Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS], зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю та визначити порядок виконання рішення, згідно з яким воно є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за цією адресою. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником 13/50 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.1975 року. 23.07.1975 року позивач надала згоду на реєстрацію у належному їй будинку її чоловіку [PERSON] Проте 22.09.1998 року сторони розірвали шлюб. Проживати однією сім'єю вони припинили у 1997 році, відповідач створив іншу сім'ю, його особистих речей у будинку позивача немає, жодних домовленостей щодо користування її будинком позивач з відповідачем не досягала. Оскільки реєстрація відповідача призводить до того, що позивач змушена сплачувати за комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, а відповідач не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку, позивач змушена була звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав . Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'являвся, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, заяву про розгляд справи за його відсутністю не подавав. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є доньками сторін, зазначили, що батько не проживає з ними більше десяти років, при цьому ніхто не чинив йому перепон у проживанні, житло він залишив добровільно, його особистих речей у будинку немає. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству із позивачем, підтвердили той факт, що відповідач не проживає у будинку [ADDRESS] починаючи з 1997 року, перешкод у проживанні ніхто йому . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] належить на праві власності 13/50 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.1975 року, посвідченого нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Шустовою Г.І. Згідно з копією будинкової книги № 95 та відомостями Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON]. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 446 від 22.09.1998 року. Актом від 23.07.2014 року встановлено, що [PERSON] не проживає за зазначеною адресою з 1997 року. Зазначену обставину також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], будучи зареєстрованим у будинку за адресою: [ADDRESS], не проживає за зазначеною адресою тривалий час. Зважаючи на той факт, що квартира належить позивачу на праві власності, а відповідач, будучи чоловіком позивача, на відповідній правовій підставі, здійснював користування нею, суд вважає, що між сторонами виникли відносини із приводу користування чужим майном (сервітуту), які регулюються главою 32 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування, є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені. Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, то вони не можуть бути задоволені, оскільки використання конкретного способу захисту пов'язується, перш за все, зі специфікою спірних правовідносин, тобто діє презумпція, що кожне суб'єктивне цивільне право захищається певним способом. Вирішення ж питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Статтею 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи зі змісту цієї норми закону, ухвалене рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку з відповідною адресою, що передбачено ст. 217 ЦПК України.

Outcome: partial