Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві вказав, що відповідач є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , але не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Так, відповідач проживає в м. Миколаєві, не займається вихованням доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, практично не спілкується з дитиною, матеріально її не забезпечує. Батько дитини (син позивача) [PERSON] помер [INFO] , дитина проживає з позивачем. На підставі викладеного, в зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач просила винести рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов не визнала та пояснила, що вона є матір`ю малолітньої [PERSON] , не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, проте підтвердила, що нечасто відвідує дочку, оскільки позивач перешкоджає їй в цьому. Представник третьої особи - Баштанської райдержадміністрації Миколаївської області (органу опіки та піклування) в судовому засіданні позов підтримав та вказав, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію висновку органу опіки та піклування від 23.06.2020 року; копію акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.02.2020 року; копію характеристики [PERSON] ; копію характеристики [PERSON] ; копію характеристики [PERSON] ; копію заяви [PERSON] від 06.02.2020 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] ; копію актового запису про народження [PERSON] ; акт про встановлення факту проживання від 07.10.2020 року; акт про встановлення факту проживання від 07.10.2020 року; характеристику на [PERSON] ; копію довіреності [PERSON] від 11.09.2020 року; витяг з протоколу №11 від 07.09.2017 року; витяг з протоколу №1 від 06.02.2020 року; витяг з протоколу №2 від 05.06.2020 року), суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батько дитини (син позивача) [PERSON] помер [INFO] , дитина проживає з позивачем. Відповідач проживає окремо в м. Миколаєві. За місцем реєстрації відповідач не має негативної характеристики. Згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.5 ст. 150 Сімейного кодексу України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При цьому, відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.ст. 11-12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Як слідує з постанов Верховного Суду від 26.12.2018 року №404/6391/16-ц та від 13.03.2019 року №631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) в пунктах 57, 58 вказує на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Натомість в судовому засіданні позивачем в супереч вимогам ст. 81 ЦПК України не доведена наявність достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав щодо її дочки [PERSON] , оскільки відповідач цікавиться життям дочки, до введення карантину забирала дочку до себе на канікули, відвідувала її у бабусі. Проте такі дії є очевидно недостатніми для констатації того, що відповідач належним чином та в необхідному обсязі виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки, а саме піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, виявляє інтересу до її внутрішнього світу, створює умови для отримання нею освіти. Одночасно з цим суду не надані докази того, що до звернення до суду з позовом відповідач попереджався відповідними органами про наслідки невиконання батьківських обов`язків, до неї застосувались відповідні заходу впливу з метою зміни поведінки, а головним чином, відсутні докази, що вона притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків за ст. 184 КУпАП, тобто суду не надані докази того, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо та вжиті заходи юридичної відповідальності не дали позитивних змін, що давало б підстави для застосування до матері дитини такого крайнього заходу відповідальності, як позбавлення батьківських прав. За такого, у задоволенні позову належить відмовити, проте відповідача слід попередити про необхідність змінити ставлення до участі у вихованні дитини та піклування про неї. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed