Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 2000 грн. щомісяця , мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на життя та неналежне виконання відповідачем свого обов"язку по утриманню дитини . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з обставин , що викладені у позовній заяві , аліменти просила стягнути з відповідача у частці до його заробітку доходу , а саме по 1/4 частині на утримання кожної дитини . Відповідач в судовому засіданні пояснив, що проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів не заперечує. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.06.2007 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи та пояснень у судовому засіданні вбачається, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. В судовому засіданні сторони пояснили , що з березня 2016 року спільного господарства не ведуть. В добровільному порядку сторони в питанні матеріального утримання малолітніх дітей не визначилися. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. Вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей є також обгрнтованими та такими , що підлягають задовленню . Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у частковому відношенні до його заробітку, а саме у розмірі по 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання кожної дитини щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., а також на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial