Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, яким просить стягнути з відповідача на його користь 5513 грн. втраченої суми та 250 грн. судових витрат. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що з 16.01.2014 р.по 21.01.2014 р. з його поточного рахунку, на який перераховується його заробітна плата, відбулося незаконне списання коштів у сумі 9631,80 грн. Про незаконне зняття коштів він дізнався від служби безпеки АБ «Укргазбанк» 21.01.2014 р. по телефону про підозрілі операції з його рахунком. Останній раз він знімав кошти з рахунку 30.12.2013 р. Про даний випадок він повідомив відповідача та працівників міліції. 23.01.2014 р. він звернувся до відповілдача з проханням повернути йому незаконно списані кошти. Відповідач повернув йому лише два ліміти викрадених коштів та відсотки, що становить 4118,80 грн. Але решту суми 5513 грн. не повернули, яку він і просить стягнути. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з посиланням на ту обствину, що відповідач неналежним чином зберігав його кошти і тому в цьому є вина відповідача. Представники відповідача всі разом та кожен окремо просили суд відмовити у задоволенні позову в звязку з його безпідставністю з наступних підстав. Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що гроші в нього були знятті (викрадені) шахраями. Таким доказом може бути вирок суду у кримінальній справі. Відповідно до службової записки Служби банківської безпеки № 148/5927/2014 від 27.02.2014 р., за зверненням Позивача, було встановлено, зокрема, що схема користування карткою Позивача в період з 14.01.2014 по 18.01.2014 притаманна для шахрайського використання підроблених карток - підбір в перший день та наступні операції в межах ліміту. Слід зазначити, що службова перевірка, яка проводилась Банком за зверненням позивача, доказом здійснення шахрайських дій не може бути. Ці документи складені працівниками Банку на підставі інформації самого позивача і в них міститься тільки припущення про те, що кошти з картки були знятті шахраями. За зверненням Позивача Бориспільським МВ ГУ МВС України в Київській області здійснено перевірку щодо неправомірних дій з боку не встановлених осіб, але: «встановити та опитати особу, яка зняла грошові кошти з банківської картки гр.[PERSON] не надалось можливим», та прийнято рішення про закінчення перевірки, про що позивач був повідомлений відповідним листом від 31.01.2014 р. № 5/1789. Листом № 148/7380/2014 від 14.03.2014 р. Банк направив до управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України повідомлення щодо виявлених фактів шахрайських операцій. Крім того, в даному випадку, всі операції були здійснені з використання БПК/реквізитів БПК Позивача, під час проведення яких зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН-код (проведено ідентифікацією БПК), а тому твердження Позивача про несанкціоноване списання коштів з його картрахунку не обґрунтоване. В обґрунтування своїх вимог Позивачем не наведено жодної норми закону та/або іншого нормативно-правового акту, що зобов'язує Банк здійснити повернення коштів, а також не надано доказу вини Банку під час здійснення операцій з його карткою в період з 14.01.2014 р. по 18.01.2014р. Також не доведено суду та не надано доказів, які доводять, що саме через неправомірні дії чи бездіяльність Банку йому заподіяно матеріальної шкоди. Відповідно до витягу з протоколу № 4 засідання Правління Банку від 31.01.2013 р. Банком було прийнято рішення щодо відшкодування клієнтам коштів за шахрайськими операціями з платіжними картками в сумі, яка не повинна перевищувати подвійний розмір стандартного ліміту із зняття готівки в банкоматі, що діяла в Банку на момент проведення шахрайських операцій. Таке рішення прийнято Банком, зокрема, у зв'язку зі зверненнями/скаргами клієнтів Банку щодо шахрайських операцій з платіжними картками, що негативно впливає на стан довіри населення до банківської системи та до відмови громадян використовувати платіжні картки, а також з метою розширення масових безготівкових розрахунків з використанням платіжних карток. Суд дослідив, проаналізував всі зібрані по справі докази та прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір №910-0012826-ф/12-KRD на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки АБ "Укргазбанк» (а.с.13-16). Сторонами не заперечується, що в період з 16.01. по 21.01.2014 р. було зняття коштів з картки позивача. Всі операції були здійснені з використання БПК/реквізитів БПК Позивача, під час проведення яких зчитувалась магнітна смуга та вводився ПІН-код (проведено ідентифікацією БПК). Проведеними перевірками (а.с.10,36-37,38-40) встановити особу, яка це вчинила не представилося можливим. Вчинення заходів по локалізації причин несанкціонованого зняття коштів свідчить про можливість зняття коштів іншою особою. Згідно зі ст. 614 ЦК України для застосування заходів відповідальності, якими є зобов'язання Банку відшкодувати позивачу 5513 грн. втраченої суми, необхідна наявність вини як підстави відповідальності за порушення зобов'язання. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. зі змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до положень ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 59 ЦПК України встановлена вимога щодо допустимості доказів, на які посилаються сторони. Положеннями ч.2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з виписки по картрахунку (а.с.7) в період з 14.01.2014р. по 18.01.2014 р. операції по картрахунку позивача здійснювались за допомогою платіжної картки № 676634######0042. Позивач отримав платіжну картку Cirrus-Maestro Card № 6766341012880042. На підставі п.6.4 Постанови Банк, до повідомлення позивачем про втрату спеціального платіжного засобу, не несе відповідальності за платіжні операції за період з 14.01.2014 по 18.01.2014 р. Позивач підтвердив, що повідомив Банк 21.01.2014 р. в результаті чого його картковий рахунок було заблоковано. Відповідно до протоколу № 140312 засідання Комітету з питань управління активами та пасивами Банку від 14.03.2012 та додатку № 1 до нього, затверджено стандартні щоденні карткові ліміти, зокрема, за картковим продуктом Maestro (BIN 676634) встановлено ліміт на суму операцій зняття готівки в банкоматах в розмірі 1999,00 грн. (а.с.45). Відповідно до витягу з протоколу № 050314 комітету з питань управління операційними ризиками Банку від 05.03.2014 р., на підставі вказаного вище рішення Правління Банку, було прийнято рішення про відшкодування позивачу коштів в розмірі 3998,00 грн. та комісію по зняттю готівки в банкоматі на загальну суду 130,80 грн.(а.с.41). Даний ліміт встановлений Протоколом №4 Засідання Правління АБ «Укразбанк» від 31.01.2013 р. (а.с.42-44). Тому виплату Банком позивачу коштів в розмірі 4128,80 грн., що становить подвійний розмір стандартного ліміту із зняття готівки в банкоматі та комісію за зняття готівки в банкоматі, не може бути розцінене як зобов'язання Банку щодо відшкодування суми коштів, за операціями, що були здійснені за допомогою банківської картки/реквізитів банківської картки позивача в період з 14.01.2014 по 18.01.2014, оскільки Банк не мав та не має такого обов'язку перед позивачем. Таким чином позивачем не доведено, відповідно до ст.60 ЦПК України, у порушення його прав та законних інтересів діями відповідача.

Outcome: dismissed