Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 04 серпня 2013 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме на: житловий будинок, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Першотравнева, б. 87. За життя спадкодавець розпорядився своїм майном, склавши заповіт на імя позивача. Спадкоємцями першої черги після його смерті ще є відповідач, яка від прийняття спадку відмовилася на користь позивача. Інших спадкоємців не має ні по закону, ні по заповіту. Позивач фактично спадок прийняв, оскільки в установлений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, але на даний час не має можливості оформити спадок та отримати свідоцтво про право власності, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на право власності на спадкове майно, оскільки житловий будинок був побудований в 1980 році її батьком, який на той час був головою колгоспного двору, але його не оформив та не зареєстрував. В звязку з чим просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Першотравнева, б. 87 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 04 серпня 2013 року. 22 грудня 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Першотравнева, б. 87 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 04 серпня 2013 року. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала суду телефонограму в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягала в повному обсязі та просила задовольнити їй на підставі наданих письмових доказів. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення уточненого позову не заперечує та вважає його таким, що підлягає задоволенню. Представник третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не зявився, але надав суду пояснення в яких просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України та дану справу розглянути без участі представника. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Як вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 409221, виданим виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області 05 серпня 2013 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з відповідними надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Першотравнева, б. 87, який належав спадкодавцю на праві приватної власності. Факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 19.12.1977 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Катеринівської сільської Ради депутатів трудящих Лозівського району Харківської області та витягом з погосподарської книги № 8 за 2011-2015 роки Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області № 1415/02-30 від 25 листопада 2015 року, з якого вбачається, що відповідно до «Погосподарської книги Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області за 2011-2015 роки» № 08, спірний житловий будинок числиться за [PERSON]. Крім того, як вбачається з даної довідки [PERSON]В була передана в особисту приватну власність земельна ділянка, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вул. Першотравнева, б. 87. Спадкоємцями першої черги крім позивача є відповідач по справі, яка від прийняття спадку відмовилась на користь позивача. Інших спадкоємців не має ні по закону ні по заповіту. Позивач спадок після смерті батька прийняла, оскільки звернулася в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку після смерті свого батька, тобто фактично спадок отримала. На даний час позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але їй в цьому було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 листопада 2015 року, видана в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] в якій зазначено, що позивач не надав правовстановлюючий документ на майно, а також витяг з Реєстру прав власності, а тому позивач на даний час оформити нотаріально спадок на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не має можливості в звязку з тим, що [PERSON] придбаний на законних підставах житловий будинок в Лозівському бюро технічної інвентаризації не оформив та не зареєстрував. Так, згідно витягу з погосподарської книги № 8 за 2011-2015 роки по Катеринівській сільській раді Лозівського району Харківської області № 1415/02-30 від 25.11.2015 року вбачається, що житловий будинок, який обліковується за особовим рахунком № 0689-1 та знаходиться в с. Катеринівка, Лозівського району, Харківської області значиться за померлим 04 серпня 2013 року [PERSON]. Стаття 5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. В сільській місцевості облік фактичних господарств у селі, сімейний стан громадян, поголів'я тварин та інше реєструвався в погосподарських книгах. Згідно до Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, сільські ради один раз в п'ять років проводили закладку погосподарських книг шляхом суцільного обходу дворів та опитування населення. На кожне господарство відкривався окремий особовий рахунок, в якому відображалися, крім інших відомостей, також відомості про жилий будинок, що має поштовий номер, рік його побудування. При визначенні року побудування ураховується рік, в якому цей будинок було введено в експлуатацію. Лише з 1985 року, відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про порядок державного обліку житлового фонду", почалася робота по проведенню обов'язкової реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду в сільських населених пунктах після прийняття будинків в експлуатацію державною приймальною комісією. Як розяснено в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкоємців на момент закінчення будівництва будинків. Враховуючи судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, суд при вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно враховує час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та враховує підстави спадкування зазначеного майна. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрації права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, яка втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинку, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Зважаючи на наведене, спірний будинок належав [PERSON] на праві власності з 1979 року і подальша зміна законодавства не позбавила його набутого та зареєстрованого в погосподарських книгах права власності на будинок, а спадкоємець має право на визнання за нею права власності саме на будинок як об'єкт спадкування. Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» від 27.09.2012 року N 10-1387/0/4-12, в яких зазначено, що відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, позивач має першочергове право на спадкування після смерті свого батька майно, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача по справі. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець має надати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадку. Як свідчать матеріали справи позивач фактично отримав спадок, оскільки в установлений законом строк подав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадку. За таких обставин суд вважає, що позивач спадок прийняла, заяву про відмову від спадку не писала. Враховуючи всі вище наведені обставини, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок, як за спадкоємцем за законом.

Outcome: approved