Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Представник позивача у жовтні 2019 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно, а саме, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до приватного нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу вказаного майна, дізналась про наявний арешт та заборону відчуження нерухомого майна від 09.11.2004, накладений Першою київською державною нотаріальною конторою, підставою для обтяження якого став лист Ленінградської РДА м. Києва від 22.07.1996 та лист ДП Київський метрополітен від 25.03.1999. При зверненні до відповідача щодо наявного арешту, стало відомо, що заборону та арешт накладено у зв`язку з проектуванням та будівництвом Святошинсько-Броварської лінії метрополітену від станції «Святошин» до станції «Н.Біличі». При зверненні до державних установ щодо зняття арешту майна та скасування заборони його відчуження, що порушує право позивача щодо вільного користування та розпорядження, в позасудовому порядку не виявилось за можливе. З огляду на викладене, позивач просить скасувати арешт та заборону на нерухоме майно по [ADDRESS] , зобов`язати відповідача виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майнп запис від 09.11.2004 за№1415797 та запис №1450731 про заборону та арешт нерухомого майна. Ухвалою суду від 18.10.2019 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 20-21). В установлений строк відповідач заперечення та відзиву на позовну заяву не подав. 13.11.2019 від представника КП Київський метрополітен надійшли пояснення, в яких зазначено, що у зв`язку з будівництвом дільниці Святошино-Броварської лінії метрополітену від станції «Святошин» до станції «Новобіличі» відповідно до рішення КМР від 07.02.1994 №15 «Про програму розвитку Київського метрополітену» та інших, Державним підприємством «Київський метрополітен», правонаступником якого є комунальне підприємство «Київський метрополітен», 25.03.1999 на адресу Першої київської державної нотаріальної контори надіслано лист №24/284 щодо непроведення ніяких правових дій з власниками будинків. На момент звернення до суду з позовом, минув строк позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом, а тому у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 28-32). Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що листом Ленінградської РДА м. Києва №27-8-21-2192, адресованого нотаріальній конторі №1 повідомлено, що у зв`язку з проектуванням та подальшим будівництвом в Ленінградському районі м. Києва дільниці продовження Святошинсько-Броварської лінії метрополітену від станції «Святошин» до станції «Н.Біличі», адміністрація просить припинити видачу договорів купівлі-продажу на будинки по [ADDRESS] (а.с. 9). Комунальне підприємство «Київський метрополітен» листом №24/284 від 03.1999 просив не проводити нотаріальній конторі №1 жодних правових дій (оформлення договорів дарування, купівлі-продажу, спадщини та інше) з власниками будинків, які попадають в зону будівництва дільниці, в тому числі, по [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на будинок по [ADDRESS] 09.11.2004 за №1450731 Першою київською державною нотаріальною конторою накладено арешт, підстава обтяження: лист 24/284 від 25.03.1999 ДП київський метрополітен; лист 278-21-2192 від 22.07.1996 Держадміністрації Ленінградського району; номер обтяження 1415797 (а.с. 16-17). Листом Святошинського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 20.09.2019 повідомлено, що проведеною перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі документи, за якими боржником є [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають та зареєстрованими не значиться (а.с. 15). У відповідності до статті 15 ЦК України, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Представник позивача, звертаючись до суду з позовом, зазначає, що [PERSON] на праві власності належить нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . При цьому, в підтвердження наведених вимог, не зазначає, яке майно належить позивачу, не надає доказів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведені обставини, стороною позивача не доведено, що [PERSON] є власником майна, на яке накладено арешт та що наявним арештом порушуються її права, як власника, відповідних доказів суду надано не було. Таким чином, суд, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позивач, звертаючись до суду з позовними вимогами, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин. Відсутність вказаних доказів є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed