Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду у лютому 2013 року із даним позовом до відповідачів, просить стягнути з них у солідарному порядку на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 122 276,15 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що 02.11.2007 року між ВАТ «БТА Банк», яке змінило свою організаційно-правову форму та назву на ПАТ «БТА БАНК» та [PERSON], [PERSON] було укладено кредитний договір № 172/07-Д, згідно якому банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 25 000,00 грн., яка в свою чергу зобов'язалася повернути кредит до 02.05.2009 року у розмірах та у строки, передбачені кредитним договором. Відповідач [PERSON] є поручителем [PERSON] за договором поруки № 172/07-Д(ДП) від 02.11.2007р. та зобов'язалася відповідати у повному обсязі по зобов'язаннях, які витікають з умов кредитного договору. Відповідачі порушили умови кредитного договору та договору поруки, через що виникла заборгованість, яку відповідачі не погашають у добровільному порядку. За таких підстав позивач був вимушений звернутися до суду із даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ч 9 ст. 74 ЦПК України шляхом оголошення у пресі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та дала суду пояснення, що вона працювала у [PERSON] реалізатором. [PERSON] обманним шляхом заволоділа її паспортом, мотивуючи тим, що їй потрібні документи, щоб оформити її на роботу. Вона ніколи не була поручителем, ніяких договорів не підписувала. Про той факт, що від її імені підписаний договір поруки їй стало відомо тільки коли її почали викликати до судів з приводу стягнення заборгованості за кредитними договорами. З приводу шахрайських дій з боку [PERSON] вона зверталася із відповідними заявами до міліції та прокуратури. Крім того, Центрально-Міським районним судом м.Макіївки у 2010 році було ухвалено рішення за аналогічним позовом, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї кредитних коштів за договором поруки було відмовлено, оскільки експертизою було встановлено, що підписи у договорі їй не належать. Оскільки у цій справі почеркознавську експертизу не було можливості провести, просить суд застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 02.11.2007 року між ВАТ „БТА Банк", яке змінило свою організаційно-правову форму та назву на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БТА БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 172/07-Д на отримання кредиту у розмірі 25 000,00 грн. Відповідно до п. 1.3 умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язалася повернути кредит у строк до 02.05.2009 року включно частинами у розмірах та строки згідно з графіком повернення кредиту зі сплатою процентної ставки за користування кредитом 27% річних. Згідно з п.п.1.4 кредитного договору кредит був наданий відповідачці на задоволення особистих потреб. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з норми статті 204 ЦК УКраїни правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначений кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі положень статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Умовами кредитного договору, а саме п.п. 9.1 встановлена відповідальність у разі прострочення позичальником, тобто [PERSON], зобов'язань з погашення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно умов договору, а саме вона повинні сплатити банку пеню, яка встановлена за домовленістю сторін в розмірі 0,5 відсотка, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань, передбачених цим договором. Зі змісту п. 10.5 кредитного договору вбачається, що сторони дійшли згоди щодо встановлення позовної давності за будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, тривалістю у Три роки. За правилами статей 525, 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що позичальником порушувалися умови кредитного договору, платежі здійснювались не завжди та не у повному обсязі. Правовим наслідком порушення виконання зобов'язання та одним із видів цивільно-правової відповідальності у відповідності до частини 1 статті 546 та пункту 3 частини 1 статті 610 ЦК України є встановлена договором або законом неустойка. Поняття неустойки дано в статті 549 ЦК УКраїни, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума чи інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідач [PERSON] в порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, належні платежі здійснювала не завжди та не у повному обсязі, через що склалася заборгованість перед позивачем станом на 22.06.2012 року у сумі 122 276,15 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 19 357,83 грн., строкова заборгованість за сплатою процентів - 304,88 грн., прострочена заборгованість за сплатою процентів - 21 043,66 грн., пеня, нарахована за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 69 421,91 грн., інфляційні виплати за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 8 785,38 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 3 362,49 грн. Тим самим, враховуючи викладене, судом встановлено існування у публічного акціонерного товариства «БТА БАНК» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачем його умов. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд визнає, що [PERSON] належним чином не виконала обов'язки, передбачені укладеним у встановленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги публічного акціонерного товариства «БТА БАНК» про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором підлягають задоволенню у встановлених судом розмірах. Щодо вимог позивача до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, як з поручителя за договором поруки від 02.11.2007 року № 172/07-Д(ДП), суд вважає ці вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в забезпечення виконання усіх зобов'язань за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON], між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 172/07-Д(ДП) від 02.11.2007 р. Відповідно до п.п. 1.1 договору поруки поручитель відповідає перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі перед банком, що виникли з кредитного договору № 172/07-Д від 02.11.2007 р., як існуючих на момент укладення цього договору, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому. Згідно з п.п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми кредиту, процентів за користування кредиту, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Також договором поруки, а саме п.п. 1.4 встановлена солідарна відповідальність поручителя і позичальника. Договір поруки відповідно до п.п. 6.1 набув чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього. Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя; отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково; пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову; при цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання; при цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що строк дії договору встановлений до повного виконання зобов'язань за кредитним договором Боржником чи Поручителем, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно яким порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно умов кредитного договору № 172/07-Д від 02.11.2007 року строк виконання основного зобов'язання чітко визначений, а саме позичальник зобов'язаний повернути кредит банку до 02.05.2009 року включно. За таких обставин у ПАТ «БТА БАНК» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 03.05.2009 року, протягом наступних шести місяців. Таку вимогу (позов до суду) до поручителя банк пред'явив лише 08 жовтня 2012 року, що підтверджується копією ухвали судді Центрально-Міського районного суду м.Макіївки від 17.10.2012 року (а.с. 6), тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку (постанови ВСУ від 18 липня 2012 року № 6-78 цс 12, від 21 травня 2012 року № 6-48 цс 11, від 23 травня 2012 року № 6-33 цс 12). При цьому, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, не є необхідним, оскільки такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова ВСУ від 21 листопада 2012 року № 6-134 цс 12), а тому договір поруки від 02.11.2007 року є припиненими. Згідно ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом у солідарному порядку з [PERSON] як поручителя за кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON], клопотання щодо поновлення пропущеного строку представник позивача при зверненні до суду із даним позовом та у ході розгляду даної справи не заявлялися, а відповідач [PERSON] наполягала у судовому засіданні на застосуванні строку позовної давності, то наявні підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині згідно вимог ч 4 ст. 267 ЦК України. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено відповідним платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 1222,76 грн., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial