Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що 16.12 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони разом не проживають, донька [PERSON] проживає разом з позивачкою, відповідач на утримання доньки допомогу не надає взагалі, тому змушена звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 21.01.2020 року. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копію позовної заяви з додатками та ухвалу суду від 11.12.2019 року [PERSON] отримав 24.12.2019 року. Відзив до суду не подав . Подав заяву де зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. У відповідності до частини п`ятої даної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та подані докази, з"ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають часковому задоволенню з наступних підстав. Сторони 16.12 2011 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградської області зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, що підтверджується свідоцтвом про шлюбсерія І- [NUMBER] , актовий запис № 114. (а.с.6). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.7). Позивач в позові зазначила, що на даний час вони не проживають окремо. Відповідач офіційно працевлаштований, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, не приймає участі у вихованні та утриманні доньки. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів. Суд, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у єдиній частці від доходу відповідача, яка буде стягуватися до досягнення дитиною повноліття, виходить з призумції фізичного здоров`я відповідача та дитини, здатності відповідача до продуктивної праці і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі, який достатній для його нормального фізичного та духовного розвитку. Суд прийшов до переконання, що розмір аліментів може бути визначений щомісячно в частині заробітку відповідача на утримання його дитини та справедливим розміром аліментів на утримання буде 1/4 частина доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов`язку по утриманню дитини суд не вбачає. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають стягненню у відповідності до правил встановлених ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved