувся до суду с заявою про перегляд рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 28 травня 2013 року за ново виявленими обставинами. Ухвалою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 20 лютого 2014 року заява [PERSON] про перегляд судового рішення у зв»язку з ново виявленими обставинами була задоволена, рішення суду з цих підстав скасовано. [PERSON], подавши заяву про перегляд рішення суду від 28 травня 2013 року за ново виявленими обставинами мотивував її тим, що цим рішенням його дружину - [PERSON] позбавлено право користуватися, розпоряджатися та володіти квартирою, яка належить [PERSON] на праві сумісної класності. Ця квартира є єдиним місцем проживання його дружини, а вселення до неї ще трьох осіб є недотриманням ст. 47 Конституції України стосовно норм житлової площі і є штучним погіршенням житлових умов і, крім того, [PERSON] не надавала згоди на реєстрацію колишньої невістки на дану житлову площу, як того вимагає чинне законодавство. Наявність чи відсутність прописки саме по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім»ї наймача /власника/ приміщення. Судом першої інстанції при ухваленні рішення не було з»ясовано, а чи висловлювали всі члена власника квартири на вселення та проживання [PERSON] до спірної квартири? Співвласники майна, тобто [PERSON] та [PERSON] мають права вирішувати щодо права [PERSON] на вселення, а такого права [PERSON] була позбавлена. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв»язку із ново виявленими обставинами є: істотні для справи обставини. що не могли і не могли бути відомі особі,яка звертається із заявою на час розгляду справи. Як зазначено у п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв»язку - ново виявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Проте, суд першої інстанції доводи [PERSON] про те, що рішенням суду від 28 травня 2013 року були порушені права [PERSON], яка тільки після набрання чинності рішенням суду від 14 лютого 2014 року стала власником ? частини квартири і яка на час відселення мешканців із квартири [ADDRESS] не тільки не була власником цієї квартири, а навіть не була зареєстрована у ній, дійшов висновку, що ці обставини є ново виявленими і скасував рішення суду від 28 травня 2013 року. Що стосується позову [PERSON] то судом першої інстанції встановлено, що вона з 25 листопада 2006 року перебувала у шлюбі із [PERSON]; від шлюбу має двоє дітей 2007 та 2008 року народження. З чоловіком та дітьми проживала та була зареєстрована як член сім»ї у двокімнатній ( загальна площа 45,7 кв.м. та житлова -28,8 кв.м.) квартирі [ADDRESS], яка на той час на праві власності належала її свекру - батьку її чоловіка [PERSON] ( договір купівлі-продажу,( т.1, а.с.30 ) Власник квартири - [PERSON] у квартирі № 2 зареєстрований не був, а мешкав зі своєю дружиною - [PERSON], з якою перебував з 1971 року у зареєстрованому шлюбі, за адресою: [ADDRESS], наймачем якої була [PERSON] 28 квітня 2011 року Донецька міська Рада прийняла рішення № 134 про відселення громадян у зв'язку зі знесенням будинків номер [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.2 вказаного рішення міська Рада вирішила виділити відповідачеві, тобто [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] для проживання його родини: [PERSON], [PERSON] та їхніх двох дітей. Ключі від квартири, як власнику були видані [PERSON] [PERSON] у червні 2011 року була зареєстрована у спірній квартирі, проте квартирою не користується через перешкоди з боку [PERSON] 30 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до Куйбишевського районного суду м. Донецька с заявою про відстрочку виконання судового рішення щодо вселення [PERSON] та її дітей до квартири, мотивуючи тривалою відсутністю - протягом трьох місяців за межами міста разом із дружиною [PERSON] у зв»язку із лікуванням гіпертонічного кризу. Ухвалою від 10 жовтня 2013 року виконання судового рішення відстрочене до 10 січня 2014 року ( т.2, а.с.18 ) Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 14 січня 2014 року ( т.2а.с.91) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності : поділено майно [PERSON] : за [PERSON] визнано право власності на ? частину, квартири [ADDRESS]. 18 лютого 2014 року ( т.2 а.с.98 ) [PERSON] подарував [PERSON] ? частину належної йому квартири [ADDRESS]. 07 березня 2014 року ( т.2 , а.с.137 ) [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON]про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона . як власник спірної квартири не давала згоди [PERSON] користуватися квартирою [ADDRESS], яку було надано її чоловіку замість попереднього майна. Право власності та право користування на майно є різними за своєю суттю. За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім,ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімД наймача, набувають рівного з іншими членами сімД права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами," наймачем та членами його сім,ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Проте, жодної угоди з [PERSON] нею укладено не було. Вона жодного дня не мешкала у цій квартирі та не вела з нею спільного господарства. Вона, як власник нерухомого майна, вважає, що її права порушені та законом їй надане право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вона вважає, що [PERSON] має бути знята з реєстраційного обліку на підставі рішення суду. Будь-які обмеження її як власника нерухомого майна, у неї виникає право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Окрім того, вона зазначила, що з 2011 року [PERSON] не проживає в квартирі, там немає жодних її особистих речей. Між нею, як власником житла та [PERSON] не укладався письмовий договір житлового найму. [PERSON] не веде спільного господарства з власником спірного житла, а також не є членом її сім»ї. Між ними не укладався договір оренди чи інший цивільно-правовий договір на право користування спірним житлом. Реєстрація же місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом. Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що [PERSON] не надавала письмової згоди на вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS], жодних договорів з нею не укладала, а вселилася позивачка у спірну квартиру тільки з усної згоди її власника - батька її чоловіка [PERSON] Будучи прописаною у спірній квартирі № 88 з червня 2011 року, позивачка й дотепер там не проживає, а тому відповідно ст. 405 ЦК України втратила право на проживання у цій квартирі. [PERSON] є єдиним власником житла, яка не давала згоди ні на вселення, ні на прописку позиваки до спірної квартири, а тому факт реєстрації [PERSON] у спірній квартирі порушує її права як власника, створює перешкоди у користуванні, розпорядженні майном. З цих підстав позивачці [PERSON] у задоволені позову було відмовлено, а позов [PERSON] задоволений. Аналізуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню. Слід звернути увагу на таке, що 13 грудня 2011 року рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька на користь [PERSON] на утримання її дітей з [PERSON] були стягнути аліменти. ( т.1 а.с.5 ) Постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 04 травня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного адміністративного суду, у задоволені адміністративного позову [PERSON] до виконавчого комітету Донецької міської ради, Донецької міської ради, третя особа - управління капітального будівництва Донецької міської ради про скасування п.1,2 рішення № 134 від 28 квітня 2011 року « Про відселення громадян у зв»язку із зносом будинків [ADDRESS]- відмовлено. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, її звернення з адміністративним позовом було обумовлено тим, що вона при знесенні будинку № 59 і виділенні нової квартири вважала отримати окреме житло. Проте, суди дійшли висновку, що « оскільки єдиним власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] , а позивач, яка зареєстрована у вказаній квартирі разом із дітьми як член родини, то відповідно до ст. 65 ЖК, члени сім»ї мають право проживати у [ADDRESS] на тих же умовах, на яких вони проживали у [ADDRESS], яка підлягала знесенню». (т.1. а.с.123-128 ) Право на проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] випливає із її прав, які виникли раніше, після її вселення у квартиру № 2, яка знесена, тобто є пролонгованими. З огляду на те, що позивачка разом із сином відповідачів не проживає, її право на проживання у спірній квартирі відповідно до положень ст.156 ЖК не змінилося. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Згідно із ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє колишніх членів його сім»ї прав користуватися займаним приміщенням. Згідно частини 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд першої інстанції визнаючи [PERSON] такою, що втратила право на житло на підставі ст. 405 ЦК України мав детально з»ясувати: з яких причин - поважних чи не поважних член сім»ї власника квартири ( будинку ) був відсутнім у спірному житлі понад один рік. Ці обставини були залишені поза увагою суду, не з»ясовані, а висновок, з огляду на фактичні обставини справи, зроблений взагалі без належного обґрунтування. Задовольняючи права [PERSON], суд першої інстанції посилався на низку статей ЦК України , які передбачають непорушність права власності, права власника, та інше. Проте, суд не прийняв до уваги, що права [PERSON] на проживання у квартирі насамперед регулюються нормами ЖК України і виникли до того, як [PERSON] стала власником квартири. Суд першої інстанції, визнавши [PERSON] такою, що втратила право на житло у спірній квартирі, на її було покладено зобов»язання не чинити перешкод [PERSON] у праві власності, шляхом зняття її з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Згідно ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-1V від 11 грудня 2003 року (в редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5088-V1) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється,зокрема,на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили , про позбавлення права власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, покладення на [PERSON] обов»язку ( за умови визнання її такою. що втратила право користування жилим приміщенням ) про зняття з реєстрації не відповідає зазначеній нормі закону. При зверненні до суду з позовом до [PERSON] позивачкою [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 110, 20 грн. ( т.1. а.с.15 ) Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов [PERSON] задоволено, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею і документально підтверджений судовий збір. Статтею 309 ЦПК України передбачено підстави для скасування чи зміни рішення суду. Зазначене рішення суду підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції неповно з»ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, зробив висновки. які не відповідають обставинам справи.

Outcome: approved