Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по аліментах. В обгрунтування позову зазначила, що з 02 квітня 2011 року перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2016 року шлюб розірвано. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати з позивачем, а відповідач з цього часу сином не цікавиться, не приймає участі в його вихованні, дитину не відвідує, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, аліменти сплачує несвоєчасно, що в сукупності є ухиленням від виконання батьківських обов'язків та підставами для задоволення позову. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року прийнято відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по аліментах, і в цій частині провадження закрито. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просять задовольнити. Крім того, позивач пояснила, що однією з підстав для звернення до суду з позовом є те, що вона має можливість виїжджати з дитиною за кордон до родичів для всебічного розвитку дитини та лікування, однак, з відповідачем виникають конфлікти з цього приводу і він дозволу на виїзд сину не надає. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що згоден із заборгованістю по аліментах, оскільки він має нерегулярний заробіток, що призводить до скрутного матеріального становища. На позбавлення батьківських прав по відношенню до сина не згоден, оскільки дійсно не хотів давати дозвіл на виїзд дитини, оскільки позивачка має намір змінити громадянство сина. Приходив декілька разів до дитячого садка, а потім в школу, щоб побачити сина, але вихователі забороняли, оскільки позивач про це просила. У зв"язку з перешкодами позивача у спілкуванні з дитиною звернувся із заявою до Коропської районної державної адміністрації про визначення способу його участі у спілкуванні з дитиною, заява була задоволена, однак на дзвінки позивач не відповідає і він не має можливості побачити сина. Любить дитину і хоче з нею спілкуватись, просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні з позовом погодився. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір'ю позивача і знає про всю ситуацію, яка виникла між сторонами. До 2015 року сторони з дитиною проживали в її сім'ї. Коли шлюбні відносини між ними було припинено відповідач перестав спілкуватись з сином, перешкод в спілкуванні ні вона, ні позивач не чинять. Починаючи з 2015 року відповідач не цікавиться життям дитини, його здоров'ям та інтересами. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює разом з позивачкою. Ситуацію, яка склалась між сторонами знає зі слів позивача, жодного разу не бачила відповідача з їхнім сином. Навесні 2018 року була свідком коли вона з позивачкою та її сином [PERSON] зайшли до кафе «Марія» пообідати і в цей час зайшов відповідач, який побачив сина, однак зробив вигляд, що не знає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює з позивачкою разом і товаришують. Часто вихідні проводять разом з дитиною сторін, але жодного разу вона не бачила відповідача з сином. Жодного разу не чула і не бачила, щоб позивачка чинила перешкоди у спілкуванні з сином відповідачу. Заслухавши пояснення, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 02.04.2011 року між сторонами було укладено шлюб, від якого 03 липня 2011 року народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5 ). Проте, рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки Коропського дошкільного навчального закладу «Дзвіночок» від 11.10.2017 року № 8 [PERSON] [INFO], який відвідував Коропський дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок» (ясла-садок) з 2013 року по 2017 рік приводили та забирали з дитячого садка мама [PERSON], бабуся [PERSON], дідусь [PERSON]. За час відвідування дитиною дитячого садка тато за дитиною жодного разу не приходив, у зборах, заходах, які проводилися в закладі участі не приймав, сином ніколи не цікавився. Згідно довідки Коропської ЗОШ I-III ступенів ім. Т.Г. Шевченка [PERSON], дійсно навчається в 2-А класі Коропської ЗОШ I-III ступенів ім. Т.Г. Шевченка, батько [PERSON] у вихованні сина участі не приймає, не спілкується з учителями, не забирає дитину зі школи, не відвідує батьківські збори. З довідки Комунального закладу «Коропський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 05.07.2018 року [PERSON] слідкує за станом здоров'я та проходить всі профілактичні огляди свого сина [PERSON], 2011 року народження виключно сама, батько дитини [PERSON] з дитиною дитячу консультацію не відвідував жодного разу. З акту обстеження умов проживання сім'ї позивача від 12.07.2018 року вбачається, що комісією обстежено умови проживання дитини [PERSON] та встановлено, що дитина проживає з матір'ю [PERSON], бабусею [PERSON], дідусем [PERSON]. В кімнатах сучасні меблі, зроблений ремонт. [PERSON] має власну кімнату. Родина забезпечена продуктами харчування, одягом, взуттям, батько [PERSON] останні 4 місяці аліменти не сплачує. Зі слів дитини стало зрозуміло, що він не бажає спілкуватись з батьком, оскільки останній не надає дозвіл на виїзд за кордон. Згідно листа Коропського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді родина [PERSON], [INFO], що мешкає у [ADDRESS], на обліку та під соціальним супроводом центру не перебуває і ніколи не перебувала. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, застосування позбавлення батьківських прав, як заходу впливу на неналежну поведінку батьків може мати місце лише у виключних (крайніх) випадках, і при умові коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст. 170 СК України). Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Сторона позивача не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідача по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини. Так, орган опіки та піклування Коропської селищної ради у своєму висновку вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно сина - [PERSON] (а.с. 45-46). Проте, суд зазначає, що зазначений висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав зроблений без спілкування з ним. Вказана обставина дозволяє зробити висновок, що відносно відповідача не було вжито заходів про необхідність зміни його ставлення до виховання сина, що слугує порушенням його прав. Відтак даний висновок не може братись до уваги. Відмову відповідача у дозволі на виїзд дитини за кордон, суд не вважає негативним проявом по відношенню до дитини, зважаючи на вік останньої та хвилювання відповідача за долю дитини. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Разом з тим, суд констатує певну пасивність відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини, яка проявляється у недостатньому інтересі, допущенні заборгованості по сплаті аліментів. Тому, вважає, що слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON], [INFO] і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed