Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з вищевказаним позовом. Просить стягнути з відповідача на користь його користь 2530 грн. інфляційних витрат, 4 675,00 грн. 3 % річних та 50 000, 00 моральної шкоди. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 17.08.2012 р. між ним та відповідачем був укладений договір у формі розписки про те, що відповідач отримав у позивача кошти в сумі 110000 грн. для придбання автомобіля. Однак відповідач свої зобов'язання не виконав, в зв'язку із чим позивач звернувся до суду про стягнення боргу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2013 р. по справі №1328/9847/12 стягнуто з відповідача на користь позивача 110 000 гривень, які позивач отримав у процесі примусового виконання рішення суду тільки 08.05.2014 р., що стверджується реєстром платіжних доручень від 08 травня 2014 р. за №2064 на суму 110009,09 грн. та №2065 на суму 1200,00 грн. Шевченківського ВДВС ЛМУЮ за підписом в.о. начальника Онишкевича Р.І. Оскільки в розписці-договорі не містилося строку виконання зобов'язання, позивачем 20 листопада 2012 р. направлено відповідачу вимогу-претензію про повернення коштів згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України. Таким чином, прострочення зобов'язання мало місце з 01 грудня 2012 р. по 01 травня 2014 р., що, згідно розрахунку, становить 3% річних в сумі 4675,00 гривень, а індекс інфляції з грудня 2012 р. по 01 травня 2014 р. становить 2530,00 грн. - з цього ж таки розрахунку, який додається до позову. Окрім цього, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50000 грн., оскільки відповідач був добре знайомий позивачу, а тому останній надав йому 110000 грн. в кінці 2011 р. для купівлі автомобіля, який відповідач зобов'язувався придбати на початку 2012 р. Цей автомобіль необхідний був для дружини-інваліда 1-ї групи позивача, яку кожного місяця позивача по декілька разів мав доставляти в лікарню для обстеження та лікування. Однак з вини відповідача за період з 2012 р. по теперішній час позивач не мав можливості своєчасно доставляти своїм транспортом дружину до лікарні, внаслідок чого постійно нервувався і перебував у стресовому стані, позаяк вимушений був наймати автомобіль у друзів або викликати таксі для перевезення дружини, чим поніс значні транспортні витрати. Також позивач мав постійну роботу, з якої вимушений був відлучатися - спочатку добиратися додому, а потім замовляти таксі для дружини, внаслідок чого тривалий час був відсутній на роботі, а тому на ній виникали конфліктні ситуації. Відсутність автомобіля, конфліктні ситуації на роботі призвели до того, що стан здоров'я позивача значно погіршився та він потрапив до лікарні. Так, з 06.08.2013 р. по 15.08.2013 р. стаціонарно лікувався в клінічній лікарні ДТГО «Львівська залізниця» в інфарктному відділенні, що стверджується листками непрацездатності №342785, №342837 відповідно від 09.08.2013 р. та 14.08.2013 р. Вдруге потрапив до лікарні після того, коли державний виконавець заявила позивачу, що не може знайти арештований автомобіль відповідача і його реалізувати для того, аби сплатити борг. Внаслідок цього позивач знову захворів і перебував у цій же лікарні в інфарктному відділенні з 24.10.2013 р. по 12.11.2013 р., що стверджується листками непрацездатності №233082 та №388524 від 06.11.2013 р. та 11.11.2013 р. Внаслідок цього у позивача постійно болить голова і серце і я душевно страждаю у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позов. В судовому засіданні адвокат позивача [PERSON] просив задовольнити позовні виоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечили в повному обсязі, покликаючись на заперечення, які долучені до матеріалів справи. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, його представника, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що 17.08.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір у формі розписки про те, що відповідач отримав у позивача кошти в сумі 110000 грн. для придбання автомобіля. (а.с. 4). Також встановлено, що 20.11.2014 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача [PERSON] про повернення суми боргу, однак таке звернення було залишено без реагування в зв'язку із чим позивач звернувся до суду. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2013 р. по справі №1328/9847/12 стягнуто з відповідача на користь позивача 110 000 гривень, які позивач отримав у процесі примусового виконання рішення суду тільки 08.05.2014 р., що стверджується реєстром платіжних доручень від 08 травня 2014 р. за №2064 на суму 110009,09 грн. та №2065 на суму 1200,00 грн. Шевченківського ВДВС ЛМУЮ за підписом в.о. начальника Онишкевича Р.І. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, прострочення зобов'язання мало місце з 01 грудня 2012 р. по 01 травня 2014 р., що, згідно розрахунку, становить 3% річних в сумі 4675,00 гривень, а індекс інфляції з грудня 2012 р. по 01 травня 2014 р. становить 2530,00 грн. В зв'язку із вищевикладеним позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 2530 грн. індексу інфляції та 4675,00 грн. 3 % річних підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні позивач навів міркування, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Зокрема те, що відповідач не віддає гроші, котрі були дані на придбання автомобіля, відсутність автомобіля котрим він мав возити дружину до лікарні, в нього відбувалися нервові зриви та він потрапляв до лікарні, що стверджується листками непрацездатності № 342785 з 06.08.3013 року по 15.08.2013 року про стаціонарне лікування в клінічній лікарні ДГТО «Львівська залізниця»в інфарктному відділенні та № 342837 з 09.08.2013 року до 14.08.2013 року За таких обставин суд, із врахуванням характеру і тривалості страждань позивача, приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід задовольнити частково. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. і. Відповідно ч. 1 ст 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial