Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вона разом з дитиною проживає в [ADDRESS]. Вказана квартира належить їй та її сину на праві власності, по 1/2 частці кожному. З травня 2014 року відповідач в квартирі не проживає, забрав з квартири особисті речі та переїхав проживати за іншою адресою, створивши нову сім"ю. Участі по сплаті комунальних послуг відповідач не приймає, на його ім'я постійно приходять банківські повідомлення з погрозами, що приводить її у знервований стан, тому просить рішенням суду усунути перешкоди в користуванні належною їй та її дитині квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] Представник позивача надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про отримання судового виклику, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань або заперечень з приводу пред'явлених вимог не подав. Копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатком отримав 4.07.2017 року. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач та її неповнолітній син є власниками квартири [ADDRESS], що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До 22.03.2016 року власником 1/2 частки вказаної квартири був відповідач, який передав право власності на вказану квартиру [PERSON] на підставі договору дарування від 22.03.2016 року посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу Неборачко І.В., який зареєстровано в реєстрі №294. За умовами даного договору відповідач до його підписання передав ключі від квартири представнику обдарованого. З довідки КВЖРЕП №4 слідує, що за вищевказаною адресою відповідач зареєстрований з 26.07.2007 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду 22.09.2014 року. В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач приймає участь в утриманні спірного житлового приміщення, сплачує комунальні послуги. Особистих речей не зберігає, фактично постійно проживає за іншою адресою. Після відчуження спірного майна позивач не надавала згоди на користування належним їй та її дитині майном відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно п.1 ч.1ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на встановлені обставини суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власника майна та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] На підставі наведеного,

Outcome: approved