Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з останнього заборгованість по аліментах на утримання дитини у сумі 43877 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що з відповідача згідно виконавчого листа Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.12.2009 стягнуто на користь позивача на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2009 і до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач свій обовязок щодо сплати аліментів належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. 13.09.2018 державним виконавцем було повернуто виконавчий лист позивачу, у звязку з відсутністю майна в боржника, на яке можливо звернути стягнення, тому позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. У судове засідання позивач не зявилася, надавши до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просила суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі, правові наслідки визнання позову зрозуміли та задовольняють. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.05.2019 у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову відмовлено. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього [NUMBER] від 20.06.2000. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 20.10.2009, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відповідно до змісту ст. 141 Сімейного кодексу України батько і мати мають рівні права та обовязки щодо дитини. Згідно зі ст.ст. 157, 180 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З виконавчого листа №2-663/09, виданого 25.02.2010 Ріпкинським районним судом Чернігівської області, вбачається, що 07.12.2009 судом вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2009 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно постанови від 13.09.2018 державним виконавцем Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області повернутий виконавчий лист №2-663 від 07.12.2009 стягувачу [PERSON], оскільки у боржника [PERSON] відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. При цьому заборгованість по сплаті аліментів становить 43877 грн У відповідності до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду встановлений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і суд, з огляду на ч. 8 цієї статті, вирішує питання стягнення заборгованості лише у разі наявності спору про її розмір. Наведене узгоджується із ч. 3 ст. 195 СК України, відповідно до якої розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до довідки №39 від 18.01.2019 Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області, згідно матеріалів виконавчого провадження №32530416, відкритого 24.01.2014, по виконанню виконавчого листа №2-663 від 07.12.2009, що предявлено до примусового виконання 04.04.2012,станом на 29.05.2018 наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 43877 грн. Судом встановлено, що ні позивачем, ні відповідачем вищезазначений розмір заборгованості не оспорюється. Оскільки аліменти на користь позивача вже стягнуті рішенням суду та повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами сторонами не оспорюється, тому її слід стягувати з відповідача в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження", а не у судовому порядку. Крім того, та обставина, що виконавчий лист про стягнення аліментів був повернутий, правового значення не має і не може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за аліментами. Адже у випадку безпідставного закінчення виконавчого провадження про стягнення аліментів при наявності у боржника заборгованості за аліментами, підлягає оскарженню саме рішення державного виконавця. З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах слід відмовити.

Outcome: dismissed