Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням свого сина [PERSON], позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач, будучи зареєстрованим за місцем проживання позивача більше одного року за вказаною адресою фактично не проживає, тим самим створює власнику житла додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та утворює перешкоди у вільному розпорядженні свої майном. Ухвалою суду від 17 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження, яке призначено до підготовчого засідання на 07.11.2018 року. Ухвалою суду від 07.11.2018 року розгляд справи призначений на 19 листопада 2018 року. У судове засідання позивач не зявилась, попередньо надавши до суду заяву, у якій позов підтримала повністю та просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з»явився, направив відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Враховуючи подану заяву позивача, повторну неявку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вимоги закону, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування процесу технічними засобами . Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод" 1950 року, Першого ротоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності є власником житлового будинку з надвірними побудовами [ADDRESS], що підтверджується витягом ізДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно Також встановлено, що відповідач [PERSON],[INFO] є зареєстрованим з 01.09.2010 року у будинку, що знаходиться в [ADDRESS] Полтавської області, який з 2010 року поданий час за даною адресою у належному позивачеві будинку не проживає, його речі у житловому приміщенні відсутні, витрати на комунальні та поточні роботи за вказаною адресою він не здійснює. Актами обстеження житлово-комунальних умов позивача від 18.04.2018 року та 17.10.2018 року, що затверджені сільським головою Говтвянської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, встановлено, що відповідач дійсно в період з 2010 року по теперішній час зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-23). Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». За статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст.317 ЦК україни). Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 статті 321 ЦК України, декларує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд вважає, що позивач як власник нерухомого майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] позбавлений можливості захистити своє порушене право щодо вільного розпорядження своїм майно у поза судовому порядку. Отже, єдиним способом зняти відповідача з реєстраційного обліку є визнання його в судовому порядку таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, який постійно або тимчасово проживає в Україні, зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. За статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких підстав, суд оцінивши у повному обємі усі належні докази по справі, приходить до висновку, що відповідач на час звернення позивача до суду із даним позовом, а саме: 27.08.2018року - не проживає у [ADDRESS] з 2010 року тобто, понад рік, а тому відповідач втратив право на користування жилим будинком, внаслідок його відсутності за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved