Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що вона, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Даний факт підтверджується технічним паспортом. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Виконавчим комітетом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 05.07.2018 №739/08/01, [PERSON] [INFO] - син - не проживає за місцем реєстрації з 2004 року. Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з 2004р. та поданий час в зазначеному будинку не проживає та не з'являється. Що підтверджується актом обстеження матеріально - побутових умов проживання сім'ї від 09.07.2018р. складений депутатом Української сільської ради Ковтун О.Г. В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою [ADDRESS], втратив право на користування будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад десять років. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за ним, чим об'єктивно порушують її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Її звернення до суду із даною позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Просить суд визнати [PERSON] [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її будинку. Сторони в судове засідання не з"явилися . В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі . Позивач позов підтримує , відповідач позов визнає . Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено , що згідно з свідоцтвом про право приватної власності на будівлю в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] від 28 листопада 1989 року. Актом депутата Української сільської ради від 09.07.2018 р. зазначається , що [PERSON] [INFO] ( відповідач ) за адресою - [ADDRESS] , але фактично за даною адресою довгий час не проживає . В довідці Троїцького старостинського округу Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області зазначається склад сім"ї [PERSON] , в тому числі і є [PERSON] - син - який, не проживає за місцем реєстрації з 2004 року. Враховуючи вищезазначені докази , суд дійшов висновку відносно того, що відповідач , хоча і прописаний у вищезазначеному домоволодінні , про те фактично в ньому не проживає , а тому у нього і припинилося право користуватися житловим будинком . В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. З огляду на те, що відповідач на даний час не являється членом сім"ї власника будинку, угоди між ними про безоплатне користування жилим приміщенням не укладено, відсутні правові підстави для користування ним спірним житловим приміщенням. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). З огляду на те, що відповідач на даний час не являється членом сім"ї власника будинку, угоди між ними про безоплатне користування жилим приміщенням не укладено, відсутні правові підстави для користування ним спірним житловим приміщенням. Таким чином , вимога позивача про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщення є законною та обгрунтованою , а тому ця вимога підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку з її будинку. Суд вважає , що дана вимога є безпідставною в силу наступного . Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 вищезазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). Отже , дана вимога позивача не підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат ( судового збору ) . На підставі викладеного ,

Outcome: partial